Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

08 вересня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх спільної дитини разом із нею. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. З червня місяця 2022 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, приживають окремо, спільного господарства не ведуть, кожен має окреме особисте життя, подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання доньки з матір`ю, оскільки відповідач, проживає окремо, життям доньки не цікавиться, участі у її розвитку не приймає. На даний час постало питання про реєстрацію дитини, але відповідач нехтує своїм обов`язком батька. Просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю з [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. 18 жовтня 2023 року позивачем подана уточнена позовна заява на виконання вимог ухвали суду від 10 жовтня 2023 року. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. ст. 178, 191 ЦПК України. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач, будучи повідомлений у встановленому порядку про час та місце розгляду справи відповідно до ч. 12 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про проведення розгляду справи у заочному порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та прийняти рішення по суті справи з урахуванням рішення виконкому Покровської районної в місті ради від 15.11.2023 №792. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Суд встановив, що сторони 20 квітня 2018 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Верх - Ісетського району міста Єкатеринбурга в Свердловській області російської федерації, актовий запис № 332, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а. с. 28-29) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а. с. 30-31) Протягом останнього року стосунки між позивачем та відповідачем розладились, зникло взаєморозумінні і взаємоповага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Донька проживає з мамою, позивачем у справі, яка її виховує, утримує, забезпечує всім необхідним. Однак, батько дитини [PERSON] , відповідач у справі, усунувся від виконання батьківських обов`язків, проживає окремо та не цікавиться життям та потребами дитини. На теперішній дівчинка [PERSON] не має реєстрації місця проживання, вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , яка є власницею квартири за зазначеною адресою, так як відсутня згода батька на реєстрацію дитини за місцем її проживання. Відповідно до копії договору дарування квартири від 10 серпня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 674, з однієї сторони [PERSON] , іменована як «дарувальник», та з другої сторони [PERSON] , іменована як «обдаровувана», склали договір про те, що [PERSON] передає в дар у власність, а [PERSON] приймає в дар у власність квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав № 342269242 від 10.08.2023. (а. с. 32-34) Відповідно до копії Витягу з Реєстру Криворізької територіальної громади № 2023/006229728 від 10.08.2023, [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання з 10.08.2023 за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 27) Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд втсановив, що шлюбні відносини між сторонами припинені, за цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спір про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. Суд вказує, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки він фактично припинив своє існування, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд наголошує на тому, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.160, ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. У висновку щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 15 листопада 2023 року № 792, зазначено про доцільність погодити визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , що в повній мірі відповідатиме інтересам дитини. (а. с. 42-43) При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймає до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я. Суд встановив, що позивач має постійне місце проживання та роботи, утримує дитину матеріально, за місцем проживання останньої створені належні умови. Тобто, позивачем створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а також для забезпечення її потреб. Суду не надані докази, які б, згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 161 СК України, унеможливлювали визначення місце проживання дитини з позивачем або які б свідчили про недбале ставлення матері до дитини, негативний вплив на її особистість. За умови проживання доньки з матір`ю, батько має достатньо можливостей впливати на виховання дитини і формування особистості, на її гармонічний розвиток здібностей і талантів. Оскільки малолітня дитини [PERSON] після припинення спільного проживання сторін по справі, проживає разом з мамою, яка має всі умови для проживання та виховання доньки, тому, враховуючи вищенаведені норми права, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2147,20 гривень.

Outcome: approved