Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що батьки неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який відповідно до рішення Знам`янського міськрайонного суду від 01.02.2021 було розірвано. Мати неповнолітнього [PERSON] померла [INFO] . Батько неповнолітньої дитини [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання свого неповнолітнього сина. Хлопчик залишився без батьківського піклування. Під час спілкування з [PERSON] , працівниками служби у справах дітей було йому наголошено на необхідності створення умов для повноцінного розвитку та утримання сина. [PERSON] засобами телефонного зв`язку (повідомлення в Телеграм) повідомив працівнику служби у справах дітей, що він на даний час перебуває за кордоном і сподівається, що ситуація з [PERSON] його більше не буде стосуватися. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей від 23.08.2023р. №8 та рішення виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 30.08.2023 р. № 305 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя неповнолітньої дитини» неповнолітній [PERSON] був влаштований в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] до вирішення питання подальшого його влаштування. Позивач в судове засідання не з`явився, представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ухвали Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Знам`янський відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 15.07.2023, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що складений актовий запис про народження № 828. Шлюб між ними розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2021 року. [PERSON] померла [INFO] , про свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 24.07.2023 Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 23.08.2023, неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей від 23.08.2023 №8 та рішення виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 30.08.2023 № 305 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя неповнолітньої дитини» неповнолітній [PERSON] влаштований в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] до вирішення питання подальшого його влаштування. Відповідач офіційно не працює, на обліку в Знам`янському управлінні Кропивницької філії Кіровоградського обласного центру зайнятості не перебуває, про що свідчить довідка від 05.10.2023 №04-24/184/03/23. Згідно з характеристикою з місця проживання від 09.10.2023 №16-13/131/7, [PERSON] вихованням та утриманням неповнолітнього [PERSON] ніколи не займався. Усі обов`язки щодо контролю за станом утримання, вихованням та навчанням [PERSON] виконувала його матір [PERSON] . Також, відповідно до характеристики від 06.10.2023 на неповнолітнього [PERSON] , наданої ліцеєм «Крила України» Знам`янської міської ради, батько [PERSON] жодного разу не звертався до класного керівника чи інших вчителів з приводу навчання та поведінки свого сина, не відвідував навчальний заклад, не цікавився шкільним життям свого сина, не приймав участі в батьківських зборах. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, не турбується про стан його здоров`я, участі в вихованні не приймає, життям дитини не цікавиться, що свідчить про самоусунення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Весь обсяг обов`язків щодо утримання, виховання та розвитку неповнолітнього [PERSON] на даний час виконує патронатний вихователь [PERSON] . Службою у справах дітей направлено лист на відділ поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо проведення розшукових заходів щодо відповідача та факту перетину ним кордону. Відповідно до висновку виконавчого комітету Знам`янська міської ради в особі органу опіки та піклування враховуючи інтереси дитини та з метою її соціального захисту, а також подальшого влаштування дитини до сімейних форм виховання, виконавчий комітет в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «З та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям свого сина, про його фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, враховуючи, що неповнолітня дитина влаштована в патронатну сім`ю через те, що залишилася без батьківського піклування, знаходиться на вихованні та утриманні іншої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2 статті 182 сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тож, враховуючи вищевикладене та те, що позивач позов підтримує, а відповідач не надав заперечення проти його задоволення, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, враховуючи ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів аліменти на утримання сина. Відповідно до частини першої та другої ст. 141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved