Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Представниця позивачки - адвокатка Дуденок О.О. звернулася до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Позов мотивований тим, що у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області було визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] припинив будь-яке спілкування з дитиною, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У судове засідання позивачка та її предтавниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивачки та судові витрати з відповідача на користь позивачки не стягувати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.2019, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.п.5). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.05.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.п.6). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2021 було визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з матрі`ю [PERSON] (а.п.7-8). Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.04.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.п.10). На підставі вказаного судового наказу, 11.06.2021 старшим державним виконавцем Прилуцького МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ложніковою А.Ю. було відкрите виконавче провадження [NUMBER] (а.п.11-12, 14-15). Відповідно до копії повідомлення №19.14-32/38518 від 22.10.2021 старшого державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ложнікової А.Ю., сума боргу [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 21.10.2021, становить 15977,23 гривень (а.п.13). Постановою старшого державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ложнікової А.Ю. від 13.02.2023 було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.п.16). Згідно з копією розрахунку заборгованості по аліментах, станом на липень 2023 року, борг [PERSON] становить 80836,73 гривень (а.п.17). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.11.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів (а.п.33-35). З висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 23.10.2023 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.п.28-29). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.ст. 164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не утримує дитину матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved