Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 07.06.2003 року на КФ Товарної біржі «Українська» було укладено та зареєстровано угоду купівлі-продажу нерухомості № 213970, згідно з якою позивач придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , передала продавцю кошти за житло, зареєструвала право власності на квартиру в БТІ, отримала від продавця ключі від приміщення, заїхала з сім`єю до квартири, зареєструвалася в ній і проживала. Продавець квартири [PERSON] помер [INFO] , після його смерті спадщину прийняла дочка - відповідач по справі [PERSON] , яка прийняла всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На цей час у позивача виникла необхідність відчужити майно, але коли вона звернулася у вересні 2023 року до нотаріуса з метою реалізувати своє право на розпорядження нерухомістю, отримала роз`яснення, що укладення будь-яких угод з нерухомістю неможливо у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на квартиру. Така ситуація відбулася тому, що на момент укладення угоди купівлі-продажу чинним законодавством реєстрація правочинів не вимагалася, а вимога щодо реєстрації нерухомого майна була позивачем виконана. З 01 січня 2004 року були введені норми обов`язкової державної реєстрації правочинів купівлі-продажу нерухомості, але, оскільки попередній власник житла помер, а його спадкоємець вважає, що немає ніякого відношення до проданого ним майна, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що строк звернення до суду вона пропустила з поважних причин і він підлягає відновленню. Просить визнати договір купівлі-продажу дійсним. Процесуальні дії у справі. 30.10.2023 позовна заява отримана судом. 06.11.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Відповідач по справі надіслала поштою заяву про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, що суд розцінює як визнання позовних вимог. Від третьої особи будь-яких заяв, клопотань не надходило. За таких обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. 07 червня 2003 року згідно договору купівлі - продажу позивач придбала у [PERSON] трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,6 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м. Вказаний договір був укладений на Криворізькій філії Товарної Біржі «Українська», згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу», і зареєстрований за № 213970 від 07 червня 2003 року /а.с.4/. Згідно п.2 Договору купівлі-продажу нерухомості, вказаний об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» згідно з розпорядженням № 1705 від 11.06.02р. (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за № 19пвш-450-10997). 15 липня 2003 року покупець зареєструвала право власності на вказану квартиру в КП «Криворізьке БТІ» /а.с.6/. Належність позивачу квартири за адресою: [ADDRESS] на час звернення з позовом до суду підтверджується довідкою КП «Криворізьке районне БТІ» ДОР» від 06.10.2023 року № 205521 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.10.2023 року /а.с.7, 8/. Згідно із свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 19.10.2017 року, попередній власник спірного нерухомого майна - продавець за Договором [PERSON] помер [INFO] /а.с.9/. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51752742 від 28.04.2018, його спадкоємцем є [PERSON] (відповідач по справі) /а.с.10/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення спірного договору. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з нормою ст.227 цього Кодексу, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, у даному випадку правомірним буде застосування ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові угоди щодо відчуження нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (07 червня 2003 року), норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна на момент укладання спірної угоди позивачем було виконано. При цьому, договір фактично відбувся, сторони всі свої зобов`язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, але нотаріальне посвідчення договору не відбулось, оскільки сторонам не роз`яснили обов`язковість такого посвідчення. Навпаки в п.11 спірного Договору зазначено, що він підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості. Позивач, як власник майна, не має можливості реалізувати свої права на розпорядження належним їй майном, оскільки вказаний договір не посвідчено нотаріусом. Нотаріальне посвідчення спірної угоди на цей час не можливе. Оскільки судом не встановлено незаконність набуття позивачем права власності на квартиру, а придбання її через товарну біржу є перешкодою для здійснення нею права володіння, користування та розпорядження власністю, чим порушуються її права, а тому порушене право підлягає захисту судом. Оскільки згідно з наданим суду доказами спадщину після смерті попереднього власника нерухомості прийняла [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги правомірно пред`явлені до цієї особи, як до спадкоємця сторони продавця в угоді купівлі-продажу. При цьому, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення до суду за захистом невизнаного права, оскільки спірним договором купівлі-продажу нерухомого майна передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач про порушення свого права дізналася лише у 2023 році, коли звернулася до нотаріусаз метою відчуження житла, та отримала усне роз`яснення щодо відсутності у неї належних правовстановлюючих документів. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи характер спору і визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved