Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом із змінами (т. 1 а.с. 140-142) про стягнення з відповідача боргу за договором позики, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що в першій половині 2017 року між нею та відповідачем було укладено (в усній формі) договір позики і вона частинами позичила відповідачу 70000 доларів США, за усною домовленістю гроші потрібно було повернути до 01.11.2018 року. Кошти повернуті не були, а відповідач написав розписку від 27.11.2018 року, якою підтвердив своє зобов`язання повернути борг, підтвердив, що гроші отримав під 2% в місяць, підтвердив, що проценти за останні 6 місяців не віддавав. У зв`язку з вказаним, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг в сумі 1840300 грн., 1288210 (два відсотки за кожен місяць), 11350 грн. судового збору. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява (просить розглянути справу без їх участі, задовольнити позов, не заперечують проти ухвалення заочного рішення) (т. 2 а.с. 46). Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, при цьому будь який відзив на позов не надав. Відповідач викликався в судове засідання через сайт суду (т. 2 а.с. 41) та шляхом направлення повідомлення у «Вайбер» (т. 2 а.с. 38) на номер наданий стороною позивача. При викладених вище обставинах, суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не з`явившихся сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 01.09.2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (т.1 ас.146); - 29.11.2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 ас.37); - 26.12.2023 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.56). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~відповідач не подав відзив;\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві про розгляд справи за їх відсутності, те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами загального позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 27.11.2018 року, написаної відповідачем [PERSON] власноручно, останній позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 70000 доларів США під 2 % в місяць. Також, з розписки слідує, що відсотки за останні 6 місяців не віддавав, що означає, що договір позики між ними було укладено 27.05.2018 року (т. 2 ас.43). Станом на день подачі позову 25.10.2021 року відповідач не повернув борг позивачу, що підтверджується наявністю у неї оригіналу розписки (яку надано суду та долучено до справи). На даний час сума боргу позивачу не повернута та відповідачем на спростування даного не надано жодних доказів. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог або доказів того, що договір позики був укладений відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості його представника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, відповідач також суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного суду України, наведеним у постанові від 18.09.2013 року у справі 6-63цс13. Згідно ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відсутність у розписці запису про зобов`язання позичальника повернути отримане ним у борг (до настання конкретної дати) не є підставою для відмови в позові, оскільки складаючи вказану розписку і підписуючи її відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги позикодавцем про це, якщо інше не встановлено договором (абзац 2 частини 1 статті 1049 ЦК України). У справі (т. 1 а.с. 6-7) наявна письмова вимога позивача від 06.2019 року про повернення боргу, яка направлялася відповідачу рекомендованим листом. Щодо долученої до позову роздруківки переписки в месенджері «Вайбер», то суд не приймає її уваги вважає сумнівною, у суду відсутня можливість перевірити, чи справді між позивачем та відповідачем здійснювалося дане листування. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, враховуючи, що протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позичальником, в тому числі основної суми боргу в розмірі 70000 доларів США (в гривневому еквіваленті) в строк до 07.05.2018 року, відповідач вказані кошти не повернув, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача коштів є обгрунтованими та підлягають до повного задоволення. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором встановлений розмір процентів, то підлягають стягненню і вони. Суд зауважує, що проценти, визначені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами. За таких обставин суд знаходить правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 % в місяць за період користування чужими грошовими коштами, а саме за 35 місяців та зауважує, що повністю погоджується з розрахунком вказаних відсотків за зазначений період, що наданий і виконаний позивачем та міститься в позові (т. 1 а.с. 141). Щодо курсу долара США т. 1 а.с. 143 стороною позивача надано роздруківку з сайту НБУ, згідно якої курс станом на день подачі позову до суду (25.10.2021 року) становив 26,2918 за один долар США. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 11350 грн., що підтверджується (т. 1 а.с. 1), з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені в повному об`ємі, дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При прийнятті рішення, суд виходить і з того, що у разі незгоди з прийнятим судом рішенням, відповідач (особливо зважаючи на сумнівність повідомлення його про перебіг справи та сповіщення про судові засідання) вправі звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Зважаючи на війну в країні, ймовірний переїзд, сумнівне сповіщення судом, вправі просити поновити йому строк на перегляд рішення.

Outcome: approved