Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши третіми особами - приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Чуловського Володимира\~Анатолійовича,\~приватного виконавця\~Ярошевського Дмитра\~Андрійовича про визнання виконавчого напису від 25.11.2016, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрованого в реєстрі під № 20655 (надалі Виконавчий напис) таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки кредитний договір від 24 грудня 2007 року №237924 (надалі Кредитний договір), який укладався для придбання автотранспортного засобу «DAEWOO NEXIA» (надалі Автомобіль), та на підставі якого було винесено спірний Виконавчий напис не був нотаріально посвідчений. Крім того, Кредитний договір укладався між позивачем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство» (надалі Банк). Позивач посилається на те, що повідомлень про укладений договір факторингу між Банком та відповідачем, а також письмових вимог від нотаріуса він не отримував. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2015 року в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави Автомобіль, який в подальшому було вилучено від позивача для реалізації. Отриманої суми від реалізації Автомобіля, на думку позивача, мало вистачити для погашення залишку кредитної заборгованості. Сума заборгованості у Виконавчому написі не є безспірною. Від уповноваженого представника \~ \~ \~ \~відповідача надійшов відзив, у якому вона висловила свою незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем не надано доказів виконання зобов`язань за Кредитним договором. Представник відповідача, звертає увагу на те, що стягнення заборгованості відбувається у відповідності до положень п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, тобто, за умови подання нотаріусу оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому нотаріус не вирішує по суті питань права. Представник відповідача вважає, що твердження позивача про те, що він дізнався про Виконавчий напис 29.09.2023 не відповідає дійсності, оскільки Виконавчий напис неодноразово перебував на виконанні. Відтак, представник [PERSON] , просить суд застосувати позовну давність та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи пояснень щодо суті спору не надали. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. \~ \~ \~ \~Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних осіб,\~прав та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №20655, на підставі якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ»\~ заборгованість за Кредитним договором №2379 від 24.12.2007 року за період з 01.04.2014 по 10.10.2016 у загальному розмірі 487246,17 гривень (а.с. 11). Як вбачається з листа приватного виконавця Ярошевського Д.А. від 29.09.2023 №01-29/10151/23, в нього на виконанні перебуває виконавче провадження №64901624 з примусового виконання виконавчого напису №20655 від 25.11.2016 року. Поряд з цим, в матеріалах справи наявна копія рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.02.2015 року по справі №303/11/15-ц, з якої вбачається, що відповідач звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно. За наслідками судового розгляду, судом було звернуто стягнення на предмет застави Автомобіль в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу з приводу вищевказаної позовної вимоги суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Положення частини першої статті 88 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду\~№ 7-р(I)/2020 від 01.07.2020. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. В свою чергу, у пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). Із змісту оскаржуваного Виконавчого напису вбачається, що такий вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів. В ньому міститься посилання на Кредитний договір, а також пропонується стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 01.04.2014 по 10.10.2016. Сума заборгованості складається із заборгованості за кредитом у розмірі 215701,62 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 271\~544,55 грн. Загальна сума заборгованості становить 487246,17 грн. Аналізуючи фактичні дані по справі на предмет їх відповідності вимогам законодавства, суд приходить до висновку, що зазначений розмір заборгованості у Виконавчому написі не є безспірним, виходячи з наступного. Відповідно до положень п. 2.3 Кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 23 грудня 2014 року. При цьому сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом відповідно до п. 3.3 цього Кредитного договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий каледарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та процентів за ним. Як вбачається з рішення суду від 09.02.2015 по справі №303/11/15-ц, ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (правонаступник Банку), скористалося своїм правом вимоги та звернулося до суду з позовом до [PERSON] . На підставі вищезначеного рішення, суд вирішив: «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2379 від 24.12.2007 року в розмірі 272020,36 грн., а саме за кредитом -128010,97 грн; за вісотками 105332,20 грн; пеня за останній рік -38677,19 грн звернути стягнення на предмет застави: транспортний засіб автомобіль ««DAEWOO NEXIA»….Передати ТОВ «Кредитні ініціативи» належне [PERSON] на праві власності заставлене майно, а саме транспортний засіб автомобіль ««DAEWOO NEXIA»…». Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набуло законної сили 20.02.2015. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (25 листопада 2016 року), нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості. За таких обставин, безспірною можна вважати заборгованість позивача, яка була встановлена рішенням суду від 09.02.2015 по справі №№303/11/15-ц, у розмірі: 128010,97 грн (заборгованість за кредитом), 105332,20 грн (заборгованість за відсотками), 38677,19 (пеня за останній рік) При цьому, визначена у Виконавчому написі від 25.11.2016 року заборгованість (загальна сума 487246,17 грн.) значно перевищує розмір, встановлений рішенням суду від 09.02.2015 по справі №303/11/15-ц, та є необґрунтованою. Крім того, відповідач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після закінчення кінцевого терміну повернення кредиту, тобто з 24 грудня 2014 року. Натомість, спірний Виконавчий напис охоплює період з 01.04.2014 по 10.10.2016 та передбачає, в тому числі, стягнення відсотків за користування кредитом, що вже само по собі не може свідчити про безспірність вказаної відповідачем заборгованості. За умови наявності рішення суду про стягнення заборгованості, відповідач не може необмежено нараховувати відсотки на тіло непогашеного кредиту, тим більше, що сума заборгованості за кредитом, яка вказана у Виконавчому написі, різниться від тієї суми, яка була встановлена рішенням суду від 09.02.2015. У відповідності до положень ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів того, що після вирішення судового спору у справі № №303/11/15-ц відповідач звертався до позивача у порядку вимог\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Також матеріали справи не містять фактичних даних стосовно того чи повідомлявся позивач про зміну кредитора в зобов`язанні, відповідач жодних доказів суду з цього приводу не надав. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Неповідомлення боржника (позивача) про зміну кредитора у зобов`язанні, не направлення вимоги про погашення заборгованості позивачу, нарахування відповідачем заборгованості за кредитним договором та стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. В даному випадку, за твердженням позивача, його не було проінформовано про зміну кредитора і про намір вчинити Виконавчий напис нотаріусом. Вказане відповідачем не спростовано. Таким чином, в контексті спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість, яка зазначена у Виконавчому написі дійсно є безспірною. Водночас, матеріалами справи встановлено протилежне. Щодо заявленого у змісті відзиву на позов клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 Цивільного кодексу України). Так, на думку представника відповідача, твердження позивача про те, що він ознайомився з інформацією щодо існування Виконавчого напису 29.09.2023 не відповідає дійсності, адже Виконавчий напис перебував раніше на виконанні. Зокрема, 11.04.2017 року Мукачівським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження №53747978 з виконання Виконавчого напису, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, однак таке було завершено 30.03.2018 на підставі п.7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Автомобіль боржника не було виявлено протягом року з дня оголошення в розшук. В подальшому, після повернення виконавчого документу стягувачу, повторно виконавче провадження з виконання Виконавчого напису було відкрито приватним виконавцем Ярошевським Д.А. 22.03.2021 ВП 64901624. Водночас, сам факт перебування на виконанні Виконавчого напису в межах ВП 53747978 з 11.04.2017 до 30.03.2018, а також в межах ВП №64901624 з 22.03.2021, не може безумовно підтверджувати, що позивачу було відомо про Виконавчий напис раніше. Матеріалами справи, зворотного не підтверджено, відповідач доказів стосовно своїх припущень з цього приводу суду не надав. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 Цивільного кодексу України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовну давність не може бути застосовано. Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин, оспорюваний Виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги слід задоволити. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Разом з тим, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1610,40 грн (в т. ч. 1073,60 грн. за подання позовної заяви та 536,80 грн за подання до суду заяви про забезпечення позову). Відповідно до ч.7\~ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів \~з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved