Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

09.08.2023 року [PERSON] (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач послалася на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.08.2023 року відкрито провадження у справі. Відповідач у встановлений законом строк відзив не надав. В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Представник третьої особи позов підтримав. Судом були допитані свідки позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідки відповідача [PERSON] , [PERSON] . Судом була заслухана думка малолітнього [PERSON] . Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . В зареєстрованому шлюбі сторони між собою не перебували. У серпні 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У серпні 2019 року шлюб було розірвано. У жовтні 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та відчимом, навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №28 ЧМР. Згідно довідки ЗОШ №28 ЧМР від 15.06.2023 року (а.с.27) [PERSON] навчається в 4-А класі, батько [PERSON] [PERSON] упродовж усього часу навчання сина жодного разу з класоводом не спілкувався, батьківські збори не відвідував, шкільним життям сина не цікавився. Згідно листа адміністрації КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР від 30.06.2023 року (а.с.31) [PERSON] перебуває під наглядом КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР з народження, за інформацією лікаря, з яким підписана декларація про медичне обслуговування, батько дитини в інтересах дитини до лікарні не звертався. Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим за ч.2 ст. 125 КК України. Згідно із висновком управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.11.2023 року №741 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ( чоловік позивачки) показав, що знайомий з позивачкою майже 5 років. Біологічний батько [PERSON] його вихованням не займається, [PERSON] називає його « [PERSON] в окулярах», і боїться його. Перешкод в спілкуванні з дитиною [PERSON] [PERSON] не чинила. Допитаний свідок [PERSON] (кума позивачки) показала, що знайома з [PERSON] 7 років, [PERSON] вихованням сина не займається, [PERSON] його боїться, і як зазначає відповідач, що начебто у [PERSON] змінився номер телефону, що він не може йому додзвонитись, то це не відповідає дійсності. Перешкод у спілкуванні дитини з біологічним батьком [PERSON] не чинила. Допитаний свідок [PERSON] ( знайома позивачки) пояснила, що останній раз бачила відповідача 2 рази у 2021 році, вона приглядала за [PERSON] , коли [PERSON] була на роботі, жодного разу [PERSON] про біологічного батька не згадував. Допитаний свідок [PERSON] (мама позивачки) пояснила, що [PERSON] про [PERSON] не піклується, [PERSON] його боїться. Допитаний свідок [PERSON] (колишній чоловік позивачки) пояснив, що проживав з [PERSON] і [PERSON] 2 роки 2017-2019 року, протягом цього часу [PERSON] бачився із сином, як склались відносини батька і дитини після 2019 року не знає. Допитаний свідок [PERSON] ( співмешканка відповідача) пояснила, що з відповідачем проживають разом і виховують спільного сина, який народився [INFO] , з [PERSON] спілкувались до лютого 2022 року, батько сина любить, ніякого насильства над ним не чинив. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] , пояснив, що своїм батьком він вважає « [PERSON] » (теперішній чоловік позивачки), з відповідачем бачитись і спілкуватись не бажає, оскільки він виявляє агресію щодо нього. Під час засідання комісії органу опіки та піклування [PERSON] повністю підтримав бажання матері позбавити [PERSON] батьківський прав щодо нього. Психологом Чернігівського міського центру соціальних служб було проведено діагностичне обстеження [PERSON] (а.с.55-56) від 02.10.2023 року. Так, вбачається, що « Першим [PERSON] зобразив відчима, потім маму, останнім - себе. Перед тим, як малювати біологічного батька була пауза. Хлопець розділив аркуш пополам, відокремивши таким чином родину, в якій він живе, і « [PERSON] в окулярах». [PERSON] зізнався, що погано пам`ятає обличчя батька, тому довго вагався його малювати…. Варто зазначити, що [PERSON] відчуває сильний страх по відношенню до даної людини. Коли говорить про нього прикриває рот, починає розмовляти пошепки. Зізнався, що батько погрожував йому фізичною розправою, коли той бешкетував…. Образ «[PERSON] в окулярах» досить гнітучий - чоловік стоїть під великою дощовою хмарою, в нього б`є блискавка… Хлопець зізнався, що йому сподобалось би дивитись, як блискавка вдаряє в «[PERSON] в окулярах», «тоді би він дізнався, що таке біль», який [PERSON] відчував на одинці з ним…» Відповідно до частини третьої ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В судовому засіданні відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, піклування про її здоров» я, навчання, моральний розвиток та інше. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що дитина боїться біологічного батька і не бажає з ним спілкуватись Отже, враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved