Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

12\~липня 2023\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обгрунтування позову посилався на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий №\~1211900000:02:012:0061, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЖ №133513), виданого 01\~вересня 2008\~року. На земельній ділянці позивача розташований житловий будинок та інші господарські споруди. По сусідству з земельною ділянкою відповідача розташований сарай позивача, вказаний у технічному паспорті під літерою «Д», площею 38,7 м2. Земельна ділянка, якою користується відповідач розташована по сусідству за адресою: [ADDRESS] . У 2004 році відповідач біля спільної межі висадила дерева, з порушенням відстані від межі і коли дерева підросли, то стали затінять двір та город позивача, а восени листя з цих дерев засипає його подвір?я та дах сараю і він вимушений збирати його та виносити на смітник, що створює для нього незручності, а якщо залишати листя дерев на даху сараю, то можливий обвал даху. Отже, відповідне садівництво з боку відповідача створює позивачеві перешкоди для нормального користування його земельною ділянкою та господарськими спорудами. Відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони дерева), а до кущів - 1,0 м (пункт 6.1.41 ДБН України Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій"). Позивач декілька раз звертався до відповідача з проханням перенести її дерева відповідно до вказаних Державних будівельних норм, але від неї поступали одні обіцянки. Позивач звертався до голови квартального комітету №\~11 Кузнєцова\~В.\~Л., який надав відповідь, що з відповідачем проведена бесіда і вона зобов?язалася прибрати гілки дерев. Позивач також звертався до голови Новомосковської міської ради Рєзніка С.О., отримавши відповідь про те, що [PERSON] повідомлено про необхідність дотримання будівельних норм (пункт 6.1.41 ДБН України Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій"), але жодних дій, з боку відповідача, на усунення порушень прав позивача не було, тому він вимушений звернутися до суду і просить: зобов?язати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ?єрний, 18 усунути перешкоду в користуванні земельною ділянкою позивача, площею 0,1000 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №\~1211900000:02:012:0061, шляхом перенесу всіх її дерев на відстань не менше 6 метрів від спільної межі, відповідно до пункту 6.1.41 ДБН України Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій". Відповідач подала відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, оскільки єдине дерево, яке можливо заважало позивачеві, було спиляне її зятем у серпні 2023\~року. Позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що зі стовбура зрізаної відповідачем шовковиці залишився метровий пеньок, який на наступний рік пусте нові пагони, а ще залишилися дерева та дикий виноград, з яких восени буде падати листя і знову буде засипати його подвір?я та дах сараю листям і він вимушений буде знову збирати його та виносити на смітник, що створюватиме для нього незручності, та ризик можливого обвалу даху його сараю. Ухвалою суду від 24 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий №\~1211900000:02:012:0061, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЖ №133513), виданого 01\~вересня 2008\~року. Користувачем (даних про право власності суду не надано) сусідньої суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 316, частина перша статті 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до статей 391,\~396 ЦК\~України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаного з позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Частинами другою, третьою статті 152\~ЗК\~України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження обставин позову позивачем подані суду такі докази у засвідчених ним копіях: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №\~133543, технічний паспорт на жилий будинок [ADDRESS] , звернення позивача голові квартального комітету №\~11 [PERSON] від 07\~листопада 2022\~року, відповідь голови квартального комітету №\~11 від 21\~листопада 2022\~року, звернення позивача голові Новомосковської міської ради від 16\~листопада 2022\~року, лист Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 02\~грудня 2022\~року про розгляд заяви позивача, 7 фотозображень. Відповідно до повідомлення голови квартального комітету №\~11 від 21\~листопада 2022\~року з [PERSON] та її чоловіком, які мешкають за адресою: [ADDRESS] , була проведена бесіда. За результатами бесіди дійшли домовленості, що гілля шовковиці, які нахилені у бік домоволодіння позивача будуть обрізані та газова труба, яка проходить ділянкою позивача буде приведена в належний стан (пофарбована), коли дозволять погодні умови. У листі Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 02\~грудня 2022\~року про розгляд заяви позивача повідомлено, що [PERSON] повідомлено про необхідність дотримання вимог пункту 6.1.41 державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». У разі не виконання [PERSON] зазначених вимог, позивач може звернутися до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підтвердження зазначених позивачем обставин, що спонукали його подати позов до суду, відповідних належних та допустимих доказів ним суду не подано. зазначені вище відповіді на звернення позивача не можуть бути належними та допустимими доказами зазначених позивачем у позові обставин у розумінні ЦПК України. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає повністю. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~\~Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed