Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачі [PERSON] , [PERSON] подали позовну заяву, в якій просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63%, по 1/2 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачі покликалися на те, що вони є спадкоємцями першої черги щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Вони звертались до Стрийської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках на земельну ділянку площею 0,0688 га, кадастровий № 4611200000:04:011:0017, розташовану в [ADDRESS] . Однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63%, який залишився після смерті [PERSON] , з тих підстав, що спадкоємцями не подано нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому вони звертаються до суду з даним позовом, так як позбавлені можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Третя особа Стрийська державна нотаріальна контора правом подачі письмових пояснень не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2023 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 17/ Ухвалою від 16.10.2023 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху та надано позивачам термін для усунення недоліків /а.с. 18-19/. Позивачами [PERSON] та [PERSON] подано заяву про усунення недоліків /а.с. 22-38/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2023 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04.12.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 43/. Розгляд справи по суті відбувся в підготовчому судовому засіданні 04.01.2024 без участі сторін. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала клопотання, в якому просила розглянути дану справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення. Представник третьої особи Стрийської державної нотаріальної контори подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 08.10.2002 [PERSON] прийняв у дар незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63% /а.с. 11/. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 20 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 100 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 91/. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. Також судом встановлено, що на замовлення [PERSON] було проведено технічне обстеження житлового будинку «А-2», що розташований за адресою: [ADDRESS] (незавершене будівництво 63% готовності), за результатами якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, після усунення дефектів та пошкоджень виявлених під час обстеження /а.с. 78-89/. Відповідно до висновку про вартість майна вартість незавершеного будівництвом (готовність 63%) житлового будинку «А-2» з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами становить 933900 грн /а.с. 38/. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.1991, паспортом серії [NUMBER] , виданим Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 11.09.1997, паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим 05.09.2023, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є відповідно дружиною та сином спадкодавця [PERSON] , відтак відносяться до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Іншими живими спадкоємцями вказаної черги є відповідачка [PERSON] /а.с. 8-10, 90, 92-93/. Оглядом витребуваної копії спадкової справи № 328/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено факт звернення позивачів [PERSON] , [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, отримання свідоцтв на частину майна та відмову від спадщини інших спадкоємців, відповідачки по справі, на їх користь /а.с. 62-76/. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.02.2014, зареєстрованих у реєстрі за № 599 та № 601, спадщина, на яку видано ці свідоцтва [PERSON] та [PERSON] , складається із земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий № 4611200000:04:011:0017, розташованої в [ADDRESS] /а.с. 6-7, 14-15/. Крім цього, в поданому клопотанні відповідачка [PERSON] визнала позов, проти його задоволення не заперечила та відмовилася від належної їй частки у спадщині, що відкрилася /а.с. 61, 66/. Судом встановлено, що державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63%, що позбавляє позивачів можливості належним чином реалізувати свої спадкові права /а.с. 12-13/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63%, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачів, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Таким чином, враховуючи, що позивачі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , процент готовності якого становить 63%, не мають можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого, відповідачка позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами на їх вимогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.01.2024, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 04.01.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 15.01.2024.

Outcome: approved