Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі частини щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10 січня 2018 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування в шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З лютого 2023 року вона фактично припинила шлюбні відносини з відповідачем, разом не проживають. Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказує на відсутність спільних інтересів, та різні погляди на подружнє життя. Спору щодо місця проживання дитини між ними немає. Позивачка самостійно займається вихованням і матеріальним забезпеченням дитини, відповідач не надає коштів дитині, хоча має таку можливість, оскільки працює неофіційно за кордоном. Позивачка в поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити. Відповідач усудове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Установлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 10 січня 2018 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. \~ \~ \~ \~За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що відповідач не надає належного матеріального утримання дитині. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні прав малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов`язку щодо утримання своєї дитини, порушено права дитини на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. \~ \~ \~ \~При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у частці заробітку (доходу) відповідача, що становить одну четверту на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~З відповідача слід стягнути 1073,60 грн судового збору в дохід державного бюджету за задоволення вимоги про стягнення аліментів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved