Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача Адвокат Залокоцька В.Д. звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 30.10.2020 року виконкомом Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №6. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.10.2020 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Представник позивача\~ просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя позивача в шлюбі з відповідачем не склалося через відсутність розуміння, втрату любові, різницю в поглядах на спільне сімейне життя та ведення господарства і спільного побуту. Всі зусилля, спрямовані на досягнення компромісу між сторонами, не дали результатів, у зв`язку із чим сім`я існує формально. На примирення з відповідачем позивач не згодна, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. При обґрунтуванні позовних вимог про розірвання шлюбу представник покликається на вимоги ст.ст.104, 105, 110, 112 СК України. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які полягають у сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та у сплаті витрат на правничу допомогу в сумі 2684 грн. Правнича допомога обраховується за дві години роботи адвоката, виходячи з вартості однієї години роботи в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня поточного року (відповідно до п.3.1. Договору про надання правничої допомоги від 23.11.2023 року). При обґрунтуванні позовних вимог про стягнення судових витрат представник позивача покликається на вимоги ст.133 ЦПК України. 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо вимог про розірвання шлюбу, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 28.11.2023 року (а.с.28-29), яку отримав особисто, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.32). 14.12.2023\~року представник\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~Дмитришина Т.І.\~в системі\~«Електронний суд»\~ подала до Шаргородського районного суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком, в якій просить прийняти вказаний зустрічний позов до спільного розгляду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком (а.с.40-51). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Представник позивача [PERSON] адвокат Залокоцька В.Д. в системі «Електронний суд» 28.11.2023 року подала клопотання про приєднання ордеру та довідки про наявність електронного кабінету до позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.25). 2. Представник позивача [PERSON] адвокат Залокоцька В.Д. в системі «Електронний суд» 18.12.2023 року подала заперечення щодо прийняття до спільного розгляду зустрічного позову (а.с.86-88). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач та її представник до суду не подавали. 3. Представник відповідача [PERSON] \~ адвокат\~ Дмитришина Т.І. 11.12.2023 року подала в системі «Електронний суд» заяву про вступ у справу представника (а.с.33-34). 4. Представник відповідача [PERSON] \~ адвокат\~ Дмитришина Т.І. 14.12.2023 року подала в\~системі «Електронний\~суд» до\~Шаргородського районного\~суду зустрічну\~позовну заяву\~про визначення\~місця проживання\~дитини з\~батьком (а.с.40-51). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, відповідач та його представник до суду не подавали. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 28.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька Вікторія Дживанівна, до [PERSON] про розірвання шлюбу; відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 18.12.2023 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог заяву про визнання позовних вимог; встановлено строк сторонам для подання інших заяв по суті відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив; повідомлено відповідача про право у порядку, передбаченому ст.193 ЦПК України, подати зустрічний позов; роз`яснено сторонам у справі строк для подання клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28-29). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.11.2023 року. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, разом з тим подав зустрічну позовну заяву (а.с.40-51). 3. Ухвалою суду від 18.12.2023 року судом відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.90-92). Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Місце проживання дитини сторін зареєстроване в [ADDRESS] , що вбачається із копії довідки про реєстрацію місця проживання, яка видана Михайлівським старостинським округом Мурафської сільської ради 02.03.2021 року за №212 (а.с.5). Позивач [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви (а.с.2-4). Відповідач [PERSON] \~не висловив\~заперечень щодо\~розірвання шлюбу,\~оскільки не\~подав ні\~відзиву на\~позов,\~у яких\~би виклав\~заперечення щодо\~розірвання шлюбу,\~ні клопотань\~або заяв\~про надання\~йому строку\~для примирення\~з позивачем,\~ні інших\~заяв та\~клопотань,\~пов`язаних з\~розглядом справи\~з предметом\~позову \~про розірвання\~шлюбу.\~ При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що у їх сім`ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, любові, що призвело до окремого проживання сторін, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження сім`ї стало неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив заперечень щодо розірвання шлюбу, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Таким чином, суд вважає, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, враховуючи, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, то позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2,\~3,\~4\~ст.56\~СК України\~встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають право\~вживати заходів,\~які не\~заборонені законом\~і не\~суперечать моральним\~засадам суспільства,\~щодо підтримання\~шлюбних відносин. Кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не вислови заперечень щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, тому суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні з цим позовом до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 27.11.2023 року №9726-4576-0959-1782 (а.с.1). Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. При вирішенні судом позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми ст.ст.2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України та практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат. Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.\~ У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.\~ При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цій справі встановлено наступні обставини. Позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 23 листопада 2023 року з адвокатом Залокоцькою В.Д., що підтверджується Договором (а.с.11-16) та ордером серії АА №1376923 від 24.11.2023 року, виданим адвокатом Залокоцькою В.Д. на надання правничої допомоги [PERSON] (а.с.6). Адвокатом Залокоцькою В.Д.,\~згідно з вказаним Договором про надання правничої допомоги, розрахунком витрат на правничу допомогу від 27.11.2023 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.20) визначено вартість робіт в обсязі двох годин, витрачених на аналіз документів та надання юридичної консультації позивачу, на підготування заяви, що становить 2684 грн., враховуючи, що ціна послуги за одну годину роботи, відповідно до п.3.1 Договору становить 50 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Тобто, розрахунки проведено адвокатом Залокоцькою В.Д. у відповідності до умов Договору. З квитанції про оплату правової допомоги вбачається, що 23.11.2023 року позивач [PERSON] оплати адвокату Залокоцькій В.Д. за надану правничу допомогу гонорар в сумі 2684 грн. (а.с.17). Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає\~детальний опис робіт\~(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України,\~розмір витрат на оплату послуг адвоката\~має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З правової позиції ВС, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15\~ц вбачається, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини … За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4\~ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, зазначений у Договорі між позивачем та адвокатом Залокоцькою В.Д., дотриманий адвокатом при проведенні розрахунку, є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак, виходячи з вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України та умов Договору про надання правничої допомоги, що викладені в п.3.1, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2684 грн. у рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, яка надана [PERSON] адвокатом Залокоцькою В.Д. у цій цивільній справі, прийнята та оплачена позивачем, а також зазначена у позовній заяві як така, яку очікує понести позивач у зв`язку із розглядом вказаної справи в суді. Отже, вимоги про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved