Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який надалі був уточнений, згідно якого просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду за час вимушеного прогулу у розмірі грошового забезпечення за 90 місяців за посадою, яка відповідає посаді начальника відділення ДАІ (з якої він був звільнений), окладу за спеціальним званням «майор», надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 50% та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), і премії; скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року № 181 про його звільнення з органів внутрішній справ; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути питання про його звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію»; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 10\~000 000 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 26.06.2015 року йому у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12015050150001633 від 25.05.2015 року, було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, та 07.07.2015 року вручений обвинувальний акт. 21.12.2021 року ухвалою Донецького апеляційного суду по справі № 219/5909/15-к вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 25.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150001633, відносно нього був скасований, кримінальне провадження на підставі п. 2 ст. 284 КПК України було закрите в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. На підставі ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», строк знаходження під слідством та судом склав 77 місяців. Відповідно до пунктів 1, 5 статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій а також моральна шкода. Через це він Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року № 181 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 63 «є» (за порушення дисципліни). Зазначив, що в 2015 році оскаржував своє звільнення через адміністративний суд і йому було відмовлено у вимозі про визнання його звільнення незаконним та скасування наказу про звільнення. У зв`язку з закриттям відносно нього кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, він на підставі п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України 13.01.2022 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, однак йому було відмовлено. Зазначив, що 22.07.2015 на підставі його заяви про кримінальне правопорушення ч.2 ст. 342, скоєного [PERSON] , були внесені данні до ЄРДР №12015050150002244 та розпочалось досудове розслідування кримінального провадження, в якому позивач був визнаний потерпілим. На теперішній час досудове розслідування не закінчене, слідчим 8 разів виносилися постанови про закриття кримінального провадження, але всі ці постанови були відмінені на підставі скарг позивача. Вважає, що слідство в порушення ч. 1 ст. 223 КПК України робило все можливе, щоб притягнути його до кримінальної відповідальності, тобто вийшло за межі своїх повноважень, так як шукало факти інших ймовірних кримінальних правопорушень позивачем, а не докази у конкретному кримінальному провадженні, що є порушенням його права на недоторканність, закріпленого в ст. 32 Конституції України, та проведення відносно нього незаконних оперативно-розшукових заходів. Зауважує, що внаслідок звинувачень, запобіжних заходів та судових розглядів, які стали наслідком незаконних дій органів слідства, прокуратури та судів, його життя зазнало значних змін, він відчував постійний стрес, занепокоєння, розчарування, виникло постійне безсоння, часто виникали головні болі та запаморочення, хвилювання перекинулось на його сім`ю, погіршились відносини зі знайомими. Крім того, про нього писали в ЗМІ та Інтернеті. Вказує, що у зв`язку з незаконним повідомленням йому про підозру, незаконним обмеженням його свободи, незаконним проведенням відносно його оперативно-розшукових заходів, фальсифікації доказів, прийняття незаконних рішень він вимагає відшкодування нанесеної йому моральної шкоди у розмірі 10000000 грн., які він просить стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 05 квітня 2023 року позивачем на електронну адресу суду надано заяву про уточнення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що в своїй позовній заяві він вказував що, наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року № 181 о/с він був звільнений з органів внутрішніх справ (з посади начальника відділення ДАІ з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району УДАІ) за пунктом 63 «є» (за порушення дисципліни) на підставі наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 02.06.2015 року № 1250. В даному наказі було вказано, що порушення стали можливими внаслідок особистої недисциплінованості, неуважності та ігнорування [PERSON] вимог чинного законодавства, нормативних документів МВС України та недотримання ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що призвело до пошкодження майна [PERSON] , отримання останньою легких тілесних ушкоджень та викриття відносно [PERSON] кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України. В ухвалі Донецького апеляційного суду від 21.12.2021, яким було закрите кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, суд фактично спростував зазначене в наказі. В 2015 році позивач оскаржував своє звільнення через адміністративний суд і йому було відмовлено в задоволенні позову. Надалі він звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, однак йому було відмовлено у задоволенні заяви. У зв`язку з цим він уточнює свої позовні вимоги і додає вимогу про компенсації йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманого ним заробітку за час вимушеного прогулу та просить скасувати наказ про його звільнення. Поновлюватися на службі він не бажає і тому після скасування наказу про його звільнення він хоче, щоб його звільнили з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі пункту 10 Розділу XI Закону України «Про національну поліцію». З приводу розміру неодержаного ним заробітку зауважує, що так як він проходив службу в органах внутрішніх справ згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію», він отримував грошове забезпечення. В своїй позовній заяві він вказував, що згідно пункту 38 Постанови Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі № 826/27239/15 правонаступником управління внутрішніх справ України є Головне управління національної поліції. Згідно п. 1 постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Зазначає, що до того як його наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області № 429 о/с від 15.12.2014 р. було призначено начальником відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району УДАІ ГУМВС України в області, він 22 роки 4 місяці 9 днів прослужив в Артемівському слідчому ізоляторі і був звільнений з органів кримінально-виконавчої служби України (за власним бажанням) у запас Збройних сил України за станом здоров`я, з посади чергового помічника начальника слідчого ізолятора у званні майор внутрішньої служби. Коли він проходив службу на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району він подавав в кадровий апарат управління документі для того, щоб йому присвоїли звання майор міліції. Йому повідомили, що документи були направлені до Департаменту кадрового забезпечення МВС України (м.Київ), але присвоєння звання він так і не дочекався. 22 роки 4 місяці 9 днів (з 10.09.1992 по 15.01.2013) він прослужив в Артемівському слідчому ізоляторі, 1 рік 1 місяць та 9 днів (з 08.05.2014 по 17.06.2015) в органах внутрішніх справ та 2 роки і 4 дні (з 16.05.1990 по 20.05.1992) в Збройних силах колишнього СРСР, що разом складає 25 років 5 місяців та 22 дні. Згідно підпункту 1 пункту 5 та додатку 11 Постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988 надбавка за стаж служби в поліції при стажу служби більше 25 років складає 50 %. Вважає, що за те, що його незаконно притягнули до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим його було звільнено зі служби, йому повинні виплатити не отриманий ним заробіток. Грошове забезпечення повинно бути розраховано за посадою в Національній поліції, яка відповідає посаді начальника відділення ДАІ (з якої він був звільнений), окладу за спеціальним званням "майор", надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 50% та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), і премії. Просив доповнити позовні вимоги від 03.02.2022 року наступними пунктами: 1) стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду за час вимушеного прогулу у розмірі грошового забезпечення за 90 місяців, за посадою, яка відповідає посаді начальник відділення ДАІ (з якої він був звільнений), окладу за спеціальним званням "майор", надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 50% та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати які мають постійний характер), і премії; 2) скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року №181 о/с про його звільнення з органів внутрішніх справ; 4) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути питання про його звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 Розділу XI Закону України «Про національну поліцію». Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2022 року відкрите загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2023 року в якості співвідповідача до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, було залучено Головне управління Національної поліції в Донецькій області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до моменту ухвалення постанови Верховного Суду по справі 219/5809/15-к було відмовлено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 листопада 2023 року закрите підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, всі надані пояснення та уточнення, та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Донецької обласної прокуратури - Єврейський Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив задовольнити позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 521 729 грн. Проти задоволення інших позовних вимог заперечував, підтримав доводи, викладені у відзиві. Так, згідно відзиву заступника керівника Донецької обласної прокуратури Ткачук В.О. від 23 березня 2023 року зазначено, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що у кримінальному провадженні № 12015050150001633 прокуратурою Донецької області 26.06.2015 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. У подальшому, 07.07.2015 позивачу вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. Справа неодноразово розглядалася в судах різних інстанцій. Вироком Артемівського міськрайонного суду від 16.07.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21.12.2021 вказаний вирок скасований, кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Прокурором подано касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 21.12.2021. Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.05.2022 відкрито провадження. Наразі судовий розгляд зазначеної касаційної скарги триває. Таким чином, [PERSON] з 26.06.2015 по 21.12.2021 перебував під слідством та судом 6 років 5 місяців 26 днів, в зв`язку з чим розмір відшкодування має визначатися з мінімальної заробітної плати у сумі 6 700 грн. за формулою «6 700 грн. * кількість місяців перебування під слідством та судом». З огляду на це, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 521 729 грн. Вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 000 грн. є надмірним та не підтверджується будь-якими доказами. До того ж, наданими позивачем доказами не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між діями органів досудового розслідування, прокуратури та погіршенням стану його здоров`я. Докази, надані позивачем щодо публікацій про його особу в ЗМІ ніяк не підтверджують незаконність дій органів досудового розслідування чи прокуратури. Вважає, що установлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності. Зазначає, що хоча ухвала Донецького апеляційного суду від 21.12.2021 у кримінальному провадженні № 12015050150001633 набрала законної сили, однак рішення у справі не є остаточним у зв`язку з касаційним переглядом зазначеної ухвали. Крім того, вказує, що в прохальній частині позовної заяви [PERSON] просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду. Однак, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. 21 квітня 2023 року на електронну адресу суду від заступника керівника Донецької обласної прокуратури Ткачук В.О. надійшли заперечення на заяву позивача від 05.04.2023 року про уточнення позовних вимог. Згідно цих заперечень зазначено, що позивач надав до суду заяву про уточнення своїх вимог, однак ця заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України до справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, у тому числі віднесені спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів); спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Щодо змін позивачем предмету та підстав позову вказує, що згідно законодавства та тверджень Верховного Суду України, якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Крім того, зауважує, що Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2015 у справі № 805/2590/15-а, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015, залишено без задоволення позов [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів про звільнення та поновлення на службі. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2022, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про перегляд судового рішення у вказаній справі за нововиявленими обставинами. Таким чином, наразі набрало законної сили рішення, яким відмовлено позивачу у скасуванні наказу про звільнення та поновленні на посаді. З наведеного вбачається, що позивач скористався своїм правом в порядку адміністративного судочинства на оскарження рішення про його звільнення. Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу та надбавки за стаж служби та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премії на посаді та обґрунтування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення, а отже не робить спір у цій частині спором про відшкодування шкоди. З огляду на викладене, просить залишити без розгляду заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог та відмовити у прийнятті її до розгляду. Згідно додаткових пояснень представника відповідача Донецької обласної прокуратури від 27 жовтня 2023 року, зазначено, що висновок експерта № 10220 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 03.10.2023 не підлягає врахуванню. Відповідно висновку експерта № 10220 від 03.10.2023 орієнтовний розмір грошової компенсації [PERSON] за заподіяні моральні страждання, завдані незаконним засудженням та триманням під вартою, становить 531 мінімальну заробітну плату, установлених на момент розгляду справи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2023 складає 6 700 грн. Так, відповідно до висновку експерта розмір відшкодування моральної шкоди позивачу має становити 531 x 6 700 = 3 557 700 грн. При розрахунку цієї суми експертом використано підхід вченого [PERSON] (Методика 14.1.75), однак, формула розрахунку компенсаціє за безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності за цією методикою є некоректною, оскільки деякі її елементи визначаються без будь-якого обґрунтування, а ряд важливих обставин взагалі залишаються поза увагою. Використання у дослідженні наукової формули є недопустимим, оскільки законодавством прямо визначено формулу для обрахування розміру відшкодування моральної шкоди від незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Вказана Методика разом із формулою [PERSON] в її «доповненому» варіанті, має суттєві недоліки та входить у значне протиріччя з чинним законодавством України і більше відповідає нормам права інших країн, ніж України, не несе в собі конкретики та точності визначення, в ній, так само, як і у О. Ерделевського не надано порядок розрахунку коефіцієнтів «і» та «с», для яких представлено лише описові діапазони значень. Вказана Методика є виключно «методикою психологічного дослідження», а не «судово-психологічної експертизи». Таким чином, Методика 14.1.75 не є методикою, призначеною для судово-психологічної експертизи щодо визначення наявності/відсутності моральних страждань та визначенні розміру відшкодування. До того ж, проведення судово-психологічної експертизи ініційовано самим позивачем і проводилось з метою надання доказів, спричинення йому моральної шкоди. Провадження в даній справі відкрито ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 07.02.2022. Однак, позивачем подано до суду висновок експерта лише 03.10.2023. У матеріалах справи відсутнє обґрунтування позивача щодо об`єктивної неможливості подання висновку експерта разом з позовною заявою. З огляду на викладене, просить суд не приймати до уваги додаткові пояснення позивача з долученим до них висновком експерта у частині визначення розміру компенсації моральної шкоди як недостовірний та недопустимий. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, підтримала доводи, викладені у відзиві. 28 червня 2023 року представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області надала суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказала, що уточнені позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди за час вимушеного прогулу, скасування наказу ГУМВС України в Донецькій області від 17.05.2015 № 181 о/с, зобов`язання розглянути питання щодо звільнення з ОВС на підставі пункту 10 Закону України «Про Національну поліцію» є необґрунтованими, протиправними та безпідставними. Зауважила, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, був посадовою особою на якого, під час проходження служби, розповсюджувались норми спеціального законодавства, а саме: Закону України «Про міліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV. Позивач не був цивільною особою, на якого б розповсюджувались приписи КЗпП України. Позивач вже звертався з цими позивними вимогами до Донецького окружного адміністративного суду у 2015 та у 2022 роках, а у подальшому до Першого апеляційного адміністративного суду. При цьому, уточнені позовні вимоги позивача вже були предметом розгляду справи у порядку адміністративного судочинства, де останньому було відмовлено у задоволенні позовних вимог судами різних інстанцій. Крім того, вважає, що позивач навмисно зловживає своїми процесуальними правами, задля незаконного збагачення за рахунок державних коштів, шляхом звернення до суду з аналогічними позовними вимогами, які вже були предметом розгляду у інших судах, де останньому було відмовлено у їх задоволенні, накази відповідача не скасовані та не визнанні протиправними, позивача на службі не поновлено, наразі відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення, нарахування та стягнення коштів за період вимушеного прогулу та вирішення питання щодо кваліфікації звільнення. Позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 63 "є" (за порушення дисципліни). Судами адміністративної юрисдикції позивача на службі не поновлено, а тому наразі взагалі відсутні підстави, щодо стягнення вимушеного прогулу, оскільки вимушеного прогулу у позивача не було. Позивач не розмежовує поняття порушення «службової дисципліни» та притягнення до кримінальної відповідальності. На момент звільнення позивача з ОВС матеріалами службового розслідування, проведеного з дотриманням установленого чинного законодавства, підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни, що є окремою підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, яка є самостійним видом юридичної відповідальності і може бути застосована незалежно від того, чи притягнута особа за ті самі дії до іншого виду відповідальності, зокрема, кримінальної. Зазначає, що позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зауважила на тому, що дії позивача, є такими, що підривають авторитет і довіру до міліції як органу державної влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим. Позивач задля запевнення суду у тому, що йому, нібито, було спричинено моральну шкоду безпідставно та необґрунтовано вириває із контексту деякі фрази із рішення Донецького окружного адміністративного суду та Донецького апеляційного адміністративного суду для підтвердження своєї позиції, що останній діяв в рамках закону. Однак, Донецький окружний адміністративний суд розглядав справу у порядку адміністративного судочинства, яким позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, на службі не поновлено, дії посадових осіб ГУМВС України в Донецькій області незаконними не визнано. Донецький апеляційний суд розглядав кримінальне провадження та надавав оцінку діям позивача у рамках кримінального судочинства. Відсутність обвинувального вироку суду на час прийняття оскаржуваних наказів, як і ухвала Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 219/5809/15-к, якою скасовано вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року відносно позивача та закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не виключають можливості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за дисциплінарні проступки, які дискредитують звання рядового і начальницького складу працівника ОВС, що в силу пункту 63 підпункту «є» та пункту 66 Положення № 114 є самостійною підставою для звільнення з органів внутрішніх справ. Крім того, позивача було звільнено у спеціальному званні «старшого сержанта міліції», а позивач просить нарахувати та виплатити йому матеріальну шкоду у спеціальному званні «майор», що виходить за межі принципу розумності та справедливості. Ув`язку із недотриманням позивачем порядку, встановленого ст. 13 Закону, на думку відповідача, позов задоволенню не підлягає. 05 липня 2023 року позивач надав суду відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області, згідно яких зазначив, що не згоден з доводами відповідача, викладеними у відзиві від 28.06.2023 року, оскільки в своїх уточнених позовних вимогах він просив стягнути не моральну, а матеріальну шкоду (що означає заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій) за час вимушеного прогулу. Вказав, що в ст. 15 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що поновлення службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав та відшкодування іншої шкоди, завданої військовослужбовцю Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, інших військових формувань, створюваних відповідно до законодавства України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та Державної кримінально-виконавчої служби України, поліцейським, працівникам Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, провадиться за правилами, встановленими цим Законом. Звертає увагу суду, що підстави, згідно яких його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, були точно такі які були покладені в обвинувальний висновок. Вказує, що його було засуджено саме за перевищення службових повноважень, що є умисним вчиненням службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень. А так як дисциплінарне стягнення йому було накладене за те, що він порушив майже усі статті, які регламентують службу, то це і означає, що він вийшов за межі прав чи повноважень і це вказує, що дисциплінарне стягнення, яке було на нього накладене прямо пов`язане з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь. Наголошує, що не хоче заробити, а хоче отримати належну компенсацію моральної шкоди за всі ті негативні відчуття, які він відчував та і зараз відчуває у зв`язку з діями представників органів державної влади. Згідно додаткових пояснень від 24 серпня 2023 року позивач вказав, що згідно матеріалів кримінального провадження, висновок службового розслідування, згідно якого він був звільнений за те, що не зміг уникнути конфліктної ситуації, прийняв ряд поспішних службових рішень, що призвело до пошкодження чужого майна та завдання матеріальної шкоди [PERSON] , не вжив заходів вирішення питання на місці, прийняв упереджене рішення про затримання [PERSON] - був не вірним, а значить і незаконним, судді Донецького апеляційного суду були ознайомлені з висновком службового розслідування, коли вирішували питання про його невинуватість. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Щодо вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суд зазначає таке. Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2021 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу), та йому було призначене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік. Вказаним вироком встановлено, що 25.05.2015 р. в період часу з 13 год. 08 хв. по 13 год. 29 хв. [PERSON] , будучи в наряді дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Артемівськ, перебуваючи на стоянці поруч з магазином «АТБ», який розташований за адресою: м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 43, зупинив автомобіль «Таврія» під керуванням [PERSON] та почав вимагати від останньої вийти з автомобіля і передати йому документ, що посвідчує її особу. [PERSON] через бокове скло автомобіля пред`явила [PERSON] свій паспорт та відмовилась передавати його в руки. Після чого, [PERSON] , діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, за відсутності будь-яких законних підстав, повідомив [PERSON] про її затримання та повторно висловив вимогу про передачу йому паспорту для перевірки його справжності. Отримавши від [PERSON] повторну відмову в передачі документів, [PERSON] в присутності інспектора ДАІ [PERSON] підійшов до автомобіля з боку переднього пасажирського сидіння та рукояткою табельного пістолету «Макарова», який тримав в правій руці, вибив бокове скло правої двері вказаного автомобіля. Внаслідок насильницьких дій [PERSON] потерпілій [PERSON] спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин на лівому колінному суглобі, на правій гомілці, на 2-му пальці правої руки і на правому передпліччі та завдано матеріальної шкоди на загальну суму 313,62 грн. Відкривши праві пасажирські двері автомобіля, яким керувала [PERSON] , [PERSON] повторно наказав останній вийти з нього. Після того, як [PERSON] вийшла з автомобіля, [PERSON] діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, за відсутності відповідної ухвали суду чи письмової згоди [PERSON] , без складання відповідного протоколу та залучення понятих провів огляд її автомобіля, а потім без достатніх на те підстав доставив [PERSON] до Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області за адресою: м. Артемівськ, вул. Петровського, 149.\~ Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21.12.2021 року вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року відносно [PERSON] \~ було скасовано, кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т.1 а.с.63-71). Прокурором подано касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 21.12.2021 року. 05 травня 2022 року ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року відносно [PERSON] . Наразі судовий розгляд зазначеної касаційної скарги триває (т.2, а.с.44-46). Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У кримінальному провадженні № 12015050150001633 прокуратурою Донецької області 26.06.2015 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т.1, а.с.31-35), 07.07.2015 року - вручений обвинувальний акт. Таким чином, [PERSON] з 26.06.2015 по 21.12.2021 перебував під слідством та судом 6 років 5 місяців 26 днів або 77,87 місяців: з 26.06.2015 (дата повідомлення про підозру) по 21.12.2021 (дата закриття кримінального провадження). Таким чином, строк знаходження позивача під слідством та судом до винесення Донецьким апеляційним судом ухвали від 21 грудня 2021 року склав 77, 87 місяців. Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними\~діями органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до\~статті 2 цього Закону\~орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1\~статті 3 цього Закону\~(тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41\~затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у пункті 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів. У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення № 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою\~статті 12 Закону № 266/94-ВР\~ухвалу. Пункт 12 Положення № 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. Наведене свідчить, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Отже, внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки\~закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Натомість, відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19) дійшла висновків, що оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей\~15,\~16 ЦК України\~може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібних для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом 6 років 5 місяців 26 днів або 77,87 місяців: з 26.06.2015 (дата повідомлення про підозру) по 21.12.2021 (дата закриття кримінального провадження). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. У справах про відшкодування моральної шкоди суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Так, позивачем був наданий висновок експерта № 10220 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 03.10.2023 року. Відповідно висновку експерта № 10220 від 03.10.2023 можливий розмір грошової компенсації [PERSON] за заподіяні моральні страждання, завдані незаконним засудженням та триманням під вартою, становить 531 мінімальну заробітну плату, установлених на момент розгляду справи судом (т.2 а.с.3-7). Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 гривень. Виходячи з часу, протягом якого позивач перебував під слідством та судом - з 26.06.2015 по 21.12.2021, що становить 77,87 місяця, гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 521\~729 гривень (77,87 місяців * 6 700 грн.). Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, забезпечуючи компенсацію позивачеві гарантованого державою розміру відшкодування завданої йому моральної шкоди у порядку, передбаченому законом, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 521 729 гр., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи, і яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України. Вказаний розмір є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Щодо вимог позивача про скасування наказу про звільнення, стягнення матеріальної шкоди за час вимушеного прогулу, окладу, надбавки за стаж та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає про таке. Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, був посадовою особою на якого, під час проходження служби, розповсюджувались норми спеціального законодавства, а саме - Закону України «Про міліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (т.1 а.с.139-143). За порушення службової дисципліни наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 02 червня 2015 року № 1250 начальника ВДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області старшого сержанта міліції Чаловського К.В. було звільнено з органів внутрішніх справ (т.1 а.с.23). 30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів про звільнення та поновлення на службі. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів про звільнення та поновлення на службі, залишений без задоволення (т.2 а.с.49-54). 13 січня 2022 року [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просив переглянути постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року по справі № 85/2590/15-а; скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 02.06.2015 року № 1250 та наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року № 181 о/с про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ ГУМВС України в Донецькій області; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ ГУМВС України в Донецькій області у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію України, у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з даного приводу; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.06.2015 року по час постановлення на посаді. Вказана заява була обґрунтована тим, що 21.12.2021 року ухвалою Донецького апеляційного суду вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2021 року відносно позивача був скасований та було закрито кримінальне провадження, внесене 25.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150001633 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Позивач також зазначав, що у вказаному кримінальному провадженні його було звинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за двома подіями, однією з якої була подія, під час якої позивач розбив скло в автомобілі [PERSON] для її затримання, яка сталася 25.05.2015 року і яка була підставою звільнення позивача. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України, у зв`язку з закриттям відносно нього кримінального провадження, що позивач вважає нововиявленою обставиною. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме - постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі № 805/2590/15-а за позовом [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про скасування наказів про звільнення та поновлення на службі, було відмовлено (т.2 а.с.18-23). Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2023 року апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 р. у справі № 805/2590/15-а залишена без задоволення (т.2 а.с.26-31). В ході розгляду вказаних спорів адміністративними судами було встановлено, що наказом начальника Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області\~\~від 17 червня 2015 року № 181 о/с начальника ВДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області старшого сержанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту «є» статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (за порушення дисципліни)\~\~з 17 червня 2015 року в запас (т.1 а.с.22). 25 травня 2015 року до чергової частини штабу Артемівського МВ ГУМВС в Донецькій області звернулась [PERSON] , яка повідомила про вчинення щодо неї незаконних дій з боку [PERSON] . За цим фактом слідчим відділом Артемівського РВ було відкрито кримінальне провадження № 12015050150001633 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України. У ході проведення досудового слідства за матеріалами ЄРДР № 12015050150001633 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, слідчим СВ Артемівського MB призначено проведення судово-медичної експертизи, за результатами якої відповідно до висновку експерта № 215 від 26.05.2015 [PERSON] спричинено: подряпини на лівому колінному суглобі, на правій гомілки, на 2-му пальці правої руки і на правому передпліччі утворилися від дії тупозагострених предметів, якими могли бути осколки скла, в межах 1-ї доби до моменту огляду, і відносяться до легких тілесних ушкоджень. 26.05.2015 року для визначення підслідності в порядку ст. 216, 218 КПК України матеріали кримінального провадження № 12015050150001633 направлено до Артемівської міжрайонної прокуратури. Цього ж дня, Артемівською міжрайонною прокуратурою визначено підслідність проведення досудового слідства по зазначеному кримінальному провадженню за слідчим відділом прокуратури Донецької області та винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 194 на ч. 2 ст. 365 КК України на підставі того, що [PERSON] є працівником міліції. Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 26.05.2015 № 1185 було призначене службове розслідування за вказаним фактом. Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що начальник відділення ДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ ГУМВС в Донецькій області старший сержант міліції [PERSON] порушив вимоги: ст. 15 Закону України «Про міліцію», що виразилось у неправомірному використанні вогнепальної зброї; п. 6.5, 11.5 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (далі - Інструкції), затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 № 111, що виразилося в недотриманні встановленого порядку носіння форменого одягу, знаків розрізнення, світло відбиваючого екіпірування, нагрудного знаку та жезла; п. 8.2 розділу 4 Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, затвердженої наказом МАС України від 07.09.2011 № 657, що виразилося у необережному поводженні зі зброєю при розбиванні скла в автомобілі рукояткою пістолету, в якому знаходився магазин з набоями; п. 3.2 розділу 3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі-Правил), затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виразилося в необ`єктивності та упередженості при прийнятті службових рішень, недотриманні толерантності, створенні конфліктної ситуації; п. 1.1, 1.2 розділу 4 Правил, що виразилось у спаплюженні ділової репутації та авторитету працівника міліції, вчинені дій, які викликали неповагу до органів внутрішніх справ; п. 4.1. розділу 3 Правил (вчинення дій, які не є прикладом безумовного дотримання законів); п. 2.3 розділу 4 Правил, що виразилося у прийнятті поспішного рішення щодо затримання [PERSON] ; п. 3.11, 4.12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 04.10.2013 № 950, що виразилося у не роз`ясненні громадянці прав, передбачених Конституцією України, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП. За порушення службової дисципліни наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 02 червня 2015 року № 1250 начальника ВДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області старшого сержанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ. Наказом начальника Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 17 червня 2015 року № 181 о/с начальника ВДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області старшого сержанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту є статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (за порушення дисципліни) з 17 червня 2015 року в запас. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та ухвалюючи постанову у справі 805/2590/15-а від 28.07.2015 року, адміністративний суд дійшов висновків, що наявними у справі доказами підтверджується порушення позивачем під час перебування на службі вимог пункту 11.5 Інструкції, що виразились в недотриманні встановленого порядку носіння форменого одягу, знаків розрізнення, світло відбиваючого екіпірування, нагрудного знаку та жезла; під час проведення огляду автомобіля, позивачем не було залучено для огляду транспортного засобу двох понятих, що свідчить про недотримання [PERSON] вимог п. 4.12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення; розбиваючи скло автомобіля, в якому знаходилась [PERSON] та використовуючи для цього вогнепальну зброю, як ударний засіб, [PERSON] допустив необережне поводження зі зброєю, порушив вимоги зазначених вище нормативних актів, створивши ситуацію, що могла спричинити виникнення тяжких наслідків, таких як поранення або смерть, чим порушив статтю 15 Закону України «Про міліцію», пункт 8.2 розділу 4 Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю; як вбачається з копії постанови Артемівського міжрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року провадження по адміністративні справі № 219/4073/15-п, відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення; [PERSON] прийняв упереджене рішення про затримання [PERSON] , яка своїми діями не створювала для [PERSON] та осіб, що знаходились навколо, загрози життю та здоров`ю, не збиралася покидати місце події, скоєне нею адміністративне правопорушення не мало загрози для суспільства, тому позивач діяв в порушення вимог пункту 3.2, 4.1 розділу III, пункту 1.1, 1.2, 2.3 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України; відеозапис подій, які мали місце 25 травня 2015 року був розміщений в мережі Інтернет з назвою Бахмут. in.ua - Начальник артемовского ГАИ выбивает стекло после отказа выйти из авто також викликав суспільний резонанс та скомпрометував моральний облік міліції України, тому, порушення позивачем норм діючого законодавства є вчинком, який підриває авторитет міліції і несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ; позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ притягувався до дисциплінарної відповідальності - наказом ГУМВС в Донецькій області від 16.04.2015 року № 868 йому було оголошено догану та зменшено розмір премії за квітень 2015 року та наказом ГУМВС в Донецькій області від 28.05.2015 №1217 його було попереджено про неповну посадову відповідність. За наслідками апеляційного перегляду постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року Донецьким апеляційним адміністративним судом ухвалою суду від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу позивача на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року по справі № 805/2590/15-а залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року по справі № 805/2590/15-а залишено без змін. Позивач вважав, що викладені в ухвалі Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 219/5809/15-к висновки щодо скасування вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, є нововиявленими обставинами у справі № 805/2590/15-а, які не були відомі, а тому звернувся до адміністративного суду з такою заявою. Розглянувши заяву [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, адміністративний суд зазначив про таке. Оскаржуваним наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 №181о/с позивача було звільнено за п.63 підпункт є (за порушення дисципліни) Положення №114, згідно якого особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. Вчинки, які дискредитують співробітників органів внутрішніх справ та відповідні органи внутрішніх справ, пов`язані безпосередньо із певним колом моральних вимог, які пред`являються до них під час виконання службових повноважень, а також у повсякденному житті. Означене зумовлене особливим правовим статусом працівників правоохоронних органів, який полягає в забезпеченні законності в державі, відповідно до покладених на них обов`язків, та повинен виправдовувати довіру суспільства до органів внутрішніх справ як гаранта безпеки громадян та їх захисту від правопорушень. Виходячи з висновків службового розслідування, вчинення низки поспішних службових рішень та дисциплінарних проступків дискредитують позивача, як працівника органів внутрішніх справ. Судом було встановлено, що відеозапис інциденту, що стався між [PERSON] та позивачем 25 травня 2015 року був розміщений в мережі Інтернет, викликав суспільний резонанс та скомпрометував моральний облік міліції України, про що свідчать численні негативні коментарі користувачів мережі Інтернет на адресу правоохоронних органів та особисто позивача, тому порушення позивачем норм діючого законодавства є вчинком, який підриває авторитет міліції і несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ. Відсутність обвинувального вироку суду на час прийняття оскаржуваних наказів, як і ухвала Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 219/5809/15-к, якою скасовано вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року відносно [PERSON] , та закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не виключають можливості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за дисциплінарні проступки, які дискредитують звання рядового і начальницького складу працівника ОВС, що в силу пункту 63 підпункт є та пункту 66 Положення № 114 є самостійною підставою для звільнення з органів внутрішніх справ. Водночас, дослідивши текст ухвали Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 219/5809/15-к, адміністративний суд встановив, що він не містить відомостей про встановлення завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, як того вимагає п. 2 ч.2 ст. 361 КАС України. З огляду на викладені висновки, колегія суддів апеляційного адміністративного суду погодилась з висновком адміністративного суду, що наявність ухвали Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 219/5809/15-к, якою вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року відносно [PERSON] скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, не є нововиявленою обставиною для перегляду постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року. Суд зауважує, що згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2023 року предметом розгляду було встановлення правових підстав звільнення позивача з органів внутрішніх справ, що тягне за собою не отримання позивачем заробітної плати. Судами адміністративної юрисдикції було встановлено та доведено матеріалами справи, що наказом начальника Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 17.06.2015 № 181 о/с начальника ВДАІ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області старшого сержанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту «є» статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР за порушення дисципліни (дисциплінарний проступок). Дана підстава є відмінною від звільнення на підставі пункту «й» статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Крім того, позивач звертався до судів адміністративної юрисдикції щодо скасування рішення за нововиявленими обставинами та вказував, що виправдання позивача є нововиявленою обставиною. Однак в задоволенні такої заяви йому було відмовлено. Згідно ст. 255 ЦПК України суд своєю\~ухвалою закриває\~провадження у\~справі,\~якщо: 1)\~справа не\~підлягає розгляду\~в порядку\~цивільного судочинства; 2)\~відсутній предмет\~спору; 3)\~набрали законної\~сили рішення\~суду або\~ухвала суду\~про закриття\~провадження у\~справі,\~ухвалені або\~постановлені з\~приводу спору\~між тими\~самими сторонами,\~про той\~самий предмет\~і з\~тих самих\~підстав,\~або є\~судовий наказ,\~що набрав\~законної сили\~за тими\~самими вимогами; 4)\~позивач відмовився\~від позову\~і відмова\~прийнята судом; 5)\~сторони уклали\~мирову угоду\~і вона\~затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до\~пунктів 4,\~5\~частини першої\~статті 186\~цього Кодексу; 7)\~настала смерть\~фізичної особи\~або оголошено\~її померлою\~чи припинено\~юридичну особу,\~які були\~однією із\~сторін у\~справі,\~якщо спірні\~правовідносини не\~допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Оскільки в даній цивільній справі та в адміністративній справі № 508/2590/15, яка розглядалась раніше Донецьким окружним адміністративним судом та Першим апеляційним адміністративним судом за апеляційною скаргою щодо ухвали Донецького окружного адміністративного суду, предмет позову був один і той самий наявність правових підстав звільнення позивача з посади та не нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу, який раніше вже був досліджений судами та по якому ухвалене обґрунтоване рішення судом адміністративної юрисдикції, яке набрало законної сили та яке не скасоване, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь матеріальної шкоди за час вимушеного прогулу у розмірі грошового забезпечення за 90 місяців за посадою, яка відповідає посаді начальника відділення ДАІ (з якої він був звільнений), окладу за спеціальним званням «майор», надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 50% та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), і премії; скасування наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.06.2015 року № 181 про його звільнення з органів внутрішній справ; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області розглянути питання про його звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», не підлягають розгляду на підставі ст. 255 ЦПК України, а тому провадження у справі в цій частині необхідно закрити. Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. А тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі цього пункту Закону.\~\~ Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача Донецької обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 гр. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial