Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

29.08.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів набутих без достатніх правових підстав, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь набуті без достатніх на те правових підстав грошові кошти в сумі 78007,02 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з березня 2017 року відповідач проходив службу в АРМА на посаді начальника юридичного управління центрального апарату. Наказом голови АРМА від 01.10.2019 року відповідач був включений до списку державних службовців, які підлягають оцінюванню у 2019 року. Наказом т.в.о. голови АРМА від 16.12.2019 року затверджено Висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності відповідача у 2019 році, в якому виставлена негативна оцінка. На підставі наказу АРМА від 16.12.2019 року наказом т.в.о. голови Національного агентства від 18.12.2019 року відповідача звільнено з посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з першого робочого дня, наступного за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеного в документі про тимчасову непрацездатність відповідача. Не погоджуючись з діями Національного агентства відповідач звернувся до суду і рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2021 у справі №640/2240/20 зобов`язано АРМА поновити відповідача на посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1693866,72 грн. та допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за 1 місяць у розмірі 78007,02 грн. Поряд із цим, постановою суду апеляційної інстанції від 20.07.2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30.05.2023 року, зазначене рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2021 скасоване та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Разом з тим, на виконання рішення суду першої інстанції АРМА сплатила відповідачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 78007,02 грн. Посилаючись на положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України позивач зазначає, що відповідачем безпідставно набуто державні кошти в сумі 78007,02 грн., а тому наявна законна підстава для звернення до суду із цим позовом про повернення відповідачем грошових коштів набутих ним без достатніх на те правових підстав. Ухвалою суду від 05.09.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на адресу реєстрації відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами, повернулась до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням відповідача. Станом на час ухвалення у справі рішення, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2021 року у справі №640/2240/20: - адміністративний позов [PERSON] до Національного агентства з питань виявлення розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання протиправними та скасування наказу - задоволено; - визнано протиправним та скасовано наказ Національного агентства з питань виявлення розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, від 18 грудня 2019 року №431/9-03-о/с «По звільнення [PERSON] »; - зобов`язано Національне агентство з питань виявлення розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, поновити [PERSON] на посаді начальника юридичного управління центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, з 03 січня 2020 року; - стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 січня 2020 року по 28 жовтня 2021 року у розмірі 1 693 866,72 грн (один мільйон шістсот дев`яноста три тисячі вісімсот шістдесят шість грн 72 коп); - допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника юридичного управління центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 03 січня 2020 року та стягнення на користь [PERSON] з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 78 007,02 грн (сімдесят вісім тисяч сім грн 02 коп). Як вбачається з матеріалів справи, згідно меморіального ордеру №231625673 від 24.12.2021 року позивач сплатив на користь відповідача на виконання вказаного рішення суду 78007,02 грн. Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2.07.2022 року у справі №640/2240/20, апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року скасоване та прийняте нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено. Постановою Верховного Суду від 30.05.2023 року у справі №640/2240/20, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року залишено без змін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 78007,02 грн, які, за аргументами позивача, є безпідставно отриманими, та були сплачені позивачем відповідачу на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке в подальшому було скасоване. Надаючи оцінку правовідносинам, що виникнули між сторонами спору, суд виходить із такого. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Із матеріалів справи відомо, що спірна сума 78007,02 грн. була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Згідно ст. 380 КАС України, 1. Суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 2. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 3. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 4. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. 5. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем. 6. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. 7. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 8. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи за результатами перегляду рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 9. Суд розглядає заяву про поворот виконання, подану відповідно до частин сьомої та восьмої цієї статті, у двадцятиденний строк з дня надходження заяви у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Згідно ст. 381 КАС України, поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами. Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. У цій справі відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду. Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Оскільки у справі, що розглядається, грошові кошти в сумі 78007,02 грн. були набуті [PERSON] на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення позивача до адміністративного суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 380 КАС України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі №592/12956/21. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed