Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, просив прийняти рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини сукупного доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання її дітей до їх повноліття та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини сукупного доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття [PERSON] , [INFO] . Малолітніх просили передати органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради для подальшого влаштування. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з родиною не проживає, участі у вихованні малолітнього сина не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує. [PERSON] веде аморальний спосіб життя: не працює, ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні своїх дітей, веде бродячий спосіб життя. Малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей Покровської міської ради як такі, що опинялися у складних життєвих обставинах. Через складні життєві обставини, відсутність постійного місця проживання, малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до педіатричного відділення КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» за адресою: м. Покровськ, вул. Руднева, буд.73. Відповідно до рішення виконкому Покровської міської ради від 16.09.2021 року № 461 «Про тимчасове влаштування до державного закладу на повне державне забезпечення [PERSON] , [INFO] », та рішення виконкому Покровської міської ради від 16.09.2021 року № 459 «Про тимчасове влаштування до державного закладу на повне державне забезпечення малолітнього [PERSON] , [INFO] », 30.09.2021 малолітніх дітей влаштовано до КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка», де вони перебувають до цього часу. До Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області та на гарячу лінію Контакт-центру Покровської міської ради неодноразово надходили скарги від мешканців міста на [PERSON] , яка постійно залишає дітей на сторонніх людей по декілька діб, на дзвінки не відповідає, державну допомогу на утримання дітей витрачає не за призначенням, вихованням та утриманням дітей не займається. Обстеження матеріально-побутових умов проживання показало, що за адресою проживання відповідачки не створено умови для проживання малолітніх дітей, санітарно - гігієнічні умови проживання незадовільні. Відповідно до листа КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 10.02.2022 мати [PERSON] телефонувала до закладу лише 01.10.2021, більше батьки дітей їх долею, життям та здоров`ям не цікавились, не відвідували, не виявляли батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавали, ніяких заходів для повернення дітей до родини не здійснювали. У зв`язку із асоціальним способом життя [PERSON] не може на даний час забезпечити повною мірою утримання та повноцінний розвиток своїх малолітніх дітей. У зв`язку з вищенаведеним представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою від 25.04.2023 позовну заяву передано на розгляд Червоноградського міського суду Львівської області Ухвалою від 01.06.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 26.09.2023 підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. 07.12.2023 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав до суду клопотання про проведення судового засідання у її відсутності, вказавши що позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, у якому вказав, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями , які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачкою не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідачка є повідомлена про розгляд справи належним чином. Представник третьої особи подав до суду клопотання про проведення судового засідання у її відсутності, вказавши що позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 21 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 07 грудня 2023 року, датою ухвалення даного рішення є саме 21 грудня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2020, виданого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.2019, виданого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] народився [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька №00028568073 від 17.11.2020 встановлено, що відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 10). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька №00032839275 від 29.09.2021 встановлено, що відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ст., ст. 126, 133, 135 СК України (а. с. 11). Із листа директора Покровського міського центру соціальних служб Донецької області установлено, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми перебуває на соціальному супроводі Центру з 11.08.2021 (а. с. 13). З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2021 до Служби у справах дітей було звернення з приводу того, що по [ADDRESS] мешкає [PERSON] з двома дітьми, мати пішла на дві доби та не повертається, просила сусідку на 5 хв. посидіти з дітьми. Заявниця вказує, що подзвонила до матері дітей, а вона нецензурно висловилась щодо дітей та кинула слухавку. Також вказано, що у будинку повна антисанітарія, їжі немає для дітей, коли [PERSON] отримує дитячі гроші, то витрачає їх на себе, мати належного догляду за дітьми не здійснює (а. с. 14-15). Із листа заступника начальника УП з ПД Покровського РУП ГУНП в Донецькій області встановлено, що 14.07.2021 до них звернулась гр. [PERSON] , яка повідомила, що її донька [PERSON] не займається вихованням та утримання своїх дітей, систематично залишає їх вдома самих без нагляду (а. с. 16). Із актів обстеження умов проживання від 21.07.2021 та 11.08.2021 установлено, що було проведено обстеження за адресою: [ADDRESS] , де за результатами бесіди і висновку визначено, що умови проживання та виховання для дітей не створені; санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні, матері рекомендовано навести порядок у будинку та на подвір`ї та викликано її до ССД (а. с. 17,18). Відповідно до рішень виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 16.09.2021 [PERSON] та [PERSON] вирішено влаштувати до державного закладу на повне державне забезпечення строком на 6 місяців (а. с. 19, 20). Згідно з актами про передачу та вибуття дитини від 30.09.2021 [PERSON] та [PERSON] було передано Комунальному некомерційному підприємству «Краматорський будинок дитини «Антошка» відповідно до рішення виконавчого комітету від 16.09.2021 (а. с. 21, 22). Із довідок від 30.09.2021, виданих КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка» встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка» на повному державному забезпеченні з 30.09.2021 (а. с. 23, 24). Висновком органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про доцільність батьківських прав вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 26). Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідачі ухиляються від виховання та утримання своїх дітей, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, що підтверджує повну відсутність відповідального ставлення [PERSON] та [PERSON] до своїх батьківських обов`язків та просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав та стягувати з них аліменти. При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Встановлені фактичні обставини даної справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема не забезпечують належною матеріальною допомогою, медичним обслуговуванням, не цікавляться дітьми та їх життям в цілому, не створюють жодних умов для нормального спілкування з ними чи отримання дітьми доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачів та умисним ухиленням ними від виховання дітей у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Факт невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України та факт того, що відповідачі ніяким чином не цікавляться життям дітей підтверджується матеріалами справи. Протилежного відповідачами не доведено, доводів позовної заяви не спростовано. З моменту пред`явлення даного позову ставлення відповідачів до виконання ними своїх батьківських обов`язків та до дітей не змінилося, вони і надалі ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] позов визнав, щодо позбавлення його батьківських прав не заперечував. Судом встановлено, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідає ст. 206 ЦПК України та не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, доводів позовної заяви не спростувала. Вона не бажає змінювати своє ставлення до дітей, не вживає для цього жодних заходів, що свідчить про її байдуже ставлення до результату розгляду даного позову. На думку суду, така поведінка відповідачів свідчить про свідоме невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків. Будь-яких об`єктивних причин такого ставлення до дітей, до їх інтересів, виховання, а також причин, які б виправдовували таку негативну поведінку відповідачів, судом не встановлено. Тому, суд вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання покладених на них батьківських обов`язків по матеріальному забезпеченню та вихованню дітей, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, умисно ухиляються від їх виконання. Відтак, з урахуванням всього викладеного вище, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч. 1 ст. 183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги інтереси дитини та визнання позову відповідачем [PERSON] , суд дійшов до висновку, що з останнього слід стягувати аліменти на утримання його сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду 16.02.2022 і до її повноліття, які слід перераховувати на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Також, беручи до уваги інтереси двтей, суд дійшов до висновку, що з відповідачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду 16.02.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, які слід перераховувати на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб). Враховуючи вищевикладене, виходячи із положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2481 гривня з кожного.

Outcome: approved