Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

22.09.2021 представник позивача звернувся до суду із даною позовною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 28.09.2021, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.04.2010 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримала кредитну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач умови договору виконав, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому договором кредитного ліміту, який у подальшому збільшився до 10500,00 грн., а відповідачка, в свою чергу, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, порушила умови договору, чим спричинила заборгованість, яка станом на 16.08.2021 становить 13034 грн. 63 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 10541,69 грн, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 10541,69 грн, заборгованість за простроченими відсотками 2492,94 грн. В добровільному порядку відповідачка відмовляється повернути кошти, тому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в сумі 13034,63 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 грн. 21.10.2021 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.12.2021 судом постановлено ухвалу, про проведення\~ розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.02.2022 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.04.2010 у розмірі 13034,63 грн та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. 06.11.2023 відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. 09.11.2023 судом поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до провадження та призначено до розгляду. 21.11.2023 судом постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.11.2023 представник відповідачки, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, подав до суду , разом із заявою про перегляд заочного рішення, заперечення\~ проти позову, в яких зазначив, що як вбачається з матеріалів справи 07.04.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] відбулось підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, а також підтвердження про те, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та банком договір надання банківських послуг, що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді та зобов`язалася їх виконувати. Але, в підписаній [PERSON] анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами була ознайомлена та дала згоду відповідач, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номеру виданої кредитної картки. Доданий банком до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем, як позичальником, не підписаний, а отже і немає достатніх підстав вважати, що відповідач, підписуючи документ під назвою Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.04.2010 розумів саме надані суду стороною позивача Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомився та погодився саме із цими Умовами, а також, що вказані Умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Таким чином, твердження позивача, які ґрунтується на змісті наданих ним і не підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, можуть сприйматись лише як припущення, на яких у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Наведені абзацом вище висновки, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Також, банком додано до позовної заяви копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачкою 07 квітня 2010 року, відповідно до умов якої сторонами були визначені умови надання кредитних коштів. Але, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем, в односторонньому порядку, було збільшено розмір погодженої сторонами річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік), з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік), з 3,6% на місяць (43,20% на рік) до 3,5% на місяць (42,00% на рік) та з 3,5% на місяць (42,00% на рік) до 3,4% на місяць (40,80% на рік). Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до правової позиції у справі № 6-82цс16, висловленої у постанові Верховного суду України від 30 листопада 2016 року, звертається увага на те, що вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), 3,4% на місяць (40,80% на рік), 3,5% на місяць (42,00% на рік) та 3,6% на місяць (43,20% на рік). Щодо пред`явленої до стягнення заборгованості за наданим кредитом, то за твердженням позивача, відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито один рахунок з встановленим кредитним лімітом у вигляді поновлювальної кредитної лінії на якому обліковується вся заборгованість. Відповідач останній раз використовувала кредитні кошти 25 жовтня 2020 року шляхом переказу зі своєї карти, а саме транзакція на суму 114,25 грн. в т. ч. 5 грн. - сума комісії, але в цей же день, перед цією транзакцією, відповідач і поповнювала картку на суму 506,21 грн. та в подальшому були лише нарахування по процентам, щомісячній комісії за обслуговування «членський внесок» у розмірі 20 грн., яку банк списував і додавав до тіла кредиту. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який складається з трьох частин, а саме: за період з 07 квітня 2010 року по 31 травня 2015 року включно, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року включно та за період з 01 липня 2019 року по 16 серпня 2021 року включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року включно та за період з 01 липня 2019 року по 16 серпня 2021 року включно, позивачем, щомісячно, починаючи з 01 липня 2015 року і до 01 листопада 2020 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту на загальну суму 15 965,06 грн. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів. Отже, враховуючи різницю між сумою погашених (списаних) відсотків за рахунок кредиту та доданих до тіла кредиту на загальну суму 15965,06 грн. і пред`явленою до стягнення заборгованістю за тілом кредиту у розмірі 10541,69 грн., слід дійти висновку, що станом на 01.11.2020 заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) відсутня. Щодо пред`явленої до стягнення заборгованості за простроченими відсотками. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення договірні відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 3,4% на місяць (40,80% на рік), а саме за період з 01 листопада 2020 року по 31 травня 2021 року включно, оскільки до 01.11.2020 позивач погашав (списував) відсотки за рахунок кредиту і додавав до тіла кредиту, після 31.05.2021 взагалі припинив нараховувати відсотки, у загальному розмірі 2 492,94 грн. Однак, як зазначалось вище, станом на 01 листопада 2020 року, заборгованості по фактично отриманій відповідачкою сумі кредитних коштів була відсутня, а позивачем не доведено наявності заборгованості за наданим кредитом, то і нараховувати відсотки, в заявлений до стягнення період, у позивача не було підстав. Таким чином, судом прийнято рішення не на підставі наявних матеріалів і доказів, що призвело до неповного з`ясування обставин у справі та прийняття рішення, яке не ґрунтується на вимогах Закону. Враховуючи вимоги ст. 284, 288 ЦПК України, заявник просить суд прийняти до уваги викладені обставини, а мотиви викладені в цій заяві такими, що мають значення для правильного вирішення суті спору. 27.11.2023 представник позивача, за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна подала до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких зазначила, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 07.04.2010\~ Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідачки, виписка по рахунку та довідки. Водночас, відповідачкою не надано належних доказів не укладення кредитного договору, а також доказів, які б підтверджували факт виконання зобов`язань за договором. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачці було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка,\~ яку отримала відповідачка та мобільний телефон який вказала відповідачка в Заяві. Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена Карту та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачці надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Необхідно зауважити, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто, відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Окрім того, в Анкеті-Заяві зазначено: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку..». Таким чином, підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Щодо ознайомлення Відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.04.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачкою вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів» з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З виписки з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо посилання Відповідача на постанову ВСУ по справі № 342/180/17, то в даній справі позивачем надавались наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви;виписка по рахунку; довідка щодо виданих кредитних карток відповідачці. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Щодо порядку погашення заборгованості. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Пільговий період кредитування це установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних (п. 1.1.1.49).У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6). Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме:розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості;строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором (п. 1.1.1.72).У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2) та Тарифів. З приводу нарахування тіла кредиту , пояснюємо наступне, що згідно умов кредитного договору, а саме п. 2.1.1.12.2 сплата відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків.Щодо зміни процентної ставки, то розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку (додаються). Необхідно зазначити, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Зокрема, згідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Стосовно надання підтверджень відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки пояснює, що в Банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років. Таким чином, надати підтвердження відправлення повідомлень не вбачається можливим. Клієнту була оформлена і видана кредитна картка «Універсальна», яка має ряд переваг перед іншими кредитними картами. Відповідно до Тарифів з якими був ознайомлений Позичальник, що підтверджується підписом у заяві на отримання кредиту, власником карти сплачується комісія за річне обслуговування за картками «Універсальна». Також зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідачка знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому, посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просила суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі Ляр Дмитра Юрійовича, про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 07.04.2010 між Публічним акціонерним товариством\~ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву у повному обсязі приєдналася до умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 20). Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, 07.04.2010 відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату її народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номери мобільних телефонів. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку (а.с. 47-48) та відомостям зазначеним у відповіді на запит (а.с. 74). Отже, вказаний договір №б/н від 07.04.2010 підписаний сторонами, в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому саме з 07.04.2010 між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту, та свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Таким чином, на підставі укладеного договору банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та\~ результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримала кредитну картку, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Як вбачається з довідки (а.с.18), АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачі, на підставі вказаного договору, наступні кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття 07.04.2010, термін дії 09/13; [NUMBER] дата відкриття 28.09.2013, термін дії 08/16, [NUMBER] дата відкриття 19.07.2014, термін дії 07/18, [NUMBER] дата відкриття 25.09.2014, термін дії 07/18, [NUMBER] дата відкриття 14.09.2017, термін дії 06/21. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] ) (а.с. 19), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 07.04.2010 та 07.04.2010 - встановлено кредитний ліміт 1000,00 грн, 29.07.2011 - збільшено кредитний ліміт 1200,00 грн, 21.07.2012 - збільшено кредитний ліміт 2000,00 грн, 06.12.2012 - збільшено кредитний ліміт 4000,00 грн., 27.12.2012 збільшено кредитний ліміт 5000,00 грн, 20.07.2018 - збільшено кредитний ліміт 10500,00 грн, 30.08.2019 - зменшено кредитний ліміт 10364,15 грн, 31.03.2020 - зменшено кредитний ліміт 10361,69 грн, 27.04.2020 - зменшено кредитний ліміт 10250,38 грн., 30.06.2020 - зменшено кредитний ліміт 10231,92 грн, 28.08.2020 - зменшено кредитний ліміт 10140,33 грн, 30.10.2020 - зменшено кредитний ліміт 10121,73 грн, 01.02.2021 - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 8-17), вбачається, що заборгованість за договором станом на 16.08.2021 становить 13034,63 грн.\~ та складається з: заборгованості за тілом кредиту 10541,69 грн, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 10541,69 грн, заборгованість за простроченими відсотками 2492,94 грн. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка використовувала кредитні кошти в період з 01.06.2015 по 16.08.2021 та здійснювала регулярне погашення кредиту в середньому у розмірі від 120 до 5100 грн. Останнє погашення кредиту відбулося 25.10.2020 на суму 506,21 грн., після чого оплати на погашення кредиту не проводилися. Окрім того, банк надав виписку по картковому рахунку [PERSON] за період з 07.04.2010 по 01.08.2021, де чітко відображені як розмір коштів, які використовувала відповідачка, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані, здійснювала покупки в різноманітних магазинах, здійснювала поповнення свого карткового рахунку, в тому числі вказані суми та місця поповнення карткового рахунку, здійснювала поповнення мобільного рахунку, оплачувала комунальні послуги, (а.с. 55-66). Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц). Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують заперечення відповідача про недоведеність даних обставин. Такі висновки також узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України та відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 21). Також, позивач, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, посилався і на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті: www.privatbank.ua (а.с. 22-45). І в цих Витягах з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, порядок зміни процентної ставки,\~ розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, порядку погашення заборгованості, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої [PERSON] отримала грошові кошти, не містить відомості про розмір процентів за користування грошовими коштами і штрафних санкцій, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір та зміну процентної ставки в період з 07.04.2010 по 16.08.2021, що у свою чергу свідчить про безпідставність застосування банком у розрахунку процентів за користування кредитними коштами у розмірі 43,2 %, 42 %. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 квітня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 вересня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Встановлено, що надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, не визнається відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.04.2010 шляхом підписання анкети-заяви. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Слід зазначити, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2014 року, шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів та у постанові Верховного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20. У матеріалах справи міститься також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5 % на місяць (30% на рік), а також визначено порядок нарахування пені та встановлено розмір комісії. Разом з тим, суд критично оцінює вказану довідку, оскільки вона не є належним доказом погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків, пені та комісії на підставі укладеного кредитного договору №б/н від 07 квітня 2010 року, адже у вказаній довідці зазначено номер договору SAMDN50OTC002996349 та відсутня ідентифікація особи, що її підписала. Оскільки, надану до суду довідку не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 07.04.2010, шляхом підписання заяви-анкети, тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача, що\~ [PERSON] підписано довідку про умови кредитування, в якій погоджено інші істотні умови договору №б/н від 07.04.2010, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками в розмірі 2492,94 грн не підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту, суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 9-20). Слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, разом з тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Як зазначено вище у рішенні, 07.04.2010 [PERSON] був встановлений та виданий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 1000,00 грн., який 27.12.2012 було збільшено до 5000,00 грн, 20.07.2018 було збільшено до 10500,00 грн, 30.08.2019 було зменшено до 10364,15 грн, 31.03.2020 було зменшено до 10361,69 грн, 27.04.2020 було зменшено до 10250,38 грн, 30.06.2020 було зменшено до 10231,92 грн, 28.08.2020 було зменшено до 10140,33 грн., 30.10.2020 було зменшено до 10121,73 грн та відповідач користувалася картковим рахунком та кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Із розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 (а.с. 12-15) вбачається, що відповідачка сплатила заборгованість за тілом кредиту 33256,33 грн, сплатила заборгованість за простроченим тілом кредиту 1164,10 грн, сплатила заборгованість по пені 350,00 грн. Із розрахунку заборгованості за період з 01.07.2019 по 16.08.2021 (а.с. 16-17) вбачається, що відповідачка сплатила заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9594,21 грн. Також, з даних розрахунків заборгованості за період з 01.06.2015 по 01.11.2020 вбачається, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту на загальну суму 15 965,00 грн. Отже, відповідачка здійснила погашення заборгованості по тілу кредиту на загальну суму 42850,54 грн, за прострочене тіло кредиту на суму 1164,10 грн та по пені 350,00 грн, які підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому суд приходить до висновку про відмову у стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10541,69 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідачка як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed