Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

16 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором №237/2969BCL2 від 2011 р. станом на 30 червня 2015 року в сумі 13304,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 грудня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №237/2969BCL2 на суму 10912,00 грн. строком до 02 грудня 2013 року. В подальшому первинний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором, зокрема: - ТОВ «Кредект Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №237/2969BCL2 від 02 грудня 2011 року на підставі договору факторингу №1/15-ФКю від 05 травня 2015 року, що був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів»; - ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором №237/2969BCL2 від 02 грудня 2011 року на підставі договору факторингу №2 від 08 жовтня 2012 року, що був укладений з ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС»; - ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договором №237/2969BCL2 від 02 грудня 2011 року на підставі договору факторингу №20120726-Г від 26 липня 2012 року, що був укладений з ПАТ «Платинум банк» як первинним кредитором. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 13304,50 грн., з яких: 9544,10 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2556,10 грн. - заборгованість за відсотками; 1204,30 грн. - заборгованість за пенею. Так, відповідачка в порушення умов графіку платежів, визначеного кредитного договору №237/2969BCL2 від 02 грудня 2011 року, заборгованість погашала не в повному обсязі. За період з 02 грудня 2011 року по 30 червня 2015 року сплатила лише 4200,00 грн. При цьому, останній платіж відповідачем здійснено 01 травня 2012 року, а нарахування відсотків та інших платежів зупинено 25 липня 2012 року - під час відступлення права вимоги від ПАТ «Платинум банк». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх кредитних зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, позов залишено без задоволення у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.12.2016 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 23 березня 2017 року відповідачка подала письмові заперечення на позовну заяву, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Вважає, що позивач не довів відступлення від ПАТ «Платинум банк» права вимоги за кредитним договором №237/2969BCL2 від 02 грудня 2011 року, оскільки до позову не долучені докази переходу від первісного кредитора права вимоги до ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», а потім до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, ні банк ні колекторські організації не повідомляли відповідачку письмово про зміну кредитора, зокрема щодо зміни розміру уступленої заборгованості. Ухвалою суду від 29 січня 2019 року замінено позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Будь-яких заяв/ клопотань про неможливість розгляду справи без їх участі до суду не надходило. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи наявний в матеріалах справи відзив відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 02 грудня 2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника №237/2969ВСL2 на суму 10912,00 грн. зі строком дії до 02 грудня 2013 року, процентна ставка - 33%. Згідно п. 2.6 - 2.9 Договору, дата сплати заборгованості за кредитом встановлюється згідно з Додатком №1. У випадку, коли оплата припадає на вихідний або святковий день, датою сплати вважається перший робочий день, наступний за датою сплати заборгованості. Платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтет них (рівномірних) платежів. Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно рівними частинами в сумі 999,00 грн. Реальна процентна ставка за кредитом становить 172,49% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 14185,32 грн. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З системного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що за умови відсутності відомостей про визнання укладеного договору (факторингу) недійсним, визначений за його предметом перехід прав вимоги за договорами кредиту вважається вчиненим, що в свою чергу не встановлює автоматичну об`єктивну обґрунтованість засвідчених до передання прав вимоги за відповідним договором внаслідок можливості боржника висувати заперечення. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно листа ПАТ «Платинум банк» від 08 червня 2015 року вих. №50-04-03/13663, банк як первісний кредитор відступив всі права вимоги до боржників за кредитними договорами до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», зокрема за кредитним договором №237/2969ВСL2 від 02 грудня 2011 року до боржника [PERSON] право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» за Договором про відступлення права вимоги №20120726 від 26 липня 2012 року. Згідно листа ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від 04 червня 2015 року вих. №ФК/383, усі права вимоги, які були відступлені до ТОВ «Кредекс фінанс» товариство отримало від ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» зокрема за кредитним договором №237/2969ВСL2 від 02 грудня 2011 року до боржника [PERSON] право вимоги перейшло від ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» за Договором факторингу №2 від 08 жовтня 2012 року. 08 травня 2015 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як клієнтом та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» як фактором укладено договір факторингу №1/15-ФКю, за умовами якого фактор передав грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу за в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до витягу з Реєстру заборгованостей за Договором факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, право вимоги відступлено до боржника за кредитним договором №237/2969ВСL2 від 02 грудня 2011 року [PERSON] на суму 13304,50 грн., з яких: 9544,10 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2556,10 грн. - заборгованість за відсотками; 1204,30 грн. - заборгованість за пенею. 31 жовтня 2016 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як фактором укладено договір факторингу №1/ФК, за умовами якого фактор передав грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу за в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 та додаток №2), в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до Додатку №1 до Договору №1/ФК від 31 жовтня 2016 року, право вимоги відступлено до боржника за кредитним договором №237/2969ВСL2 від 02 грудня 2011 року [PERSON] на суму 13304,50 грн., з яких: 9544,10 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2556,10 грн. - заборгованість за відсотками; 1204,30 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Звертаючись до суду з позовом ані первісний позивач ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», ані ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надали суду належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набули право вимоги за кредитним договором №237/2969ВСL2 від 02 грудня 2011 року до [PERSON] на суму 13304,50 грн., як і не надано доказів про порядок обрахунку розміру заборгованості на час отримання прав вимоги. На підставі викладеного, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Outcome: dismissed