Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 13.09.2023 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Разом з тим просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16 березня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] , виконавчим комітетом Стебнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області було зареєстровано шлюб. Від шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2023 року шлюб між нами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин з 17 лютого 2023 році між сторонами було досягнуто усної домовленості, що малолітні діти залишаються проживати з позивачем - матір`ю дітей. Відповідач не брав участі ні у вихованні, ні в матеріальному утриманні дітей. Так, в останній раз відповідач спілкувалась з дітьми 31 травня 2023 року, коли син та донька ходили до дитячого садочка, після цього вони навіть не зустрічались, оскільки батько фактично втратив будь-який інтерес до свого сина та доньки. Діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають разом з матір`ю у квартирі за адресою [ADDRESS] , власником якої є позивачка, в той час як зареєстрована остання в буд. [ADDRESS] разом з її сином - [PERSON] , [INFO] , братом [PERSON] , сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] , які не беруть жодної участі у вихованні та утриманні дітей. Позивачка звернулася до ЦНАП Звенигородської міської ради Черкаської області з заявою про зміну місця реєстрації дитини, однак їй було відмовлено через відсутність письмової згоди батька (Відповідача) на зміну реєстрації місця проживання дитини. Відповідач не бажає надавати згоду на реєстрацію місця проживання дітей та немає фізичної можливості, оскільки зараз знаходиться на службі в ЗСУ. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з нею. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи за адресою реєстрації, згідно поштового повідомлення копію ухвали суду, позовну заяву з додатками та судову повістку отримав особисто. Однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року головуючою обрано суддю Сакун Д.І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.11.2023 року цивільну справу було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що сторони згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 26.12.2018 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мають дочку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 16.12.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 214. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 29.03.2017 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 29.03.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 63. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 05.06.2023 року позивач звернулась до виконавчого комітету Звенигородської міської ради із заявами про реєстрацію місця проживання її та її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у реєстрації дітей у зв`язку із відсутністю згоди батька, про що свідчать відповідні заяви. 21 червня 2023 року Звенигородським районним судом Черкаської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно акту депутата Звенигородської міської ради Петрова Є.В. від 14.06.2023 року, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але проживають за адресою: [ADDRESS] . Діти знаходяться на утриманні матері. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 31.07.2023 року, за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на утриманні матері. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Діти забезпечені всім необхідним. Стосунки добрі, панує злагода та взаєморозуміння. Відповідно до довідки про доходи, виданої головним бухгалтером [PERSON] та директором [PERSON] , [PERSON] працює у КНП «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді медична сестра. Відповідно до характеристики, виданої головним лікарем КНП «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] зарекомендувала себе як кваліфікований працівник, відповідально ставиться до роботи, чітко її виконує. Має високий рівень професійної майстерності. Любляча і турботлива мама. Виховує двох чудових діток. Завжди тактовна, ввічлива та уважна. Користується повагою серед колег.Доган і стягнень не має. Володіє всіма моральними та діловими якостями. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по -перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16- ц Верховний Суд зазначив, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Також у вказані постанові Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена з матір`ю. Велика Палати Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч.3, 4, 6 ст.5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності. Згідно ч.4, 5 ст.7 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) визначено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 07.02.2022 №265 (надалі за текстом Порядок №265). Відповідно до пункту 16, 17, 32, 33 Порядку № 265 місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. У разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Отже, в даному випадку для реєстрації місця проживання дітей сторін, які не досягли чотирнадцятирічного віку, необхідна згода їх батька, який такої згоди не дає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час вирішення спору суд враховує, що незалежно від стосунків батьків, пріоритетом являються права та інтереси дітей. Визначений нормативно-правовими актами порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років передбачає проведення такої реєстрації без згоди одного із законних представників за рішенням суду. В свою чергу, належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи, що малолітні діти проживають разом з матір`ю, спір між батьками про місце проживання дітей відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, згоду батька на реєстрацію дітей позивач не може отримати, суд приходить до висновку, що в інтересах дітей необхідно визначити місце [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за оплату судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати за сплату судового збору в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial