Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 26 вересня 1976 року по 29 серпня 2000 року. 09 грудня 1979 року вони за договором купівлі продажу придбали незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 54 % в [ADDRESS] . У 1980 році отримали дозвіл на будівництво господарських будівель та згідно будівельного паспорта побудували їх на протязі 1980-1985 р.р. Вказує, що 06 лютого 1986 року виконкомом Глибоцької селищної ради на ім`я відповідача видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. 18 червня 2019 року відповідач знятий з реєстрації місця проживання у вказаному будинку, про що свідчить запис у будинковій книзі та з того часу відповідач не проживає за вказаною адресою, його місце перебування їй невідоме. Зазначає, що у спільній сумісній власності подружжя перебуває житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . Однак у зв`язку з відсутністю відповідача неможливо звернутися до нотаріуса із спільною заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку даного нерухомого майна. Вона має намір розпорядитися належною їй часткою у спільному майні, відсутність правовстановлюючого документа перешкоджає реалізації її права власності на майно без згоди іншого співвласника відповідача по справі. Зважаючи на викладене, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку нерухомого майна, яке розташоване по [ADDRESS] . до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 110,8 кв.м., в тому числі житловою площею 45,9 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», колодязь №1, огорожа № 2-4, вимощення №І. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч.1 ст.71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 23\~постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»\~судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як вбачається з ч.2\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 03 грудня 1979 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1523, [PERSON] продав [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок готовності [ADDRESS] . 17 липня 1980 році [PERSON] отримав дозвіл на будівництво господарських будівель та згідно будівельного паспорта побудував їх на протязі 1980-1985 р.р. 06 лютого 1986 року виконкомом Глибоцької селищної ради на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 29 серпня2000 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області, був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 112. Прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON] . Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , 18.06.2010 року [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання. Отже, судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку було проведено сторонами за час їх спільного проживання у шлюбі, а тому виходячи із презумпції спільності майна спірний житловий будинок належить до спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу між ними. При цьому слід зазначити, що реєстрація прав на спірне майно лише на одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved