Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він з 1996 року проживає та зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] . Згідно рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року зазначений гуртожиток належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпро. У зазначену кімнату він вселився на підставі ордеру № 13 від 13.02.1996 року, виданому на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету Нижньодніпровського трубного заводу. Разом зі ним у кімнату на підставі ордеру вселились члени його родини: дружина [PERSON] та син - відповідач справі - [PERSON] . З 16.04.1996 року його дружина та відповідач зареєстровані за вищезазначеною адресою. В 2002 році відповідач з власної ініціативи виїхав з спірної кімнати зі своїми речами і з того часу в кімнату не повертався. Отже, відповідач не мешкає за адресою своєї реєстрації більше 20 років, кімнатою не цікавиться, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, особисті речі відповідача в кімнаті відсутні. Відповідно, реєстрація відповідача, який з 2009 року мешкає в РФ, в спірній кімнаті має лише формальний характер. У зв`язку з викладеним позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення за вищевказаною адресою. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] вселився на підставі Ордеру № 13 від 13.02.1996 року, виданому на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету та комітету комсомолу Нижньодніпровського трубного заводу у кімнату гуртожитку [ADDRESS] . Разом зі ним у кімнату на підставі ордеру вселились члени його родини: дружина [PERSON] та син - відповідач справі - [PERSON] . З 16.04.1996 року відповідач зареєстрований за вищезазначеною здресою. Дана обставина підтверджується довідкою № 1879 про склад родини, виданою КП «Жилсервіс-5» ДМР. Відповідач вказаній кімнаті не мешкає з 2002 року, особистих речей в кімнаті не має, оплату комунальних послуг не здійснює. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію місця перебування відповідач зареєстрований та мешкає у РФ за адресою: [ADDRESS] . Має громадянство РФ, що підтверджується копією відповідного паспорту. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Відповідно достатті 7Закону України«Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» (в редакції станом на час подання позовної заяви), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частин 1, 2 статті 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Оскільки відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з 2002 року, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved