Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

22.07.2021 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначила, що їй належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підстав договору купівлі-продажу від 11.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О., реєстровий запис № 1869. В квартирі зареєстрована племінниця позивача [PERSON] , [INFO] , яка у квартирі не мешкає з травня 2014 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере, квартирою не цікавиться, її особистих речей в квартирі немає. Вважає, що [PERSON] втратила право користування зазначеною квартирою, оскільки понад один рік не проживає в ній без поважних причин. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач відзив до суду не надала. Заяви та клопотання сторін. Позивач надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність. Інших заяв та клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.08.2021 року суддею Владимирською І.М. по цивільній справі відкрито провадження та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2022 року суддею Владимирською І.М. визнано явку позивача обов`язковою в судове засідання. Ухвалою суду від 05.12.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв до свого провадження зазначену справу, призначив розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О., [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна площею 28,5, житловою площею 14,6 кв.м. Зареєстровано в реєстрі № 1869. Згідно акту від 01.07.2021 року, складеного майстром КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради Пензєвою О.С., в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, на підставі договору купівлі-продажу квартири АВМ № 720971, зареєстрованого в реєстрі № 1869 від 11.08.2000 року, власник квартири [PERSON] . Згідно довідки № 07-29д/3358 від 13.07.2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 01-13/12/1649 від 01.07.2021 року, виданої Харківським національним медичним університетом, [PERSON] , [INFO] відрахована з числа студентів університету за власним бажанням 30.06.2020 року. Згідно роз`яснення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи № 456 від 11.09.2020 року, наданого відділом реєстрації Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , з адреси [ADDRESS] прийнято на підставі ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 р., оскільки для зняття з реєстрації місця проживання «особа не подала необхідних документів або інформації». Паспорт громадянина України [PERSON] не було надано. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК\~ визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Європейський суд з прав людини вважає втрату житла найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" (заява N 17365/14), пунктах 42, 43 рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (заява N 30856/03)зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом. Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з\~викладеного,\~надавши належної\~оцінки доказам\~у справі,\~у їх\~сукупності,\~приймаючи до\~уваги,\~що позивачем\~не надано\~належних та\~допустимих доказів\~відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed