Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 1989\~року проживає\~та зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~цей житловий\~будинок належав\~громадянці [PERSON] \~яка померла\~ [INFO] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~спадщину за\~законом виданого\~Першою Харківською\~державною нотаріальною\~конторою 19\~вересня 1974\~року,\~та після\~її смерті\~цей житловий\~будинок успадкували\~її чоловік\~ [PERSON] та\~її недієздатний\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в рівних\~частках.\~16\~січня 1976\~року баба\~позивача [PERSON] \~та [PERSON] ,\~уклали шлюб. Після смерті [PERSON] [INFO] , частку його спадкового майна успадкували мати позивача [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок, її рідна сестра [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок та обов`язкова доля за непрацездатним сином [PERSON] [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок, залишається не оформленою. Таким чином частки в будинку за адресою: [ADDRESS] , розподілилися наступним чином: [PERSON] - 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; [PERSON] - 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; непрацездатний [PERSON] - 4/6 частки в праві власності на житловий будинок, з них 1/6 частки у праві власності на житловий будинок, яку він прийняв, але не оформив. Позивач вказує, що з 1991 року проживає в зазначає вище будинку одноособово. Посилаючись на\~викладені обставини,\~позивач вважає,\~що має\~достатньо підстав\~для визнання\~права власності\~на зазначене\~нерухоме майно\~за набувальною\~давністю,\~оскільки відкрито\~і добросовісно\~володіє та\~користується ним\~понад 30\~років,\~сплачує комунальні\~та інші\~послуги,\~дбає про\~збереження майна,\~а тому\~просить визнати\~за нею\~право власності\~за набувальною\~давністю на 4/6 (чотири шостих) частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , після померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25 жовтня 2023 року позивачем через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву, без зміни підстав та предмета позову.\~\~\~\~\~\~ Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Цой Д.А. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача та наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином, не повідомив про причину неявки, відзиву на позовну заяву не подав. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів. Технічна фіксація засідання на підставі положень статті 247 ЦПК України не здійснювалась. Питання про заочний розгляд вирішено ухвалою суду від 25 грудня 2023 року. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Позивач з\~1989\~року проживає\~та зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~цей житловий\~будинок належав\~громадянці [PERSON] \~яка померла\~ [INFO] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~спадщину за\~законом виданого\~Першою Харківською\~державною нотаріальною\~конторою 19\~вересня 1974\~року,\~та після\~її смерті\~цей житловий\~будинок успадкували\~її чоловік\~ [PERSON] та\~її недієздатний\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в рівних\~частках.\~16\~січня 1976\~року баба\~позивача [PERSON] \~та [PERSON] ,\~уклали шлюб. Після смерті [PERSON] [INFO] , частку його спадкового майна успадкували мати позивача [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок, її рідна сестра [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок та обов`язкова доля за непрацездатним сином [PERSON] [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок, залишається не оформленою. Таким чином частки в будинку за адресою: [ADDRESS] , розподілилися наступним чином: [PERSON] - 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; [PERSON] - 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; непрацездатний [PERSON] - 4/6 частки в праві власності на житловий будинок, з них 1/6 частки у праві власності на житловий будинок, яку він прийняв, але не оформив. Суд вбачає, що з 1991 року позивач проживає в зазначає вище будинку одноособово. Мати позивача [PERSON] з 1990 року, мешкала за адресою: [ADDRESS] , моя тітка [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , обидві зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У 1991 році помер непрацездатний [PERSON] , який на той час знаходився на лікуванні в обласній клінічній психіатричний лікарні № 3. Після нього залишились 4/6 частки у праві власності на житловий будинок, з яких 1/6 частка в праві власності на житловий будинок залишилась неоформленою. Спадкоємці на майно померлого [PERSON] відсутні. Відповідно до ч. 1, п.п. 11 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється з моменту припинення юридичної особи чи смерті власника. Таким чином, я користувалася усім житловим будинком, прав після смерті [PERSON] ніхто не набув та вимог на них не заявляв, жодних осіб, які б могли зареєструватися за цією адресою, не було. Тому позивач користувалася усім житловим будинком в тому числі часткою померлого [PERSON] , на законних підставах. Оскільки після смерті [PERSON] [INFO] , частку спадкового майна після нього успадкували мати позивача [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок та її рідна сестра [PERSON] 1/6 частку в праві власності на житловий будинок та залишилась обов`язкова доля за непрацездатним сином [PERSON] - [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок, яку він прийняв, але не оформив. Таким чином частки у будинку були розподілені наступним чином: [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; [PERSON] 4/6 частки в праві власності на житловий будинок, з яких 1/6 частка в праві власності на житловий будинок була ним прийнята ате за життя не оформлена. Надалі, [INFO] померла тітка позивача [PERSON] . Після її смерті [PERSON] успадкувала належну їй частку у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином частки в будинку за адресою: [ADDRESS] , розподілились наступним чином: [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; [PERSON] 1/6 частка в праві власності на житловий будинок; За померлим [PERSON] 4/6 частки в праві власності на житловий будинок, з яких 1/6 частка в праві власності на житловий будинок залишилась не оформленою. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи питання про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує таке. За змістом частин 1 та 4\~статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, зі змісту вказаної норми\~ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу. Так, виходячи зі змісту частини 1\~статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (статті\~13,\~81 ЦПК України), є: законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння. Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 14 Постанови). Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). За ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 5-6\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 89 ЦПК України\~законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, сул приходить до висновку, що позивач фактично володіє спірною часткою будинку без будь-якого правового титулу більше тридцяти років, володіння позивача є відкритим і безперервним. Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння позивачем спірною частиною будинку. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірну частину будинку.

Outcome: approved