Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом який вмотивувала тим, що їй, відповідачу [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 02.08.2005р. та зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 05.08.2005 р., номер запису 17744 в книзі: 188-22. 04.11.2005р. Відповідач [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину вказаного домоволодіння на підставі Договору дарування, посвідченого 04.11.2005 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Запольською О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 7380. На підставі Договору дарування право спільної часткової власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння, яке раніше належало Відповідачу, перейшло до [PERSON] та 07.02.2006 р. було за нею зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», що посвідчується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.02.2006 № 9770832. Отже вказане домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , перебуваву спільній частковій власності [PERSON] (розмір частки: 2/3) та Позивача (розмір частки: 1/3). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, перебувала у фактичному користуванні [PERSON] та Позивача. Рішенням Одеської міської ради від 10.07.2008 № 3301-V«Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність гр. гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , земельної ділянки, площею 0,0999 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у\~спільну сумісну\~власність Позивачу,\~Відповідачу та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0999 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель житлової та громадської забудови міста, раніше наданих у користування. На підставі вказаного рішення Позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 724423 від 14.05.2009 (далі Державний акт), земельна ділянка загальною площею 0,0999 га, з кадастровим номером 5110136900:25:019:0029, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950500314. У Державному акті співвласниками вказаної земельної ділянки, окрім Позивача, також зазначено [PERSON] та Відповідача без визначення часток у спільній власності. Таким чином, Державним актом було посвідчено право спільної сумісної власності Позивача, [PERSON] та Відповідача на вказану земельну ділянку. В Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:25:019:0029 площею 0,0999га, за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель Землі житлової та громадської забудови; цільове призначення В.02.01Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); дата державної реєстрації земельної ділянки 14.05.2009, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.11.2021 № НВ-9902554952021. Відомості про право власності Позивача, [PERSON] та Відповідача на вказану земельну ділянку було внесено до Поземельної книги на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 № 3301-V та Державного акта, що також відображено у відповідному розділі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.04.2020 р. серії [NUMBER] . Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. 19.11.2021 р. заведена спадкова справа № 26/2021 (номер у спадковому реєстрі 68688623) до майна [PERSON] , останнє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , про що видано витяг від 31.01.2022 № 68322239 про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Позивач, [PERSON] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.09.1955 р. серії [NUMBER] , та спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.01.2022, зареєстроване в реєстрі за № 44, бланк НРО 506410, на 2/3 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 32224165, виданого 14.01.2015 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.01.2022 р. за Позивачем було зареєстровано право власності на 2/3 частки вказаного нерухомого майна (номер запису про право власності: 46434343), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2022 № 297122278. Отже, станом на теперішній час Позивач є єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2022 № 297122278 та від 14.01.2015№ 32224387, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2023 № 348628745. Також, 31.01.2022р. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівки В.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належали померлій [PERSON] на підставі Державного акта. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівки В.М. від 31.01.2022 № 11/02-14 Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки у праві власності на вказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна. Зі змісту постанови нотаріуса вбачається, що згідно з Державним актом та даними Державного земельного кадастру зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності Позивача, [PERSON] та Відповідача. Частки співвласників у праві власності на земельну ділянку за життя спадкодавця не визначались, тому, неможливо визначити частку у праві власності на вказану земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, та, відповідно, встановити склад спадкового майна. За відсутності у Позивача необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріусом роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідач у засідання не прибув, надав заяву у якій просив розглядати справу без його участі не проти задоволення позову. Відповідно до ст.200ч.3 ЦПК України \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема, визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідачу [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 02.08.2005 р. та зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 05.08.2005 р.,номер запису 17744 в книзі: 188-22. 04.11.2005р. Відповідач [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину вказаного домоволодіння на підставі Договору дарування, посвідченого 04.11.2005 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Запольською О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 7380. На підставі Договору дарування право спільної часткової власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння, яке раніше належало Відповідачу, перейшло до [PERSON] та 07.02.2006 р. було за нею зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», що посвідчується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.02.2006 № 9770832. Отже вказане домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , перебуваву спільній частковій власності [PERSON] (розмір частки: 2/3) та Позивача (розмір частки: 1/3). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, перебувала у фактичному користуванні [PERSON] та Позивача. Рішенням Одеської міської ради від 10.07.2008 № 3301-V«Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність гр. гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , земельної ділянки, площею 0,0999 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у спільну сумісну власність Позивачу, Відповідачу та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0999 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель житлової та громадської забудови міста, раніше наданих у користування. На підставі вказаного рішення Позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 724423 від 14.05.2009 (далі Державний акт), земельна ділянка загальною площею 0,0999 га, з кадастровим номером 5110136900:25:019:0029, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950500314. У Державному акті співвласниками вказаної земельної ділянки, окрім Позивача, також зазначено [PERSON] та Відповідача без визначення часток у спільній власності. Таким чином, Державним актом було посвідчено право спільної сумісної власності Позивача, [PERSON] та Відповідача на вказану земельну ділянку. В Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:25:019:0029 площею 0,0999га, за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель Землі житлової та громадської забудови; цільове призначення В.02.01Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); дата державної реєстрації земельної ділянки 14.05.2009, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.11.2021 № НВ-9902554952021. Відомості про право власності Позивача, [PERSON] та Відповідача на вказану земельну ділянку було внесено до Поземельної книги на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 № 3301-V та Державного акта, що також відображено у відповідному розділі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.04.2020 р. серії [NUMBER] . Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. 19.11.2021 р. заведена спадкова справа № 26/2021 (номер у спадковому реєстрі 68688623) до майна [PERSON] , останнє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , про що видано витяг від 31.01.2022 № 68322239 про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Позивач, [PERSON] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.09.1955 р. серії [NUMBER] , та спадкоємцем першої черги за закономпісля її смерті. Позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.01.2022, зареєстроване в реєстрі за № 44, бланк НРО 506410, на 2/3 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 32224165, виданого 14.01.2015 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.01.2022 р. за Позивачем було зареєстровано право власності на 2/3 частки вказаного нерухомого майна (номер запису про право власності: 46434343), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2022 № 297122278. Отже, станом на теперішній час Позивач є єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2022 № 297122278 та від 14.01.2015№ 32224387, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2023 № 348628745. До складу спадщини після смерті [PERSON] також фактично увійшло її право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0999 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта. Відповідно до ст.1261ЦК\~України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1ст.1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач є донькою спадкодавця та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за вищевказаною адресою. Відповідач є рідним братом Позивача. Проте Відповідач не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] і жодних майнових вимог стосовно спадкового майна, в тому числі, стосовно вищевказаної земельної ділянки, не заявляв. Належну йому\~1/3\~частину вказаного\~домоволодіння Відповідач\~подарував матері, [PERSON] , на підставі Договору дарування, посвідченого 04.11.2005 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Запольською О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 7380. З того часу Відповідач фактично не проживає за вищевказаною адресою та не користується зазначеною земельною ділянкою, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. При житті [PERSON] заповіт не складала. Таким чином, згідно зі ст.1261ЦК\~України Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 р. у справі № 6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого є правовстановлюючий документ, але відсутня державна реєстрація, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.3.1 також роз`яснив: «Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК)». Отже, вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта, згідно з яким співвласниками у спільній сумісній власності на земельну ділянку також є Позивач та Відповідач. При цьому, в першу чергу слід зазначити, що Державний акт видано на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 № 3301-V(додаток п. 8 до позову), прийнятого, зокрема, відповідно до ст.ст. 81, 89, 116, 118 Земельного кодексу України. Так,\~ч.\~2.\~ст.\~89\~ЗК України\~визначено,\~що у\~спільній сумісній\~власності перебувають\~земельні ділянки: а)\~подружжя; б)\~членів фермерського\~господарства,\~якщо інше\~не передбачено\~угодою між\~ними; в) співвласників жилого будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, в тому числі, провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. З аналізу вказаного рішення та вищенаведених норм у редакції, яка діяла на час його прийняття, вбачається, що зазначена земельна ділянка була передана безоплатно у спільну сумісну власність Позивачу, Відповідачу та [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, як співвласникам жилого будинку та фактичним користувачам земельної ділянки. Проте право власності Відповідача на 1/3 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами перейшло до [PERSON] на підставі вищезазначеного Договору дарування та 07.02.2006 р. в установленому на той час порядку було за нею зареєстровано, тобто до прийняття вказаного рішення органом місцевого самоврядування та видачі Державного акта. Отже,на момент прийняття рішення органом місцевого самоврядування та видачі Державного акта Відповідач фактично вже не був співвласником жилого будинку, а земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівельне перебувала у його користуванні. Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами належав на праві спільної часткової власності лише ГоткоЛ.М. (розмір частки: 2/3) та Позивача (розмір частки: 1/3). Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, також перебувала у фактичному користуванні лише [PERSON] та Позивача. Отже, Відповідач не мав жодних правових підстав для отримання права спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. Станом на теперішній час Позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки у праві власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами,які належали спадкодавцю,та31.01.2022 р. зареєструвала за собою право власності на 2/3 частки вказаного нерухомого майна. Право власності на 1/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими спорудами було зареєстровано за Позивачем 29.12.2014 р. (номер запису про право власності 8382884), що посвідчується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 32224165, виданим 14.01.2015 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 32224387 від 14.01.2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 р. у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Отже, Позивач має право на відповідну частину вказаної земельної ділянки, яка належала спадкоємцю. Водночас, за життя спадкодавця частки співвласників у праві власності на земельну ділянку не були визначені. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 3 ст. 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.5 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~22.12.1995\~р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом «г» ч. 1 статті 87\~ЗК України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Враховуючи відсутність будь-яких майнових прав, вимог та інтересу Відповідача стосовно земельної ділянки, частки співвласників такої земельної ділянки,а саме [PERSON] та Позивача складають 2/3 та 1/3 відповідно. Отже, з огляду на закріплений у ч. 1 ст. 120 ЗК України принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою та положення ч. 3 ст. 1225 ЦК України, враховуючи набуття Позивачем права власності на житловий будинок, зокрема, шляхом успадкування 2/3 частки житлового будинку після смерті [PERSON] , суд вважає позовні вимоги про визнання за Позивачем права власності на 1/3 належну їй частку у праві власності на земельну ділянку та на 2/3 частки у праві власності на земельну ділянку в порядку спадкування є належним способом захисту прав Позивача та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved