Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

14.04.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] третя особа: Черкаська міська рада про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі. Позов обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 26.09.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником 17/100 частин будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці розміром 8809 кв.м. Крім неї, власниками будинку є [PERSON] , з якою 01.04.2008 року, була досягнула згода щодо розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] , згідно плану розподілу земельної ділянки, що підтверджується заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за №552,553. На підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 року №4-1118 нею був отриманий Державний акт на право власностіна земельну ділянку (серія) ЯЕ № 375569, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 202 кв. м. у межах, згідно з планом за адресою: [ADDRESS] на території Черкаської міської ради. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель іспоруд. Звернувшись до Черкаської міської ради з запитом про надання належний їй, [PERSON] , на праві власності частини будинку поштової адреси, встановлено, що інформація щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси [ADDRESS] відсутня. Позивач вказує що не може вільно користуватися своєю власністю, а тому виникла необхідність у зверненні до суду з даною позовною заявою. Просила суд виділити в натурі 17/100 частин будинку з належною частиною надвірних споруд, що заходиться в [ADDRESS] , власником якого вона є на підставі договору дарування в зв`язку з чим, припинити право спільної часткової власності та визнати виділену частку жилим будинком з земельною ділянкою, що є у її власності у розмірі 100%; зобов`язати Черкаську міську раду присвоїти виділеній частці домоволодіння нову поштову адресу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 09 червня 2023 року. 08.06.2023 року представником позивача Черкаською міською радою Слинько М. надано пояснення щодо позову. 08.06.2023 року Черкаською міською радою до суду скеровані пояснення щодо позову. 08.06.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі. В цій позовній заяві [PERSON] просить суд виділити в натурі, у приватну власність 17/100 частин будинку з належною частиною надвірних споруд, що заходиться в [ADDRESS] , власником якого вона є на підставі договору дарування в зв`язку з чим, припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке належить їй та визнати виділену частку жилим будинком з земельною ділянкою її власністю у розмірі 100%. 19.06.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі. В цій заяві [PERSON] просить суд виділити в натурі, у приватну власність 17/100 частин будинку з належною частиною надвірних споруд, що заходиться в [ADDRESS] , власником якого вона є на підставі договору дарування; припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке належить їй, [PERSON] та [PERSON] та визнати виділену частку, власником якої вона є жилим будинком з земельною ділянкою її власністю у розмірі 100%. 25 липня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити та розгляд справи просила проводити без її участі.. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визначала в повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Причину неявки суду не повідомила. Представник Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до\~ч.ч.1,3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Слід зазначити, що 08.06.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі. 19.06.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі. Суд звертає увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову. На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи\~№ 405/3360/17. Частиною третьою статті\~49\~ЦПК\~України визначено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті\~16\~ЦК\~України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з\~ЦПК\~України. Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц. Суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] від 19.06.2023 року до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та поділ жилого будинку, надвірних споруд та земельної ділянки в натурі є заявою про зміну предмета позову, та проводить розгляд справи в межах позовних вимог, викладених в заяві від 19.06.2023 року. Судом встановлено, що позивач є власником 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] що підтверджується копією договору дарування від 26.09. 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ№375569 від 12.10.2009 року [PERSON] , на підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 р. №4-1118 п.1.10 на праві власності належить земельна ділянка площею 202 кв.м. за адресою [ADDRESS] . У\~статті 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні з`ясовано, що сторони безперешкодно володіють і користуються об`єктом, що є їх спільною частковою власністю. За положеннями ч. 3\~ст. 319 ЦК України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Системний аналіз правових норм статей\~183,\~358,\~364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 569/4074/14-ц (провадження № 61-14487св19), в якій також вказано, що «апеляційний суд помилково скасував рішення міського суду, безпідставно вказуючи на те, що визначений судом варіант поділу спірного майна порушує права відповідача на користування земельною ділянкою, яка у нього знаходиться в оренді не звернувши уваги на те, що визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи знаходження в оренді інших земельних ділянок, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди […] не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55. Пунктами 1.2, 2.4, 3.10, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, передбачено, що поділ та\~виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з\~\~об`єкта нерухомого майна (додаток 2), який готує суб`єкт господарювання. Поділ будинку можливий, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані квартири як самостійного об`єкта цивільних відносин. Посилаючись на технічну можливість виділу частин домоволодіння, позивач повинен у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на йог замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом. Фактичні дані про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна при його поділі або виділі частки в натурі, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна, висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна на момент розгляду позивачами не подавались. Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі) не заявлялись. Відповідно до\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд вважає, що зібрані по справі докази, надані в якості підтвердження позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини вказують на неможливість здійснення виділу в натурі позивачу 17/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 380 ЦК України\~житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Суд наголошує, що під час розгляду справи позивачем не надано доказів які саме частки будинку по [ADDRESS] належать саме відповідачам, тобто, що майно зареєстроване за відповідачами. Крім цього, в своїх позовних вимогах позивач взагалі не зазначає, які саме об`єкти нерухомого майна слід виділити їй в натурі. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачі визнали позов, тобто спору між сторонами не вбачається. Проте, оскільки у суду відсутні докази, які саме частини будинку належить саме відповідачам, суд не приймає визнання позову відповідачами, оскільки суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачами, не дослідивши при цьому обставини справи. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19. Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем жодним чином не доведено наявності технічної можливості поділу (виділу) об`єктів нерухомого майна, частку з яких вона просять виділити у натурі у заявлених позовних вимогах. Фактично суд, який у даному спорі позбавлений можливості збирати докази, врахувавши принципи цивільного судочинства, повинен вирішити спір на основі заявлених вимог позивача та на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вирішуючи питання про виділення в натурі частки житлового будинку, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами можливість виділення в натурі належної їй частки з об`єктів нерухомого майна. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої статті\~76, частини першої статті\~95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з частиною першою\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За таких обставин, беручи до уваги що позивачем не подано висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна, а також не заявлено клопотання про проведення експертизи, суд позбавлений можливості перевірити належними та допустимими доказами технічну можливість виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частини домоволодіння та припинення спільної власності на нерухоме майно, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивач. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed