Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

07 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив розділити спільне майно подружжя, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування, розташовані за адресою: [ADDRESS] , визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 березня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний рішенням суду 11.07.2023 року. Будинок та земельна ділянка були придбані за спільні кошти 19.08.2013 року, тобто під час шлюбу. З урахуванням вимог ст. 60 СК України, зазначене вище майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін. З огляду на викладене, оскільки добровільної згоди між сторонами щодо поділу спірного майна, набутого за час проживання у шлюбі, не досягнуто, позивач звернувся до суду із даним позовом. Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Представник відповідача, адвокат Сотська С.О., надала заяву з проханням слухати справу у її та відповідача відсутність, позов визнають у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони дійсно перебувають у шлюбі з 15.03.2013 року по 11.07.2023 року. Під час шлюбу 19.08.2013 року відповідач придбала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього будинку площею 0,0850 га, кадастровий номер 4810400000:06:034:0009, за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1643. У п. 17 Договору зазначено, що він укладається зі згоди чоловіка покупця, [PERSON] . В силу ст. 60 СК України все майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Згідно п. 24. тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із по-дружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спросту-вання презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідач не заперечував придбання вказаного у позові майна під час шлюбу. З огляду на викладене, оскільки добровільної згоди між позивачкою та відповідачем щодо поділу спірного домоволодіння, набутого за час проживання у шлюбі, не досягнуто, суд вважає за доцільне здійснити поділ вище вказаного майна у порядку запропонованому позивачем, з чим погодився і відповідач. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину витрат по сплаті судового збору в сумі 5517 грн. 50 коп. та витрат на оплату експертної оцінки в сумі 1500 грн., а всього стягнути з відповідача на користь позивача 7017 грн. 50 коп. Судовий збір в сумі 5517 грн. 50 коп. слід повернути позивачу з державного бюджету, як надміру сплачений.

Outcome: approved