Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2022 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить суд: - стягнути солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість в розмірі 6 501,24 дол. США. - стягнути пропорційно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» судовий збір у сумі 3 566,12 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 178-Ф/08. 3 метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з п. 1.2 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 позов банку задоволено. Суд вирішив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 57 048,96 дол. США та 111 809,88 грн, штраф за невиконання договору застави в сумі 15 023,75 грн, судові витрати в розмірі 2 917,10 грн. Проте, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору та рішення суду, відповідно до ст. 625 ЦК України банк просить стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, що становить 6 501,24 дол. США. Відзив на позовну заяву відповідача-1 У відзиві на позовні заяву [PERSON] просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності згідно зі ст. 256 ЦК України. Відповідач-1 вказує, що у 2009 році після настання страхового випадку, страхова компанія «Українська страхова група», з якою було укладено договір добровільного страхування № 28-2828-0263 від 05.05.2008 транспортного засобу Nissan-Pathfinder 2.5 TD, 2008, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (був заставним майном за кредитним договором № 178-Ф/08 від 05.05.2008), перерахувала на рахунок Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» суму у розмірі приблизно 80000 гривень, що на той момент згідно з курсом Національного банку України (15 -7.9225 грн) становить приблизно 10097 доларів США. Після відновлення автомобіля за власний рахунок у 2009 році відповідач-1 звернувся до банку з заявою про добровільну реалізацію автомобіля і на вимогу банку передав, згідно з актом прийому-передачі, вищезгаданий автомобіль АБ «Укргазбанк» на відповідальне зберігання. Вказаний автомобіль було реалізовано на публічних торгах, але сума отримана банком за реалізацію в виписці також відсутня. Тому посилання на ст. 625 ЦК відповідач вважає недоцільною, оскільки він робив все можливе для завершення взаємовідносин. Відповідач-1 вказує, що 18.02.2022 ним було подано скаргу № 4-с/754/64/22 до Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2-1540/12, в якій він просив встановити заборгованість у гривневому еквіваленті з урахуванням зарахованих коштів по курсу, зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн. за 1 долар США, що в свою чергу змінює суму боргу. Відповідач-1 є пенсіонером по інвалідності з 16.12.1998 (2 група) і його єдиний дохід - це пенсія, з якої згідно з ВП № [NUMBER] Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ від 26.09.2017 утримувалось 20% на користь позивача. Відповідач-1 вважає, що розрахунок заборгованості в розмірі 3% річних від суми, вказаної позивачем в позовній заяві, є некоректним, без урахувань надходжень коштів від страхового випадку, реалізації автомобіля та Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ. Письмові пояснення сторони позивача Представник позивача підтримує позовні вимоги та зазначає, що фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано, що підтверджується виписками по рахунках та розрахунком заборгованості. Також представник вказує, що позивачем під час подання позову не було порушено строки позовної давності, оскільки борг нараховується за період з 12.03.2017 та строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.01.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заявив клопотання про витребування документів та інформації. 27.02.2023 представником позивача подано письмові пояснення. 10.04.2023 та 12.04.2023 відповідачем, [PERSON] , подано клопотання про долучення доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано документи та інформацію від Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі яких було здійснено зарахування грошових коштів від реалізації транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5.TD, 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Встановлено строк для виконання вимог ухвали суду до 14.07.2023. 24.10.2023 представником позивача подано клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні 20.12.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 та його представник просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог та долучити до матеріалів справи докази. Відповідач-2 до суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач-2 повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання, проте судові повістки неодноразово поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістки вручені відповідачу-2 та вона була повідомлена про розгляд справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача-2, яка повідомлена належним чином та не повідомила суду причини своєї неявки. Фактичні обставини справи, встановлені судом 05.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 178-Ф/08, предметом якого є надання позичальнику кредиту в сумі 59500,00 дол. США з терміном погашення кредиту до 04.05.2015, з оплатою по процентній ставці 13% річних, кредитні кошти надаються на придбання автомобіля марки Nissan Pathfinder 2.5.TD, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . На забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором 05.05.2008 укладено договір поруки № 178-П/08 із [PERSON] , за яким поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 у справі № 2-1540/12 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 57 048,96 дол. США та 111 809,88 грн, штраф за невиконання договору застави в сумі 15 023,75 грн, судові витрати в сумі 2 917,10 грн. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.09.2012 вищевказане рішення залишено без змін. 06.12.2012 Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 у справі № 2-1540/12. З листа Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ПМУМЮ (м. Київ) від 25.01.2023 № [NUMBER] вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду № 2-1540/12 від 06.12.2012 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Украгазбанк" заборгованості у розмірі 585 714,54 грн (а.с. 82). Доказів щодо вартості реалізації транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5.TD, 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] в межах вищевказаного виконавчого провадження сторонами не надано. Однак з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що 28.10.2013 було погашено суму 2090,75 дол. США, а також 11090,79 дол. США, що разом становить 13181,54 дол. США (а.с. 27, 32). Перерахування цієї ж суми підтверджується відміткою державного виконавця на виконавчому листі, що надав відповідач-1. Відповідно, сума заборгованості відповідачів, яка була присуджена до стягнення рішенням суду, зменшилася до 43867,42 доларів США (57048,96 - 13181,54), що відповідає сумі боргу, вказаній у розрахунку заборгованості станом на 12.03.2017 у розмірі 43867,42 доларів США. Окрім того, у зв"язку із частковим погашенням сума боргу станом на 23.02.2022 (кінцева дата розрахунку 3 % річних) склала 43517,24 дол. США. Згідно з листом ПАТ «Страхова компанія «УСГ» № 03/1128 від 14.03.2023, відповідно до інформації, яка міститься в базі даних 1С за участю транспортного засобу Nissan Pathfinder, державний номерний знак [NUMBER] , мала місце виплата страхового відшкодування в квітні 2010 року в розмірі 80 383,25 грн., на розрахунковий рахунок АБ «Укргазбанк» (а.с. 80). Тобто, вказана виплата була здійснена до ухвалення Деснянським районним судом м. Києва рішення від 25.06.2012 у справі № 2-1540/12 про стягнення боргу. З виписки по особовому рахунку [PERSON] з 05.05.2008 по 03.11.2022 вбачається, що заборгованість за кредитним договором відповідачем-1 не погашена в повному обсязі і станом на 03.11.2022 становить 43517,24 дол. США. Норми права та мотиви суду Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних у сумі 6 501,24 дол. США, нарахованих за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 за невиконання відповідачами грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 у справі № 2-1540/12. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідачі на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 у справі № 2-1540/12 мали грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 57 048,96 дол. США, яке з урахуванням часткового виконання вказаного рішення станом на 12.03.2017 (з цієї дати позивач почав розрахунок 3% річних) склало 43867,42 доларів США, а станом на 23.02.2022 (кінцева дата розрахунку 3 % річних) склало 43517,24 дол. США, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Слід зазначити, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15, яким було визначено, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) також зазначено, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Доказів того, що грошове зобов`язання, встановлене рішенням Деснянського районного суду м. Києва 25.06.2012 у справі № 2-1540/12, відповідачами виконано в повному обсязі матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком позивача сума 3 % річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 12.03.2017 по 23.02.2022 становить 6 501,24 дол. США. Контрозрахунку стороною відповідача не надано, доводів позовної заяви не спростовано. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3 % річних у сумі 6 501,24 дол. США є обгрунтованими. Щодо позовної давності Відповідно до положень ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Слід зауважити, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року. Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до часу звернення до суду з позовом, строки позовної давності було продовжено. Таким чином, до даних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості підлягають задоволенню, а саме підлягають стягненню солідарно з відповідачів 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 6501 долар США 24 центи. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю II групи, у зв`язку з чим Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку «Укргазбанк» за рахунок держави компенсуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1783,06 грн. Решта судового збору у розмірі 1783,06 грн підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved