Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

18 вересня 2023 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом шляхом вселення. В обґрунтування позову позивач вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та разом проживають в квартирі, яка на праві приватної власності належить відповідачеві та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що іншого житла для проживання не має, оскільки з 04.12.2017 зареєстрований за спірною адресою. 21 серпня 2023 року відповідач змінила замки на вхідних дверях до квартири та не впустила позивача до квартири, не надавши навіть можливості забрати особисті речі необхідні для нормального цивільного існування людини, в тому числі і ліки необхідні для підтримання здоров`я, оскільки позивач є інвалідом ІІ-Ї групи та змушений приймати ліки - препарати інсуліну на регулярній основі. Однак, не зважаючи на заходи заборонного припису, порушену адміністративну справу за ознаками домашнього насильства, відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні житлом, в якому позивач має зареєстроване місце проживання та яке є єдиним житлом для його проживання, а також його майном, особистими речами, які і по сьогодні залишаються в квартирі, в якій позивач проживав як член сім`ї відповідача. Відповідач не визнає права позивача на користування квартирою, оскільки вважає, що якщо квартира належить лише їй, то у позивача відсутнє право на користування цією квартирою. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги та зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити позивача в квартиру. 18 вересня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 22.09.2023 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.10.2023 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити. Заслухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] 14.11.2017 було укладено шлюб, який зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 932. Згідно інформації з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА за № 92434532 від 26.04.2023, [PERSON] з 04.12.2017 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З доданого відповідачем термінового заборонного припису, останній був виданий стосовно [PERSON] строком на 2 доби, а саме з 13.00 год. 21.08.2023 по 13.00 год. 23.08.2023. Згідно витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2023 зазначено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності частина квартири [ADDRESS] . У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав громадян або прав державних і громадських організацій. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Натомість позивачем не було надано суду жодного доказу, який підтверджував зазначені позивачем обставини. Відповідно до положень статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного спорідження, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, як вбачається з рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.09.2023, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось. За загальними правилами доказування, визначеними ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). З огляду на встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що відсутня правова підстава, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, а тому останні не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed