Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

16 листопада 2023 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася адвокат Гливук Марина Іванівна із позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів та просила суд змінити спосібприсуджених до стягнення аліментів, встановлений рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі №695/3439/14-ц від 18.09.2014 року, та стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача вартість понесених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те,що 26.06.2010 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАЦС по м. Золотоноші Золотонінського району МРУЮ Черкаської області, актовий запис №60. Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 08.09.2014 року згідно з рішенням Золотоніськогоміськрайонного суду Черкаської області по справі №695/3339/14-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач проживає разом з донькою у м. Кривий Ріг. Згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі №695/3439/14-ц від 18.09.2014 року відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] на користь позивача в сумі 529,5 грн. щомісячно, починаючи з 12 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів дитина виросла, змінилося матеріальне становище відповідача, на даний час він є офіційно працевлаштованим та має стабільний дохід. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, у зв`язку з чим, представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18 грудня 2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що враховуючи матеріальне становище відповідача, він без значного погіршення майнового стану матиме змогу виплачувати 1/8 частину з власного доходу, та не менше імперативно встановленого законодавством мінімум 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач має низку захворювань, зокрема, цукровий діабет ІІ типу, активність І ступеня з ураженням колінних суглобів, протрузії медіальних менісків, Ro стадії І-ІІ, кульшових суглобів, Ro стадії І, СФН І ступеня. Постревмокардитичнийміокардіофіброз, недостатність мітрального клапану І ступеня, тощо. [PERSON] має на утриманні дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача та спроможність сплачувати аліменти у заявлені нею розмірі. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначила, що заявлені представником відповідача витрати на надання правової допомоги мають необґрунтовано завищену вартість, не співмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу, складності справи та фактично виконаними адвокатом роботами, часові, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих робіт, у зв`язку з чим, просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 15 січня 2011 року складено відповідний актовий запис №20. Батьками дитини зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.11.2011 року. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище набуте в шлюбі [PERSON] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2014 рокупо справі №695/3439/16ц, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 529,50 грн., щомісячно, починаючи з 12 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України). Отже,саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст.192 СК України. Разом з цим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27). Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Щодо визначення розміру аліментів, суд зазначає, що в цій частині заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представником відповідача долучено до матеріалів справи консультаційний висновок спеціаліста наданого лікарем 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтава від 28.06.2023 року, відповідно до якого [PERSON] має захворювання: цукровий діабет ІІ типу. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №18047 [PERSON] у період з26.08.2022 року по 05.09.2022 року проходив лікування в КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського» ПОР», з діагнозом ювенільний хронічний артрит, активність І ступеня з ураженням колінних суглобів, протрузії медіальних менісків, Ro стадії І-ІІ, кульшових суглобів, Ro стадії І, СФН І ступеня. Постревмокардитичний міокардіо фіброз, недостатність мітрального клапану І ступеня. 26 лютого 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області складено відповідний актовий запис №21. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2016 року. [INFO] народився [PERSON] , про що Щербамівська сільська рада Полтавського району Полтавської області 06 вересня 2007 року склала відповідний актовий запис №43. Батьками дитини зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.09.2007 року. Відповідно до Посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є дитиною-інвалідом, законним представником якого є [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , про що Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 17 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис №1072. Батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.08.2016 року. За загальними правилами доказування, встановленими ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Тому сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тобто доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність на його утриманні дитини [PERSON] , відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не погіршать їх матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. У зв`язку з чим, заявлені позивачем вимоги про зміну розміру аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили виконавчий лист по справі №695/3439/14-ц від 18.09.2014 року виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області,є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пункті 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Разом з тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічна правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21. З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги №12/10/23-2. Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору, за послуги, що надаються адвокатським об`єднанням за умовами даного Договору, Клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар, остаточний розмір якого та порядок оплати встановлюється згідно акту приймання-передачі наданих послуг. 12 жовтня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та [PERSON] було підписано Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №12/10/23-2, відповідно до п. 1 вказаного Акту, сторони домовились, що вартість послуг за даним договором становить 6000 грн. Відповідно до Квитанції №01 від 12 жовтня 2023 року [PERSON] здійснила оплату за Договором про надання правової допомоги №12/10/23-2 в розмірі 6000 грн. Виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи,

Outcome: partial