Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

14 вересня 2023 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця села Пархомівка Іллінецького району Вінницької області на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України (13 листопада 1991 року). В обґрунтування вимог заяви заявник вказав, що 11 січня 2022 року Високопільським сектором управління Державної міграційної служби України в Херсонській області було прийнято заяву заявника на оформлення паспорта громадянина України в зв`язку із втратою паспорта зразка СРСР 1974 року. Було оформлено та підписано заяву-анкету № 7299066 від 11 січня 2022 року для документування паспортом громадянина України та внесення даних до Єдиного державного демографічного реєстру. Високопільським сектором управління Державної міграційної служби України в Херсонській області було проведено перевірку, зібрано матеріали та сформовано справу про втрату паспорта зразка 1974 року, було винесено рішення про встановлення особи заявника, але не було встановлено належність до громадянства будь-якої країни. Зазначені обставини підтверджуються листом Високопільського сектора управління Державної міграційної служби України в Херсонській області № 6519-23/6519-22 від 27.01.2022 року. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» необхідно заявнику для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Оскільки встановити даний факт можливо лише за зверненням до суду, заявник звернувся до суду з вказаною заявою. Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області. 28 листопада 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника УДМС у Херсонській області Демидової А., в яких вона зазначила, що 11 січня 2022 року заявник звертався до Високопільського сектору управління Державної міграційної служби України в Херсонській області із заявою з питання оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, проте йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо реєстрації місця проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, що було встановлено за результатами перевірки УДМС у Херсонській області відповідних відомостей шляхом отримання довідок та відповідей від компетентних органів. Зокрема представник послався на відсутність у ВП «Хмельницька АЕС» та ПАТ «УБ ХАЕС», на адресу яких було зроблено запити на підставі інформації повідомленої заявником щодо його працевлаштування, відомостей за період роботи з 1989 року по 1993 рік останнього в ПАТ «УБ ХАЕС». Також у поясненнях представник зазначив, що за результати проведеної перевірки за вищевказаною заявою [PERSON] встановлено, що останній 20 вересня 1984 року був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим Іллінецьким районним відділом внутрішніх справ Вінницької області на підставі свідоцтва про народження, а [INFO] у вказаний паспортний документ була вклеєна фотокартка у зв`язку з досягненням [PERSON] 25-річного віку. На останнє судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити. На попередніх судових засіданнях [PERSON] просив підтвердити факт його проживання на території України. Представник заінтересованої особи Демидова А. на судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи на її відсутності. Позицію щодо заявлених вимог не висловила. Представник Високопільського сектору управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені учасниками обставини, суд вважає, що заяву належить задовольнити, зважаючи на таке. Зі змісту заяви, наведених учасниками обґрунтувань та заявлених вимог суд встановив, що [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України». Так, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив такі фактичні обставини справи. Відповідно до листа Управління УДМС у Херсонській області № 6519-23/6519-22 від 27 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] 11 січня 2022 року звернувся до Високопільського сектору УДМС у Херсонській області із заявою на оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою паспорта зразка СРСР 1974 року, до якої були додані: заява про втрату паспорта та довідка про місце реєстрації з 1963 року по 1984 рік, а також ним було оформлено та підписано заяву-анкету № 7299066 від 11 січня 2022 року. Високопільським сектором УДМС у Херсонській області проведено перевірки та сформовано справу про втрату паспорта зразка 1974 року, у разі чого ухвалено рішення щодо встановлення особи заявника, але не встановлено належність до громадянства до будь-якої країни. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно Іллінецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 7 від 25 квітня 1963 року) підтверджено факт народження заявника на території УРСР 12 квітня 1963 року, а саме в селі Пархомівка Іллінецького району Вінницької області. Відповідно до довідки виданою старостою Хрінівського старостинського округу Стойко Наталією 17 серпня 2023 року № 240 встановлено, що заявник від дня народження [INFO] по травень 1982 року був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 02 березня 2023 року за № 21/01-12-767/2023 встановлено, що згідно з архівними відомостями, які наявні у Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету міської ради [PERSON] , [INFO] , у період з 1989 року по 1992 рік був зареєстрований за адресами: [ADDRESS] та по [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої виконкомом Кочубеївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Херсонської області 24 квітня 2023 року № 37 вбачається, що [PERSON] з 2011 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації наданої Відокремленим підрозділом «Хмельницька АЕС» 11 жовтня 2023 року за № 51-19-1035/17290 згідно з архівними даними за період з 1989 року по 1993 рік [PERSON] в обліковому складі працюючих у ВП «Хмельницька АЕС» не значиться. Відповідно до інформації наданої Публічним акціонерним товариством «Управління будівництва Хмельницької АЕС» 26 жовтня 2023 року за № 1302/138 [PERSON] за період з 1989 року по 1993 рік у вказаному товаристві не працював. Відповідно до архівної довідки виданої Комунальною установою «Гайсинський районний трудовий архів» Гайсинської міської ради 10 жовтня 2023 року за № 6501-6-5562.1-23 встановлено, що у документах особового складу КСП «Весна» с. Гранів Гайсинського району, у книгах облікового трудового стажу і заробітної плати колгоспників значиться [PERSON] у 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999 роках, будучи прийнятим в члени КСП «Весна» і зарахованим на роботу 03 лютого 1994 року. Із письмових пояснень представника заінтересованої особи суд встановив, що [PERSON] 20 вересня 1984 року отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , який йому було видано Іллінецьким районним відділом внутрішніх справ Вінницької області на підставі свідоцтва про народження, а [INFO] у вказаний паспортний документ була вклеєна фотокартка у зв`язку з досягненням [PERSON] 25-річного віку. Отже, вищенаведеними дослідженими судом доказами підтверджено, що заявник проживав на території України (УРСР) постійно як станом на 24 серпня 1991 року так і станом на 13 листопада 1991 року. Зазначене вбачається з того, що заявник народився на території колишньої УРСР, проживав у с. Пархомівка до 1982 року, а у 1984 році отримав паспорт громадянина СРСР дійсність якого документально підтверджена станом на 1989 рік. В період часу з 1982 року по 1992 рік [PERSON] був зареєстрований в м. Нетішин Хмельницької області, а з 1994 року працював на території України в КСП «Весна». З 2011 року [PERSON] також зареєстрований та проживає на території України по теперішній час. На думку суду встановлені за вказані періоди обставини щодо проживання, роботи та реєстрації [PERSON] переконливо свідчать про постійне проживання останнього на території України, а отже його право бути визнаним громадянином України має бути забезпечено. Представник заінтересованої особи не надав суду доказів, які б спростовували вищенаведені фактичні обставини, а у суду відсутні підстави для сумніву в їх правдивості. Представник заінтересованої особи не заперечив правдивість відомостей зазначених у довідці № 21/01-12-767/2023 щодо факту реєстрації [PERSON] в м. Нетішин в період з 1989 року по 1992 рік, не заявляв про її недопустимість чи неналежність як доказу або про витребування від виконавчого комітету Нетішинської міської ради первинних документів на підставі яких було надано відповідну інформацію. Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області за власною ініціативою не ініціювало відповідну перевірку. Крім того, у письмових поясненнях представник заінтересованої особи жодним чином не надав вказаному доказу правову оцінку та не навів аргументів з яких суд не повинен брати до уваги вказаний доказ. Також, аналізуючи вищенаведені обставини суд врахував відсутність відомостей про отримання заявником громадянства будь-якої іншої країни або його виїзд за межі України впродовж життя. Відсутність підтверджень працевлаштування заявника у вищевказаний період часу на АЕС не спростовує факту проживання заявника на території України, адже працевлаштування не зумовлює факт проживання і навпаки. Таким чином, оцінивши надані учасниками докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також підтверджені ними обставини, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, та його юридичного значення для заявника, у зв`язку з чим заявлені вимоги слід задовольнити. Зважаючи на те, що відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення за результатами розгляду справи у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а відповідних виключень в даній справі не встановлено, понесені заявником витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти на нього.

Outcome: approved