Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу 45/100 частки житлового будинку від 14.08.2013 року, являється власником 45/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Іншим співвласником вищезазначеного житлового будинку є [PERSON] , згідно інформації Коростенського МБТІ. В цілому будинок фактично розділений на квартири, визначений порядок користування. Однак, окремо у власність, кожному з співвласників. відповідно до правовстановлюючих документів, в натурі не виділено приміщення - будинок, є спільною частковою власністю. Її частка житлового будинку, а саме 45/100, якими вона користується, складається з наступних приміщень: 2-1 веранда площею 7.5 м.кв., коридор 2-2 площею 9.0 м.кв., 2-3 душева площею 1.1 кв.м., 2-4 туалет площею 1.8 кв.м., 2-5 кімната площею 5.8 кв. м., 2-6 кухня площею 12.7 кв.м., 2-7 передпокій площею 10.3 кв.м., 2-8 кімната площею 17.1 кв.м., 2-9 кімната площею 17.6 кв.м., погріб «П/а-1», гараж «В», частина огорожі №2, огорожа №З, каналізаційний колодязь «К-1». Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 28.08.2023 року за № 533, за технічними можливостями житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , може бути поділено. Наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинком), зареєструвати інших осіб в будинку, оскільки для цього необхідна згода інших співвласників будинку у відповідності до чинного законодавства України. Її пропозиції до Відповідача, з приводу поділу будинку в добровільному порядку, залишаються поза увагою. Просить припинити право спільної часткової власності [PERSON] [INFO] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Виділити в натурі у власність та визнати за - [PERSON] , [INFO] , право власності на приміщення: 2-1 веранда площею 7.5 кв.м., коридор 2-2 площею 9.0 кв.м., 2-3 душова площею 1.1 кв.м., 2-4 туалет площею 1.8 кв.м., 2-5 кімната площею 5.8 кв.м., 2-6 кухня площею 12.7 кв.м., 2-7 передпокій площею 10.3 кв.м., 2-8 кімната площею 17.1 кв.м., 2-9 кімната площею 17.6 кв.м., в окремо ізольованій квартирі [ADDRESS] та визнати за нею право власності на: погріб «П/а-1» гараж «В», частину огорожі №2, огорожу №3, каналізаційний колодязь «К-1», за адресою: [ADDRESS] . 02.11.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 05.12.2023 року. У встановлений строк відзив на позов та будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що майном, з приводу якого порушено позивачем спір, зазначено будинок [ADDRESS] . Позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.08.2013 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В., зареєстрованого в реєстрі за №2212, належить 45/100 часток вищевказаного житлового будинку. Зі змісту договору купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку слідує, що в цілому житловий будинок маж житлову площу 59, 2 кв.м, загальну площу 112, 1 кв.м.. До будинку належать надвірні будівлі та споруди, прибудова літера"а1", ганок літера "а2", прибудова літера "а3" прибудова літера "а4". прибудова літера "а5", огорожа літера "№1-3", сарай літера "Б", туалет літера "Т". Зазначена частка житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0, 0283 га наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18107000000:02:008:0079, яка одночасно відчужується за іншим договором купівлі-продажу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 18.11.2015 № 6-1858цс15, від 16.12.2015 № 6-688цс15, від 10.02.2016 № 6-2124цс15. В додатку до позовної заяви, крім вищезазначеного договору, додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на житловий будинок виготовлений КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації « Житомирської обласної ради 28.08.2023 року, акт про розподіл часток в натурі від 28.08.2023 року за №533, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 28.08.2023 року за №533. З вказаних документів слідує, що позивач ставить питання про виділ 45/100 часток будинку, що складає квартиру [ADDRESS] . Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Як зазначено вище, з договору купівлі-продажу слідує, що в цілому будинок має житлову площу 59, 2 кв.м.. загальну площу 112, 1 кв.м. Разом з тим, з технічного паспорту та висновку, виготовленого КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради слідує, що загальна площа будинку становить вже 170, 6 кв.м., житлова 81, 9 кв.м. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. Частиною 4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Матеріали справи не містять документів на підтвердження законності проведення добудов (прибудови), внаслідок якої змінено площу спірного будинку. Відповідно до ст.18 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Статтями 27, 29, 31 вказаного Закону передбачено умови для забудови, в тому числі земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні фізичної особи, на що необхідно одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Отже, слід враховувати наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу на початок будівельних робіт, належним чином затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. В пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року також роз`яснено, що суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15. Враховуючи наведене підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed