Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У липні 2023 року позивач ЖБК "Індикатор-8" звернувся з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 9 819,04 грн, інфляційні нарахування на суму боргу - 10 913,47 грн, три відсотки річних від простроченої суми - 2 192,26 грн, судовий збір - 2 684,00 грн та поштових витрат - 35,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] за договрром купівлі-продажу від 23.12.2013 року. Майже весь 2014 рік, перший рік проживання в будинку він сплачував комунальні платежі, а вже в вересні 2015 року накопичив заборгованість в сумі 3 328,43 грн. Відповідачу було запропоновано укласти договір реструктуризації. 16.09.2015 року відповідач уклав з ЖБК "Індикатор-8" згідно якого він мав в продовж 6 місяців до 01.03.2016 року повністю сплатив заборгованість, але він не виконав свої зобов`язання та продовжив накопичувати заборгованість. В червні 2017 року відповідач переуклав типову угоду реструктуризації строком до 31.05.2019 року, але до виконання угоди він не приступив. Останню сплату поточних рахунків [PERSON] провадив в червні 2016 року. Умови угоди реструктуризації боргу не виконує, посилаючись на тимчасові фінансові негаразди. Проваджуючи претензійну роботу з боржником, декілька разів ЖБК«Індикатор-8» по пошті надсилав [PERSON] письмові повідомлення з роз`ясненням перспективи судового провадження. З лютого 2017 року через Святошинський відділок Соціального захисту населення відповідачу надавалась державна допомога, але він, як власник квартири, порушуючи умови отримання субсидії, не виконував умови надання субсидії та йому було відмовлено в подальшому наданні матеріальної допомоги. Ці обставини дали підстави звернутись в рамках наказного провадження. 26.07.2020 року ЖБК «Індикатор-8» надав до Святошинського районного суду м. Києва заяву про примусове стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги та судом було стягнуто 23 360,18 грн. Про стягнення суми боргу позивач офіційно звернулись до державного виконавця, але вже 22.03.2021 року старший державний виконавець Скрипняк В.В. виніс постанову ВП № [NUMBER] про припинення виконавчого провадження. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярушевська Т.І. також не спромоглася стягнути з відповідача комунальний борг. Станом на 01.02.2023 року загальна пряма заборгованість [PERSON] складають наступні обсяги: за утримання будинку перед ЖБК «Індикатор-8» - 31 439,82 грн, за послугу газопостачання перед ГК «НАФТОБАЗ» -339,28 грн, за послугу аварійного обслуговування газорозподільних мереж перед АТ «Київгаз» - 52,47 грн, за послугу водопостачання та водовідведення перед ПрАТ «Київводоканал» - 16 219,46 грн, за послугу ЦО та ГВП перед КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - 35 043,02 грн, за послугу електропостачання перед ТОВ «Київські енергетичні послуги» -1 458,36 грн, за комунікаційні послуги перед ТОВ «ДОМОФОН БЕЗПЕКА» - 1 129,20 грн, а загалом 85 681,61 грн.У зв`язку з чим представник позивача вимушений звернутись до суду з позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с 57-58). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.60). 07.12.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у позові у повному обсязі, оскільки відсутне підтвердження заборгованості належними доказами, розрахунок спірний та має помилки та неточності, розрахунок заборгованості та витяг з оборотних відомостей КП ГІОЦ не містить підпису бухгалтера і дати складання. Він не є членом ЖБК . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтрима в повному обсязі з підстав вказаних в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що проживає в квартирі один, заборгованість виникла у нього тому, що він не сплачував за послуги, не мав роботи, хворіє і погано себе почуває. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що ЖБК «Індикатор-8» є балансоутримувачем і управителем житлового будинку [ADDRESS] та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, в тому числі забезпечує комунальними послугами квартиру [ADDRESS] в якій зареєстрований [PERSON] та яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2013 року, що підтверджується заявою про реєстрацію проживання (а.с. 18). Згідно п. 1.1.1. витягу з статуту ЖБК «Індикатор-8», був створений на підставі Рішення виконкому Ради народних депутатів м. Києва від 10.01.1983 р. № 25 та зареєстрований 14.01.1983р. за № 304 з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх родин шляхом будівництва одного двосекційного дев`ятиповерхового житлового будинку, обсягом на 232 квартири. ЖБК «Індикатор-8» перереєстрований 26.06.2008 року Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, про що зроблено запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР №1 0721 2000 0000 2303. Згідно п. 6.2.8. Статуту ЖБК «Індикатор-8», член ЖБК зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і обов`язкові платежі (а.с. 16). 01.06.2017 року [PERSON] та ЖБК «Індикатор-8» уклали типовий договір про реструктизацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого ЖБК надало розтрочку із погащенням частини заборгованості у розмірі 9 203,25 грн до 31.05.2017 року (а.с. 30-31). 01.09.2020 року Святошинським районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за отримані прослуги на користь ЖБК «Індикатор-8» (а.с. 32). 22.03.2021 року постановою державного виконавця Свчтошинського ВДВС у м.Києві повернуто виконавче провадження про примусове виконання судового наказу Святошинського районного суду м.Києва від 01.09.2020 року (а.с. 33). Постановами від 10.06.2021 року приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ярушевською Т.І. накладено арешт на майно та кошти боржника в рамках ВП № 65766619 (а.с. 34-36). Позивачем на підтвердження заборгованості відповідача надані првідомлення-рахунки на оплату послуг, рахунки за послуги, рахунки за електроенергію, квитанції-повідомлення, попередження про припинення постачання електричної енергії (а.с. 38-44). 02.06.2023 року ЖБК «Індикатор-8» на адресу [PERSON] направив вимогу про погашення заборгованості (а.с. 20-23). Згідно обігової відомості по ЖБК «Індикатор-8» та витягу з оборотних відомостей КП ГІОЦ по нарахуванням та сплаті комунальних послуг по кв. [ADDRESS] в період свчня 2014 року - червень 2023 року та розрахунку заборгованості заборгованість складає - 44 338,78 грн (а.с. 25-26). Відповідно до положення ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Частиною 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний виконовок викладений у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. При цьому позивачем не враховано пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, з огляду на вказану норму ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних з березня 2022 по травень 2023 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Однак, з огляду на те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання у період з серпня 2020 року по лютий 2022 року, відповідач на вимогу позивача повинен сплатити 3 794,45 грн - інфляційних втрат та 1 085,65 грн - 3% річних. Відповідачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Судом перевірена правильність нарахування заборгованості. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст.. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.. 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Встановлено, що відповідач в січні 2021 року сплатив заборгованість у розмірі 7559,68 грн, що підтверджується витягом з оборотних відомостей КП ГУОЦ по кв. 83 (а.с. 25), а позивач звернувся з даним позовом до суду 19.07.2023 року, тобто в межах строку позовної давності виходячи з останнього щомісячного платежу. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, суд згідно ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2198,59 грн, виходячи з розрахунку: 36 319,92 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 684,00 грн (сума сплаченого судового збору) / 44 338,78 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 2198,59 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial