Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, а саме просила договір купівлі-продажу металевого кіоску розміром 2,5х2,5х2,5м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 01 вересня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] - визнати дійсним та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на металевий кіоск розміром 2,5х2,5х2,5м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказала, що на підставі Договору дарування від 05 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2772, [PERSON] є власником на праві приватної власності металевого кіоску розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , біля будинків 29 і [ADDRESS] . 01 вересня 2023 року позивач придбала у [PERSON] - металевий кіоск, який розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , біля будинків 29 і [ADDRESS] . Вартість майна була обумовлена в розмірі 2 000 дол. США. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, 01.09.2023 року позивач віддала [PERSON] обумовлені грошові кошти повністю, про що свідчить розписка (Копія розписки додається до позовної заяви). Після сплати грошей позивач користується металевим кіоском, але договір купівлі-продажу не був оформлений. Позивач зазначає, що після продажу металевого кіоску зв`язок із продавцем було втрачено. Як стало відомо пізніше, [PERSON] помер [INFO] . Його спадкоємицею є дружина [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10 жовтня 2023 року [PERSON] помер [INFO] . На підставі розписки [PERSON] про отримання ним плати, згідно якої позивач придбав вказаний металевий кіоск. Зі своєї сторони позивач виконала всі покладені на неї обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості металевого кіоску, безперешкодно користується ними, а у зв`язку зі смертю власника кіоску [PERSON] неможливо виконати вимоги ст.209, 657 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали з підстав, викладених, в тексті позову. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтвердила обставини вказані в позові, її померлий чоловік дійсно продав кіоск позивачці, тому вона не заперечувала проти позову, вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цьогокодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, на підставі Договору дарування від 05 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2772, [PERSON] є власником на праві приватної власності металевого кіоску розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , біля будинків 29 і [ADDRESS] . 01 вересня 2023 року позивач придбала у [PERSON] - металевий кіоск, який розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , біля будинків 29 і [ADDRESS] . Вартість майна була обумовлена в розмірі 2 000 дол. США. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, 01.09.2023 року позивач віддала [PERSON] обумовлені грошові кошти повністю, про що свідчить розписка (Копія розписки додається до позовної заяви). Після сплати грошей позивач користується металевим кіоском, але договір купівлі-продажу не був оформлений. Позивач зазначає, що після продажу металевого кіоску зв`язок із продавцем було втрачено. Як стало відомо пізніше, [PERSON] помер [INFO] . Його спадкоємицею є дружина [PERSON] . Вважаємо, що зі своєї сторони позивач виконала всі покладені на неї обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості металевого кіоску, безперешкодно користується ними, а у зв`язку зі смертю власника кіоску [PERSON] неможливо виконати вимоги ст.209, 657 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим змушені звернутися до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10 жовтня 2023 року [PERSON] помер [INFO] . На підставі розписки [PERSON] про отримання ним плати, згідно якої позивач придбав вказаний металевий кіоск. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним та визнати право власності за позивачем. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved