Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою та просить суд постановити рішення про відібрання у відповідачки малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та повернути її за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . У позові зазначається, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.04.2016 по справі №756/9263/15 було первісні позовні вимоги [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів - залишено без задоволення. Об`єднаний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері задоволено. Відібрано малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від їх батька [PERSON] , та передано їх матері - [PERSON] за її місцем проживання. Даним рішенням встановлено, що 05 травня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Карлівського РУЮ Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації шлюбів за № 30. [INFO] у [PERSON] від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.07.2008 року, виданим Голобородьківською сільською радою Карлівського району Полтавської області. Дочка [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.01.2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Карлівського РУЮ у Полтавській області. Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 22.07.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Не погоджуючись з рішенням суду від 04.04.2016 позивачем було подано апеляційну скаргу. 13.06.2016 між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківський прав та про визначення місця проживання дітей, зареєстрований у реєстрі за №443. Згідно умов договору, син залишався проживати з позивачем, дочка - з відповідачкою. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 22.09.2016 по справі №756/9263/15-ц було затверджено мирову угоду між сторонами. Згідно п.1.2 мирової угоди, [PERSON] залишився проживати з позивачем, а [PERSON] - з відповідачкою. Відповідно до п.4.3 мирової угоди, за згодою сторін , зміни і доповнення до неї вносяться, шляхом укладання договору, посвідченого нотаріально. 23.09.2016 сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору, що зареєстровано у реєстрі за №827, за яким син та дочка залишаються проживати з батьком. За домовленістю з відповідачем, позивач 11.06.2021 передав відповідачці для участі у вихованні сина та дочку, яких вона зобов`язалася повернути др. 20.06.2021. Але, 15.06.2021 позивачу зателефонував працівник поліції та попросив негайно забрати дітей з м.Чорноморськ Одеської області, оскільки синові, невідомими чоловіками було заподіяно тілесні ушкодження. Цього ж дня він забрав дітей та 16.06.2023 написав заяву до поліції. Позивачем було отримано висновок експертного дослідження про заподіяння сину тілесних ушкоджень. Також позивачем було зроблено психологічний висновок, за результатами тестування [PERSON] має високий рівень ситуативної тривоги , знаходиться під дією стресової ситуації, яка вплинула на його психоемоційний стан. Доньку позивач не зміг знайти, так як у неї, зі слів сина, невідомими особами було вилучено телефон, відповідачка на дзвінки позивача не відповідає. Позивач зазначає, що місце проживання дітей сторонами врегульовано нотаріально, а відповідачка, зі згоди позивача, тимчасово забравши дітей 11.06.2021, своєчасно, до 20.06.2021 позивачу їх не повернула. Представник позивача, в судовому засіданні в режимі ВКЗ, позов підтримав та просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що дочка проживала з батьком на підставі нотаріального договору про внесення змін до попереднього договору, а не на підставі рішення апеляційної інстанції, тобто неправомірно. Представник відповідача, в судовому засіданні в режимі ВКЗ, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи до суду не з`явився, у письмовій заяві просять справи розглядати без участі уповноваженого ними представника, рішення просять ухвалити відповідно до діючого законодавства. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04.04.2016 по справі №756/9263/15 було первісні позовні вимоги [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів - залишено без задоволення. Об`єднаний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері задоволено. Відібрано малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від їх батька [PERSON] , та передано їх матері - [PERSON] за її місцем проживання. Даним рішенням встановлено, що 05 травня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Карлівського РУЮ Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації шлюбів за № 30. [INFO] у [PERSON] від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.07.2008 року, виданим Голобородьківською сільською радою Карлівського району Полтавської області. Дочка [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.01.2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Карлівського РУЮ у Полтавській області (а.с.7-9). Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 22.07.2015 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10-11). Не погоджуючись з рішенням суду від 04.04.2016 позивачем було подано апеляційну скаргу. 13.06.2016 між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківський прав та про визначення місця проживання дітей, зареєстрований у реєстрі за №443. Згідно умов договору, син залишався проживати з позивачем, дочка - з відповідачкою (а.с.12-15). Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.09.2016 по справі №756/9263/15-ц було затверджено мирову угоду між сторонами. Згідно п.1.2 мирової угоди, [PERSON] залишився проживати з позивачем, а [PERSON] - з відповідачкою. Відповідно до п.4.3 мирової угоди, за згодою сторін, зміни і доповнення до неї вносяться, шляхом укладання договору, посвідченого нотаріально (а.с.16-18). 23.09.2016 сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору за реєстровим №433, що зареєстровано у реєстрі за №827, за яким син та дочка залишаються проживати з батьком (а.с.19-20). Позивач зазначає, що місце проживання обох дітей з батьком сторонами врегульовано нотаріально, а відповідачка, зі згоди позивача, тимчасово забравши дітей 11.06.2021, своєчасно, до 20.06.2021 позивачу їх не повернула. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тобто місце проживання дитини може визначатись за спільною згодою (договором) батьків, у випадку якщо між подружжям виник спір - це питання може бути вирішене органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. За своєю правовою природою мирова угода є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. В іншому випадку мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини першої статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду від 22.09.2016 після затвердження мирової угоди, яка є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, ними погоджених, втратили чинність попередні домовленості між сторонами, що мали місце при позасудовому вирішенні спору між ними, зокрема і домовленість за нотаріально посвідченим договором від 13.06.2016 щодо здійснення батьківський прав та про визначення місця проживання дітей. А отже, внесення змін сторонами від 23.09.2016 до договору, який втратив чинність після затвердження мирової угоди, є безпідставним. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням зазначеного вище, суд прийшов до висновку, що позивачем по справі не доведено, що визначеним місцем проживання дочки є адреса проживання батька та маються правові підстави для повернення йому дочки [PERSON] , [INFO] , а тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed