Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає наступне. Слідчим відділом Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2012 року за №12012089990002257. В рамках даного кримінального провадження, 20 травня 2014 року, [PERSON] (далі - позивач), було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. З ст. 289 КК України. Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року, позивача визнано винним у скоєнні зазначених раніше кримінальних правопорушень. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року, скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року, позивача визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2023 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року, залишено без змін. Позивач внаслідок дій органу досудового розслідування та прокуратури, перебував під кримінальним переслідуванням повних 104 (сто чотири) місяці, у зв`язку із чим, просить відшкодувати йому завдану моральну шкоду, отриману внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у розмірі 696 800,00 (шістсот дев`яносто шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.) грн., виходячи із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2023) за кожний місяць перебування під слідством і судом. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 696 800,00 (шістсот дев`яносто шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.) грн. на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2023 р. відкрито провадження по даній справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Відповідачі скористалися своїми процесуальними правими та надали відзиви на позов. Відповідач Державна казначейська служба України в своєму відзиві не визнала позовні вимоги, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з необґрунтованістю, просила врахувати, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявленої моральної шкоди, документів, якими визнано протиправність дій органу досудового розслідування. Відповідачем ГУНП в Запорізькій області також не визнані позовні вимоги у відзиві на позов, зазначено, що позивачем не долучено до позову документів, які визначені законодавством підтверджують правові підстави для стягнення моральної шкоди. Відповідач Запорізька обласна прокуратура в своєму відзиві на позов просила врахувати, що підставою для виправдання [PERSON] стала зміна позиції потерпілого, який відповідно до поданих ним заяв в ході судового розгляду, не підтримав обвинувачення щодо позивача та відмовився від обвинувачення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представники відповідачівДержавної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та просили в їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухав пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Слідчим відділом Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2012 року за №12012089990002257. В межах цього кримінального провадження, органом досудового розслідування 20 травня 2014 року складений обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, який затверджений прокурором прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя. Відповідно до реєстру досудового розслідування 20.05.2014 р. відносно обвинуваченого [PERSON] за клопотанням слідчого в межах вищевказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді 19.07.2014 р. застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 28.05.2014 р. [PERSON] звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави. Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року, скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року по справі №331/5502/14-к, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України. З даного вироку суду вбачається, що надані стороною обвинувачення докази визнані судом неналежними, оскільки як в сукупності так і кожен окремо не може підтверджують провину [PERSON] в інкримінованих йому злочинах. Також з вироку суду вбачається, що сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку потерпілого в судове засідання задля його допиту. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2023 року вищевказаний вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року, залишено без змін. У ст. ст. 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом. Відповідно до\~ п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду»,\~право на\~відшкодування шкоди\~в розмірах\~і в\~порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає у\~випадку: постановлення виправдувального вироку суду. У наведених в ст. 1 вищевказаного Закону України № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються, у тому числі, моральна шкода. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Зазначені правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З доданих\~до позову\~доказів вбачається,\~що позивач\~перебував під\~слідством з\~20\~травня 2014\~року (дата\~вручення письмового\~повідомлення про\~підозру)\~по 24\~січня 2023\~року,\~тобто -\~104\~місяці,\~з чим\~погодився і\~відповідач Запорізька\~обласна прокуратура.\~Під час\~перебування під\~слідством позивач\~чотири дні\~утримувався під\~вартою.\~Суд погоджується,\~що внаслідок\~такого тривалого\~перебування позивачем\~під слідством\~йому була\~завдана моральна\~шкода,\~оскільки останній\~деякий час\~утримувався під\~вартою у\~зв`язку з\~цим провадження, що призвело до обмеження прав позивача, вимушених змін у його житті, що не могло не вплинути на його емоційний стан та життя. Також перебування позивача від слідством вимагало від нього докладання постійних систематичних зусиль протягом тривалого часу для організації свого захисту в межах цього кримінального провадження, що звичайно впливало на його життя, дохід. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2953-ІХ від 24.02.2023 р. передбачено, що з 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата становить у місячному розмірі - 6 700,00 (шість тисяч сімсот гривень 00 коп.) грн. Позивачем заявлений\~мінімальний гарантований\~розмір відшкодування\~спричиненої шкоди\~з розрахунку\~104\~місяці х\~6700\~грн.\~= 696 800,00 грн. З урахуванням\~вищенаведеного, обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, з огляду на засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи. Вищевказані кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 04 жовтня 2023 р. по справі № 757/5351/21-ц, у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Outcome: approved