Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності на частину квартири, встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що вона є спадкоємицею майна після смерті її матері [PERSON] яка померла [INFO] та вітчима [PERSON] який помер [INFO] . Після їх смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,0 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м; гараж № [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0045 га в [ADDRESS] , кадастровий номер 6312000000:06:002:0043; земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1000 га в садівничому товаристві «Топольок» на території Кам`яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий номер 6325483500:06:004:0187; частку автомобіля Nissan New Qashqai, реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Вказувала, що вона разом зі своєю матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] мешкали разом на протязі 32 років, окрім періоду з 18.10.2017 по 29.10.2020 в якій вона не була зареєстрована разом з матір`ю та вітчимом, однак продовжувала проживати з ними та здійснювати догляд за вітчимом та матір`ю, у зв`язку із їх похилим віком та станом здоров`я. Також зазначала, що вона за свої кошти сплачувала комунальні платежі, займалась ремонтом квартири, забезпечувала родину продуктами харчування, надавала допомогу під час лікування вітчима та здійснила усі заходи щодо його поховання, в той час як його рідні діти жодної участі в його житті не приймали. Крім того, вказувала, що на момент смерті її мати та вітчим були особами похилого віку, мали проблеми зі здоров`ям тому, позивач здійснювала за ними догляд, протягом останніх 5 років вітчим [PERSON] потребував особливої опіки позивача оскільки через свій безпорадний стан він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби через похилий вік та хворобу. Представник позивача [PERSON] адвокат Третьякова Т.Ю. надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його проживання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, sms-повідомленнями у додаток «Viber», а також оголошенням про виклик офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть від 12.05.2021 серії [NUMBER] у м. Чугуєві Харківської області [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про смерть від 12.05.2021 серії [NUMBER] у м. Чугуєві Харківської області [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 29.03.1990 серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.03.1990, про що зроблений актовий запис № 507 (т. 1 а.с. 15). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.08.1981 матір`ю позивача [PERSON] [INFO] є [PERSON] (т. 1 а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.02.1983 серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 15.02.1983 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 192. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » (т. 1 а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.06.1989 серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 09.06.1989 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 705 (т. 1 а.с. 13). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2017 після смерті [INFO] [PERSON] , 1933 р.н. належить квартира за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 22). [PERSON] належать: на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2017 гараж № [NUMBER] , що розташований на земельній ділянці площею 0,0045 га кадастровий номер 6312000000:06:002:0043 в [ADDRESS] ; на підставі договору дарування від 20.04.2010 частина житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ; на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 172598 земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,1000 га в садівничому товаристві «Топольок» на території Кам`яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий номер 6325483500:06:004:0187; на підставі договору № АМ3004778 від 12.07.2019 автомобіль Nissan New Qashqai, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до довідки № К-18/936-ЦА від 26.11.2020 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України, визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення Факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно наданих письмових пояснень свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою померлої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , її мати [PERSON] та вітчим [PERSON] з 1989 року проживали разом однією сім`єю. З 2003 року [PERSON] знаходився на диспансерному обліку, з 2005 року перебував в безпорадному стані, [PERSON] забезпечувала сім`ю продуктами харчування, здійснювала догляд за вітчимом та після його смерті здійснила та оплатила усі заходи по його похованню. Також зазначила що рідні діти [PERSON] не приймали участі в житті батька, не підтримували з ним зв`язок. Також надані письмові пояснення свідків [PERSON] , яка знайома з родиною [PERSON] на протязі 20-ти років та [PERSON] , який є похресником [PERSON] , підтверджують покази свідка [PERSON] . Таким чином, на підставі сукупності наданих доказів було беззаперечно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю більше п`яти років до смерті останнього, мали міцні і тривалі родинні стосунки, спільно вели господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, суд вважає необхідним встановити даний факт. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини . Статтею 1259 ЦК України визначено, що ч ерговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З досліджених судом доказів вбачається, що витрати на поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що саме [PERSON] останнім часом і до дня смерті [PERSON] опікувалася вітчимом [PERSON] . Крім того, оскільки на підставі наданих доказів також було встановлено, що [PERSON] через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, а [PERSON] протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві [PERSON] , суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача та змінити черговість одержання права на спадкування і надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України установлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. На підставі ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч.ч. 1, 2 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.08.1981, а також є падчеркою померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд вважає, що позивач довів наявність у неї права на спадкування за законом на майно яке належало її матері та вітчиму. Згідно договору купівлі продажу від 03.10.1997 [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , (за згодою своєї матері [PERSON] ) здійснили продаж квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 20). На час продажу даної квартири позивач була неповнолітньою 15-ти річною особою, тому, відповідно до ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яка дозволяє власнику приватизованого житла розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд, на вчинення цього правочину від мого імені поширювався окремий порядок щодо відчуження житла, який регулювався цивільним законодавством України, зокрема ст. 13 ЦК України, ст.ст. 78, 145 КпШС України, Правилами опіки і піклування в Українській РСР від 15.07.71 (втрата чинності від 22.06.1999). Для продажу квартири [ADDRESS] від імені [PERSON] її матері рішенням Чугуївського міськвиконкому № 92/1 від 28 травня 1997 року надавалась згода на продаж вищевказаної квартири, в протоколі засідання якого було зазначено про поліпшення житлових умов шляхом придбання квартири більшої площі. Отже, 16 травня 1997 року, за гроші від продажу квартири [ADDRESS] , в якій [PERSON] належала 1/3 частина, тобто і за її гроші, на ім`я вітчима [PERSON] була куплена інша квартира за адресою: [ADDRESS] , куди вони переселились всією родиною і в якій позивач мешкаю до цього часу. Таким чином, враховуючи перехід права власності на житло з квартири [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] , в останній квартирі позивачу також належить особисте право на ідеальну 1/3 частку квартири [ADDRESS] , квартира придбана під час зареєстрованого шлюбу з матері позивача з [PERSON] та є спільною частковою власністю позивача, її матері та вітчима (т. 1 а.с. 18-21). На підставі приписів ст. 55 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ, який діяв на час вищезазначених правовідносин, власник не може бути позбавлений права на своє майно; стаття 4 цього ж Закону встановлювала, що всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Виходячи з вищезазначеного, суд погоджується з висновком позивача, про те, що в квартирі [ADDRESS] змінюється розмір спадкової маси, на яку претендує спадкоємиця [PERSON] . Без урахування частки позивача спадкова маса складає - 1/3 частини за [PERSON] та 1/3 частини за [PERSON] . Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дослідив наявні в матеріалах справи докази, і вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved