Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Позивачі звернулися до Сихівського районного суду м.Львова із позовом в якому просять витребувати у відповідача на їх користь по частці приміщення за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 772523646101). В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що відповідно до відомостей наявних в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірного приміщення зазначено відповідача. Дане право власності було зареєстровано на підставі ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18, яка в подальшому була скасована за результатами апеляційного перегляду. А отже, право власності за відповідачем зареєстровано на підставі скасованого судового рішення, а відомості державного реєстру речових прав на нерухоме майно актуалізовано не було. Стверджують, що у зв`язку з скасуванням підстави державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем, дійсними власниками спірного майна є саме позивачі, а зареєстроване за відповідачем право власності є протиправним та порушує права позивачів. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Мичка Б.Р. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17.04.2023р. залишено без руху позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про витребування майна. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 08.05.2023р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06.11.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно інформаційної довідки №324146763 від 27.02.2023р., власником приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 3043,2кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 772523646101 є [PERSON] . Право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18. До набуття права власності на вищезазначені приміщення [PERSON] , такі належали позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по кожному. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18 було затверджено мирову угоду між сторонами, якою зокрема, було визнано за [PERSON] право власності на спірне майно. Дана ухвала набрала законної сили та була реалізована відповідачем як підстава для державної реєстрації речових прав на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визначена статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що в подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019р. у справі №457/171/18 було скасовано ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18. Відтак, ухвала суду про затвердження мирової угоди, як підстава і документ на підставі якої була здійснена державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, була визнана незаконною та скасована судом. Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. У зв`язку з скасуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18, як документа, що був підставою для державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем, [PERSON] не є належним та законним власником приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 3043,2кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 772523646101. Оскільки, єдиною правовою підставою здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за відповідачем була ухвала суду про затвердження мирової угоди, яка скасована, то підстава переходу права власності відпала та існує необхідність повернення відповідних речових прав до стану, що існував до відповідної державної реєстрації. Суд звертає увагу, що після скасування судом апеляційної інстанції ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 01.03.2018р. у справі №457/171/18, жодних змін до відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного майна проведено не було. Відтак, суд погоджується з доводами позивачів, що запис в державному реєстрі речових право на нерухоме майно про відповідача, як власника спірного майна, порушує законні права та інтереси позивачів як дійсних власників майна. Суд вважає обгрунтованими доводи позивачів про те, що дійсними законними власниками приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 3043,2кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 772523646101, станом на сьогодні є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.316 ЦК України, Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно змісту ст.400 ЦК України, Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Як визначено ст.387 ЦК України, Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного суду в постанові від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17 відобразила правовий висновок, що в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Відповідно до висновків викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022р. у справі №199/8324/19, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. З огляду на викладені обставини, оскільки матеріалами справи підтверджуються факти права власності позивачів на спірне майно, обставини вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідачів правових підстав для володіння та подальшого розпорядження спірним майном, позовні вимоги про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача є обґрунтованими, відтак позов підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. В порядку розподілу судових витрат необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі по 6710 грн. з кожного.

Outcome: approved