Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.07.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Ємільчине Агроком» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Мотивувала тим, що 01.06.2022 року наказом № 12-К від 31.05.2022 року її прийняли на роботу на посаду бухгалтера ТОВ «Ємільчине Агроком» на 8 годинний робочий день п`ятиденний робочий тиждень з посадовим окладом 7\~500 грн. 31.03.2023 року позивача було звільнено з роботи наказом № 2-/К/2023 від 31.03.2023 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України із нарахуванням та виплатою їй компенсації за невикористану відпустку 20 днів. Починаючи з 01.06.2023 року по 31.03.2023 року відповідач нараховував, але не виплачував позивачу заробітну плату. Середньоденна зарплата становить 348,83 грн. В день звільнення 31.03.2023 року відповідач надав позивачу довідку про суму заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року 65\~633,51 грн. Оскільки заборгованість по заробітній платі [PERSON] виплачена не була, позивач просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 65\~633, 50 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. 04.08.2023 року відкрите спрощене провадження у даній справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність. 19.12.2023 року письмово повідомила про зміну обставин у справі перерахування відповідачем на її рахунок 12.12.2023 року заробітної плати в сумі 65\~633,51 грн., в решті вимог позов підтримала і просила стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку (а.с. 68). Представник ТОВ «Ємільчине Агроком» - адвокат Оверковський К.В. позов не визнав, подав письмові заперечення на позовну заяву і просив застосувати строк позовної давності (а.с. 48-50). Підтвердив факт перерахування відповідачем на рахунок позивача 12.12.2023 року заборгованості по заробітній платі в сумі 65\~633,51 грн. В судове засідання 21.12.2023 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно наказу № 12-К від 31.05.2022 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду бухгалтера ТОВ «Ємільчине Агроком» з 01.06.2022 року на 8 годинний робочий день (09.00 18.00) п`ятиденний робочий тиждень з посадовим окладом 7\~500 грн. (а.с. 4). 31.03.2023 року позивача було звільнено з роботи наказом № 2-/К/2023 від 31.03.2023 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України із нарахуванням та виплатою їй компенсації за невикористану відпустку 20 днів (а.с. 7). Починаючи з 01.06.2023 року по 31.03.2023 року відповідач нараховував, але не виплачував позивачу заробітну плату. В день звільнення 31.03.2023 року відповідач надав [PERSON] довідку про те, що вона працювала в ТОВ «Ємільчине Агроком» на посаді бухгалтера в період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року. Заборгованість по заробітній платі становить 65\~633, 51 грн. (а.с. 8). Заборгованість по заробітній платі в сумі 65\~633,51 грн. була виплачена позивачу лише 12.12.2023 року (а.с. 57). Станом на день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не сплачений. Між сторонами виникли трудові правовідносини з приводу оплати праці, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми\~Закону України «Про оплату праці»,\~Кодексу законів про працю України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 вказаного Закону визначено,що основна заробітна плата\~це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ст. 15 вказаного Закону конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідні положення також визначені\~главою VII Кодексу законів про працю України. Строки виплати заробітної плати встановлені\~ст. 115 КЗпП України. Заробітна плата\~виплачується працівникам\~регулярно в\~робочі дні\~у строки,\~встановлені колективним\~договором або\~нормативним актом\~роботодавця,\~погодженим з\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації чи\~іншим уповноваженим\~на представництво\~трудовим колективом\~органом (а\~в разі\~відсутності таких\~органів -\~представниками,\~обраними і\~уповноваженими трудовим\~колективом),\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує шістнадцяти\~календарних днів,\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні було встановлено, що заробітна плата позивача складалась з посадового окладу 7\~500, 00 грн. на місяць, що зазначено в наказі від 31.05.2022 року № 12-К про прийняття [PERSON] на роботу. Довідкою, виданою [PERSON] 31.03.2023 року при звільненні, підтверджено, що заборгованість за період роботи з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року становить 65\~633,51 грн. Вказана заборгованість у сумі 65\~633,51 грн. була перерахована (виплачена) позивачу на рахунок 12.12.2023 року. Виплативши позивачу 12.12.2023 року суму, вказану в довідці від 31.03.2023 року в повному обсязі, відповідач погодився із загальним розміром заборгованості по заробітній платі , а його дії свідчать про часткове визнання позову. Разом з тим, оскільки такі дії були вчинені відповідачем після початку розгляду справи по суті і в силу ст. 49 ЦПК України позивач була позбавлена можливості зменшити позовні вимоги, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати слід відмовити. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач [PERSON] посилалась на ст. 117 КУпАП і зазначила, що її середньоденна заробітна плата становить 348,83 грн., а за період з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 60 робочих дні, тому середній заробіток за цей період становить 20\~929 грн. Разом з тим, просила стягнути середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 68). Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.\~27\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Як зазначено в Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Дохід [PERSON] за два календарні місяці роботи, що передували звільненню за січень і лютий 2023 року становить 15\~000 грн. Кількість відпрацьованих днів у січні 2023 року 22 дні, у лютому 20 днів, всього 42 дні. Тому середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 357,14 грн. (15 000 грн. ? 42 дні = 357,14 грн.). Період, за який позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.04.2023 року по день фактичного розрахунку, разом з тим, оскільки відповідач сплатив заробітну плату 12.12.2023 року, а нормою ст. 117 КЗпП України такий період обмежений шістьма місяцями, середній заробіток за 183 календарних дні затримки розрахунку при звільненні (з 01.04.2023 року по 30.09.2023 року) становить 65\~356,62 грн. (357,14 грн. ? 183 = 65\~356,62 грн.). 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Враховуючи конкретні\~обставини даної\~справи,\~враховуючи розмір\~простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, що [PERSON] не виплачувалась заробітна плата з моменту прийняття її на роботу ( з 01.06.2022 року) і доказів поважності невиплати заробітної плати та доказів того, з чим була пов`язана тривалість затримки розрахунку при звільненні відповідач не надав, враховуючи ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дії позивача і відповідача у спірних правовідносинах, а також принцип розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «Ємільчине Агроком» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65\~356,62 грн. (без урахування податків та обов`язкових платежів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн., що був сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку (квитанція від 29.07.2023, а.с. 16). Заява представника відповідача про застосування до вимог позивача позовної давності, визначеної ст. 233 КЗпП України, задоволенню не підлягає, оскільки розрахунок із позивачем по заробітній платі був проведений 12.12.2023 року.

Outcome: approved