Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

27.07.2023 року [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт його постійного проживання на території України, в тому числі станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] , народився [INFO] у селі Тернава на той час Добромильського району Дрогобицької області. У 1976 році закінчив Добромильську загальноосвітню середню школу Старосамбірського району Львівської області та з 01 березня 1989 року по 07 квітня 1989 року навчався у Нижанковицькому СПТУ -80 за професією: тракторист тракторів Т-150 Г; Т-150 К; К-700; К-701. Вказує, що починаючи з 06 лютого 1981 року і по даний час проживає в [ADDRESS] на даний час Самбірського району Львівської області. Зазначає, що з дня свого народження і по теперішній час він нікуди не виїжджав за межі України. Паспорт громадянина СРСР ним було втрачено і своєчасно не оформив паспорта громадянина України, через що у нього виникло багато проблем з документами, які посвідчують його особу. Він звернувся з письмовою заявою до Старосамбірського PC ГУ ДМС України у Львівській області про отримання паспорта громадянина України, проте йому було рекомендовано звернутись в судовому порядку для отримання судового рішення, яким було б підтверджено факт мого постійного проживання або проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебування в громадянстві колишнього СРСР. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2023 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 31.07.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. \~У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав та просив таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області - Свястин М.М. в судовому засіданні щодо задоволення заяви не заперечила. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у селі Тернава на той час Добромильського району Дрогобицької області. Його батьки батько [PERSON] і мати [PERSON] . Вказані обставини підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.05.1960 (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про восьмирічну освіту від 14 червня 1976 року серії [NUMBER] виданого [PERSON] закінчив Добромильську загальноосвітню середню школу Старосамбірського району Львівської області (а.с.8). Як вбачається із атестату № 7934 від 07 квітня 1989 року Державного комітету Української РСР по професійно технічній освіті [PERSON] з 01 березня 1989 року по 07 квітня 1989 року навчався у Нижанковицькому СПТУ -80 за професією: тракторист тракторів Т-150 Г; Т-150 К; К-700; К-701. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №633 від 15.09.2020 та довідки Виконкому Тернавської сільської ради Самбірського району Львівської області №647 від 22.09.2020 [PERSON] , 17.04.1960 постійно проживає у [ADDRESS] з 06.02.1981 по даний час ( а.с.10,18). Із доданих до заяви виписок з по господарських книг за 1986 -1990, 1991 -1995, 1996 -2000, 2001 -2005, 2006 -2010 роки на домогосподарство за адресою: [ADDRESS] [PERSON] [INFO] значиться членом господарства ( а.с.11-15). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні у своїх показаннях підтвердили те, що станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року [PERSON] постійно проживав на території України. Як вбачається із листа начальника Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області І. Піхоцького №4637-380/4637.1-20 від 17.09.2020 (а.с.17), заявник [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про отримання паспорта громадянина України. Однак, зазначеним листом йому роз`яснено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 чи п.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24.08.1991р. постійно проживала на території України або проживала на території України станом на 13.11.1991, і перебувала в громадянстві колишнього СРСР, підтверджує факт її постійного проживання або проживання на території України на зазначену дату судовим рішенням, а тому йому необхідно звернутися до суду для отримання відповідного рішення. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст.256ЦПК України\~(після внесення змін Законом України № 2147-VIIIвід 03.10.2017року ч.2\~ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і\~факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Згідно з п. 1 - п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року, а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991 № 1636-ХІІ - 13.11.1991. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991. 27 березня 2001 року (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) Указом Президента України № 215 затверджено «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», який відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до Розділу 1 п.1 Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до розділу 2 п. 7 підп. а Порядку встановлення належності до громадянства України стосується\~\~громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до розділу 2 п.8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до розділу 2 п.9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно розділу 2 п.44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 року. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд дійшов висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». На переконання суду, вищевказані зібрані по справі докази підтверджують те, що станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року [PERSON] постійно проживав на території України. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Таким чином, на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991року, враховуючи те, що встановлення цього факту дає заявнику можливість\~реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому, суд приходить до висновку, що вимоги заяви в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved