Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов, який надалі позивач уточнила, в якому просила визнати 18/100 квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя її та відповідача. В обгрунтування позову вказала, що з 27.04.2011 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.01.2021 розірвано. Спірне майно придбано під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти. Договір купівлі-продажу майна був оформлений на ім`я відповідача за їхньою спільною домовленістю. Після розірвання шлюбу відповідач покинув м. Харків та виїхав у Полтавську обл., закривши двері спірної кімнати та забравши ключі та документи на неї з собою. Оскільки позивач вважає себе співвласником майна, дії відповідача порушують її право на користування таким майном. Відповідач уникає спілкування, що унеможливлює вирішити даний спір мирно, а тому позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 19.09.2023 позов залишено без руху. 25.09.2023 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 03.10.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали та копії позову з додатками на подання відзиву на позов. 28.11.2023 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву не скористався. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 27.04.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.01.2021 розірваний. Судове рішення набрало законної сили 16.02.2021. 11.12.2021 позивач уклала шлюб, внаслідок якого її прізвище було змінено із « [PERSON] » на « [PERSON] ». В період шлюбу позивача із відповідачем [PERSON] , ними було придбано кімнату в шестикімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за № 2225, за [PERSON] зареєстроване право власності на 18/100 квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2023. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ст.ст.\~76,\~80,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з аналізу наведених норм та сукупності досліджених доказів, суд приходить висновку, що спірне нерухоме майно - 18/100 квартири [ADDRESS] , було придбано у шлюбі, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1 073.60 грн., понесені позивачем та підтверджені наданою нею квитанцією про сплату судового забору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved