Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

заявник, в особі свого представника, звернулася до суду через систему «Електронний суд» з заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої зазначено, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З заявником також проживає її чоловік, [PERSON] , та її донька [PERSON] та її зять чоловік доньки - [PERSON] . Донька [PERSON] , регулярно вчиняє щодо заявника домашнє насильство протягом тривалого часу. Так, упродовж 5 років донька [PERSON] , вчиняє щодо матері [PERSON] такі види насильства: Фізичне: з кожним роком донька поводить себе все агресивніше, неодноразово била її по голові, штовхала, вибивала двері, кидала на ліжко. Психологічне: принижує, ображає, обзиває та залякує матір, погрожує розправою (казала, що зарізала б свою матір якби знала, що за це не сидітиме в тюрмі), погрожувала вітчиму, який після інсульту пересувається на інвалідному візку, що викине його у вікно з 6 поверху. Економічне: пошкоджує моє майно, зокрема, розбивала двері, била пральну машинку, нищить речі. Заявник неодноразово зверталася до поліції, однак усі її звернення не дали очікуваного результату та не змінили поведінки кривдника. - 23.04.2022 та 24.04.2022 - винесено ТПЗ терміном на 9 діб, складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності; - 13.09.2023 винесено терміновий заборонний припис терміном 10 діб; - 22.10.23р. складено протокол про адміністративне правопорушення; - Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.12.23 у справі №465/7492/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Заявник звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки вжиті раніше поліцією та судом заходи не принесли очікуваного результату. Видача обмежувального припису - наразі єдиний дієвий спосіб захистити її від насильства з боку [PERSON] . Донька заявника становить безпосередню небезпеку для неї та її чоловіка, який зараз у зв`язку із перенесеним інсультом перебуває в безпорадному стані. Поведінка [PERSON] дає заявнику всі підстави боятися за своє життя. [PERSON] : - погрожувала застосувати предмети, які можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю (а саме ножем) [PERSON] ; - погрожував вбити [PERSON] ; - погрожувала викинути у вікно 6 поверху вітчима, який пересувається в інвалідному візку); - дає [PERSON] всі підстави припускати, що вона може спробувати її вбити; - мала застосовані щодо неї термінові заборонні приписи протягом останнього року; - залякує та погрожує [PERSON] ; - безпосередньо впливає на безпеку [PERSON] та на безпеку її чоловіка, який є прикутий до інвалідного візка; - має алкогольну залежність, зловживає алкогольними напоями; - перебуває разом з сім`єю під соціальним супроводом; Зважаючи на вищевказане, та відповідно до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (затв. Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180), заявник вважає, що є законні підстави для оцінки високого рівня небезпеки. Ухвалою суду від 02.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Заявник в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Cуд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить до таких висновків. Згідно з ч. 3ст. 294 ЦПК України,справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно матеріалів справи вбачається, що Комунальною установою змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 08.12.2023 року надано відповідь в якій вказано, що 07.12.2023 здійснено візит за адресою проживання сім`ї [PERSON] [ADDRESS] , та склали акт оцінки потреб, проінформували про послуги які надає КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело», та громадські організації, що надають допомогу, постраждалим від домашнього насильства. Згідно з висновком акту оцінки потреб, сім`я [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах, чинником яких є домашнє насильство. Фахівці роз`яснили, порядок подання документів у Франківський відділ соціального захисту для отримання рішення про надання соціальних послуг. Листом начальника Головного управління поліції у Львівській області від 12.12.2023 року з приводу запитуваної інформації повідомлено, що: - повідомлення зі служби «102» та письмова заява [PERSON] у період з 23.04.2022 - 24.04.2022, зареєстровані в ІКС ІПНП Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за №4665 від 23.04.2022 та за №№ 4713, 4707 від 24.04.2022 щодо неправомірних дій гр. [PERSON] , а саме вчинення відносно гр. [PERSON] та її чоловіка з інвалідністю домашнього насильства. В ході розгляду даного звернення 24.04.2022 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення; - Повідомлення зі служби «102» [PERSON] від 13.09.2023, зареєстроване в ІКС ІПНП Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області №17205 від 13.09.2023 щодо неправомірних дій гр. [PERSON] , а саме вчинення відносно [PERSON] домашнього насильства. - Повідомлення зі служби «102» та письмова заява гр. [PERSON] від 22.10.2023 року, зареєстровані в ІКС ІПНП Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за № 20224 від 22.10.2023 щодо неправомірних дій гр. [PERSON] , а саме вчинення відносно гр. [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру. В ході розгляду даних звернень 25.10.2023 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. [PERSON] за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 913542 від 24.04.2022 року складеного інспектором СПДН ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Цегелик В.Л. відносно [PERSON] , яка вчинила відносно своєї матері домашнє насильство, а саме виражалась нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чинила моральний та психологічний тиск, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 24.04.2022 року інспектором СПДН ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Цегелик В.Л. складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] у зв`язку зі скоєнням нею домашнього насильства, а саме 24.04.2024 року близько 10 год. за адресою [ADDRESS] [PERSON] вчинила відносно своєї матері домашнє насильство. Терміновий припис стосовно кривдника винесений строком на 9 діб з 14 год. 58 хв. 24.04.2022 року до 14 год. 58 хв. 03.05.2022 року. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД 028028 від 25.10.2023 року складеного інспектором СПДН ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Колодій В.І. відносно [PERSON] , яка вчинила відносно своєї матері психологічне домашнє насильство, а саме виражалась в її сторону нецензурною лайкою, погрожувала, чинила психологічний тиск, чим вчинила правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 27.07.2022 року (справа №465/2018/22) визнано [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.12.2023 року (справа №465/7492/23) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. Згідно зі статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батько (п.4 ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновків про те, що заявник обґрунтовано звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного, фізичного та економічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства, ризики, вік постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про необхідність покладення на [PERSON] наступних обов`язків на строк шість місяців: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В силу вимог ч.3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved