Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін за обома позовами: [PERSON] просить розірвати шлюб, який був укладений 20.07.2003 між нею та [PERSON] та зареєстрований у виконавчому комітеті Великотур`янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2003 між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюб у них народилося троє дітей, з яких двоє є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними не склалося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між ними постійно виникали сварки, свідками яких були їхні діти. На даний час вони не ведуть спільне господарство та не проживають разом. [PERSON] у своєму позові також просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований у с. Велика Тур`я Долинського району Івано-Франкіської області, актовий запис № 12. Крім того, уточнивши свої позовні вимоги щодо визначення місця проживаня дітей, прохає тільки малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2003 він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Спільне життя між ними не склалося, оскільки в них різні погляди на сім`ю та сімейні цінності. Їхній шлюб носить формальний характер. Кілька років тому [PERSON] пішла з дому, а він залишився з дітьми. Він займається їхнім вихованням та утриманням. Збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] заявлений ним позов підтримав, просив шлюб розірвати, а малолітнього сина залишити проживати з ним. Додатково зазначив, що вже більше 4 років не проживає із [PERSON] . Вона переїхала на проживання в Закарпаття, звідки родом, де має іншу сім`ю, про що повідомила особисто. Спочатку вона забрала із собою наймолодшого сина [PERSON] , а двох старших залишила з ним. Проживаючи з мамою, [PERSON] не відвідував школу. У зв`язку з цим він неоднорахово звертався у відповідні служби, завдяки яким йому владося через 3-4 місяці повернути молодшого сина до себе додому. З того часу [PERSON] проживає з ним, він піклується про нього. За місцем їхнього проживання син відвідує школу, має друзів, спілкується з родичами. Представник відповідача-позивача - адвокат Керницький В.М. підтримав позицію свого довірителя, просив шлюб розірвати, малолітнього сина залишити на проживанні з батьком. Представниця органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримала висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Також зазначила, що під час виконання своїх обов`язків в частині визначення місця проживаня дитини було встановлено, що хлопчик проживає з батьком, який займається його вихованням. Під час спілкування [PERSON] повідомив, що він і надалі бажає проживати з татом, з мамою спілкується дуже рідко. За місцем проживання тата він відвідує шкоду, має друзів. Також нею була проведена телефонна розмова із [PERSON] , яка вказала, що вона не заперечує проти того, щоб її син [PERSON] проживав із батьком. Середущий син сторін у розмові також повідомив, що його брат [PERSON] проживає з татом, з мамою у них спілкування не виходить. Позивачка-відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень як за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 40), так і за фактичним місцем проживання, про яке стало відомо з повідомлення № КО-15322792 від 06.03.2023 (а.с. 34), про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 46) та поштові конверти, які повернулись на адресу суду з відмітками «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 55-56, 69-70, 72-73, 90-91). Також [PERSON] про розгляд справи було повідомлено і шляхом опублікування повідомлень про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 45, 66, 88). Відзиву на позовну заяву [PERSON] не подавала, будь-яких клопотань не заявляла. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 31 липня 2023 року на адресу суду поштовим відправленням поступив позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 31.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 03 серпня 2023 року адвокат Керницький В.М. подав від імені [PERSON] позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 04.08.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок на виконання своїх повноважень щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29.09.2023 цивільні справи за вищевказаними позовами об`єднано в одне провадження. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 25 жовтня та 08 листопада 2023 року представниця Служби у справах дітей Долинської міської ради скеровувала на адресу суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 29 листопада 2023 року від відповідача-позивача [PERSON] надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, в якій він позов підтримав. Цього ж дня від представниці Служби у справах дітей Долинської міської ради поступило клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, в якому вона вказала, що висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини буде долучено до матеріалів справи до початку розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 18 грудня 2023 року представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей, та просив залишити на проживанні з його довірителем тільки [PERSON] , [INFO] , оскільки його син [PERSON] , [INFO] , на даний час досяг більше 14-ти років, тому вправі самостійно визначати місце свого проживання. 21 грудня 2023 року протокольною ухвалою суду до матеріалів справи долучено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 20 липня 2003 року, який зареєстрований у с. Велика Тур`я Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.07.2003 (а.с. 29) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно 27.07.2021 (а.с.7). Як вказала у своїй позовній заяві [PERSON] та підтвердив у судовому засіданні позивач, від даного шлюбу в них народилося троє дітей. Старший син досяг повноліття, інші двоє - неповнолітні. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.2006, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 7 (а.с. 8, 31). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.07.2012, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 12 (а.с. 9, 32). Як вказав [PERSON] , він з дітьми проживає у [ADDRESS] , натомість [PERSON] , хоч і зареєстрована за вказаною адресою, з ними не проживає, що підтверджується актом обстеження № 64 від 24.07.2023 (а.с. 33). Сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Малолітня дитина проживає разом з батьком. Органом опіки та піклування на виконання своїх повноважень надано затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 19.12.2023 № 860 висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 96-98). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку, а також щодо визначення місця проживання малолітнього сина. Оцінка суду: беручи до уваги пояснення сторони відповідача-позивача, висновок органу опіки та піклування, вислухавши думку малолітньої дитини, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи сторін про те, що вони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейних відносин не підтримують, їхній шлюб носить формальний характер. Вони не бажають зберігати сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу. Оскільки як [PERSON] , так і [PERSON] наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позовні вимоги обох сторін про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд зазначає таке. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Як встановлено у судовому засіданні, малолітній [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Вказаний висновок є достатньо обгрунтованим, обставини, викладені у ньому підтверджені належними доказами, знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні та не суперечать інтересам дитини, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання малолітньої дитини. З огляду на те, що [PERSON] досягнув десятирічного віку його думка була заслухана під час розгляду справи та зводилася до того, що він виявив своє бажання проживати з батьком, розповів про їхні взаємовідносини. Також вказав, що мама з ними не проживає давно. Саме тато піклується про нього, готує йому їжу, купляє все необхідне. Виходячи із обставин справи, суд, зважаючи в першу чергу на інтереси дитини, її психоемоційний стан, беручи до уваги прив`язаність дитини до батька, про що свідчить висновок органу опіки та піклування та пояснення самої дитини, те, що малолітній син постійно проживає з батьком, прижився у своєму середовищі, відвідує шкільний заклад, має сталі сімейні зв`язки, приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. При цьому, суд зазначає, що мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок спілкуватися з сином, піклуватися про його здоров`я, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей слід задовольнити, малолітнього [PERSON] залишити проживати з батьком. Розподіл судових витрат: враховуючи те, що позовні вимоги як [PERSON] , так і [PERSON] задоволено повністю, за звернення до суду з окремими позовами ними було в однаковій мірі сплачено по 1073,60 грн судового збору (а.с. 10, 36), суд вважає за необхідне судовий збір зі сторін на користь одна одної не стягувати, а понесені ними витрати залишити за кожним із них. Доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу не надано, про такі до закінчення судових дебатів не заявлено, тому підстав для їх вирішення не має. На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 7, 19, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 141, 161 СК України, ч. 3 ст. 29 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866,

Outcome: approved