Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У липні 2023 із позовом звернулася [PERSON] , яка просила зобов?язати Пенсійний фонд України нарахувати та виплатити їй матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового окладу. Зобов?язати Пенсійний фонд України виплатити їй середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Мотивувала позовні вимоги тим, що вона тривалий період працювала в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Наказом Управління від 11.04.2023 її було звільнено 18.04.2023 року з посади заступника начальника відділу організації роботи та документообігу Управління у зв`язку із скороченням штату. Проте при здійсненні розрахунку їй не було виплачена матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань. У зв`язку із несвоєчасним розрахунком просить стягнути із відповідача і середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав відзив у якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є не основною, а додатковою виплатою та не входить до складу заробітної плати. Згідно кошторису коштів на виплату матеріальної допомоги не було, адже згідно листа Фонду соціального страхування вони були вилучені по КЕКВ 2100. Також матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань надається на підставі заяви працівника, рішення про надання такої допомоги приймає начальник управління. Так як коштів на надання допомоги не було виділено то і рішення про надання такої допомоги не приймалося, до того ж вказана допомога надається працівникам якщо виникла необхідність у такій виплаті (одруження, народження дитини, хвороба). Таких обставин для надання допомоги встановлено не було. Позивач надала відповідь на відзив у якому спростовувала пояснення відповідача вказуючи на те, що відповідач пропустив строк для надання відзиву, також він мав заявити клопотання про залучення ГУ ПФУ у Вінницькій області окремим клопотанням з виконанням вимог законодавства, а не відображати її у відзиві. Стосовно відсутності коштів, то вказує на те, що нею була подана заява на отримання виплати, тоді коли кошти на рахунку були, а також були затверджені видатки на виплату матеріальної допомоги. Вказує на те, що допомога їй необхідна була для лікування. Суд дослідивши надані докази встановив, на підставі пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Вінницькій області (далі - УВД ФССУ у Вінницькій області) припинено 01.05.2023 року. Фонд соціального страхування України (далі - ФССУ) припинено 20.06.2023 року. Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Встановлено та не заперечується учасниками справи те, що згідно з наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 11.07.2005 року №6-ОС позивачку було прийнято на посаду головного спеціаліста бюджетного відділу. За період з 2005 по 2023 рік вона неодноразово переводилася на різні посади Управління. Передостанній запис у трудовій книжці підтверджує її переведення на посаду начальника відділу організації роботи та документообігу УВД ФСС України у Вінницькій області. На підставі наказу Управління від 11.04.2023 року №59-к/тр, 18.04.2023 року позивачку було звільнено з посади заступника начальника відділу організації роботи та документообігу Управління у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. 11.04.2023 [PERSON] звернулася до голови комісії з реорганізації УВД ФСС України у Вінницькій області із заявою про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань. Згідно п. 5 колективного договору УВД ФСС України у Вінницькій області оплата праці працівників управління здійснюється згідно з Положенням про умови оплати на стимулювання працівників управління затвердженим правлінням Фонду відповідно до чинного законодавства. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення працівникам Фонду надається в розмірі не більше середньомісячної заробітної плети, але не менше посадового (місячного) окладу (п. 5.6 колективного договору). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення працівникам фонду надається в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового (місячного) окладу. Рішення про надання матеріальної допомоги на підставі заяви працівника клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймають: директор виконавчої дирекції Фонду - працівникам виконавчої дирекції Фонду начальникам управлінь: начальники управлінь - заступникам начальників управлінь, працівникам відповідних управлінь, начальникам відділень, їх заступникам, працівникам відповідних відділень. Виплата матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, здійснюється в межа затверджених видатків на оплату праці працівників виконавчої дирекції Фонду та ї робочих органів. При звільненні [PERSON] було виплачено кошти згідно її окладу, надбавку за вислугу та премію у загальній сумі 4294,21 грн. [PERSON] в період з 10.02.2023 по 12.02.2023 перебувала на лікарняному. Згідно розрахунку до тимчасового кошторису на квітень 2023 на поточні витрати за КЕКВ 2100 «Оплата праці і нарахування на заробітну плату» на матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань було виділено 791,1 тис. грн. Листом Фонду соціального страхування від 11.04.2023 року №574-06-1 вилучені з кошторису в сумі 924,3 тис. грн. по КЕКВ 2100 «Оплата праці і нарахування на заробітну плату». Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за два останні місяці, що передували звільненню становив 771,34 грн. Джерелами формування коштів Фонду соціального страхування України є, зокрема, асигнування з державного бюджету, страхові внески страхувальників та застрахованих осіб, капіталізовані платежі (п.п. 6.1-6.1.9 Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління ФССУ від 03.04.2015 року № 8). Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла до 01.01.2023 року) бюджет ФССУ затверджує Кабінет Міністрів України. У разі звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ до обов`язкових виплат належать: заробітна плата, грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога. Роботодавці мають право встановлювати в локальних актах додаткові, в порівнянні з чинним законодавством, гарантії, зокрема, при звільненні. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Судом встановлено, що кошти у межах економії були витребувані з рахунків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області, тому була відсутня можливість провести виплату матеріальної допомоги позивачці для вирішення її соціально-побутових питань. При цьому надання матеріальної допомоги на підставі заяви працівника та клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймають начальники управлінь - заступникам начальників управлінь, працівникам відповідних управлінь, начальникам відділень, їх заступникам, працівникам відповідних відділень. Суд вважає, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника управління та здійснюється за наявності коштів та у межах економії фонду оплати праці, у зв`язку з чим відсутні порушення відповідача. Колективним договором, прийнятим на загальних зборах трудового колективу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 29.03.2018 року, зареєстрованим 27.04.2018 року за №155, виплату будь-яких інших додаткових гарантій при звільненні не передбачено. З огляду на вище зазначене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в тому числі і похідної заявленої вимоги щодо зобов`язання виплатити позивачці середній заробіток за кожен день затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, а при зверненні до суду позивач була звільнена від спати судового збору судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed