Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] шляхом виселення [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 червня 1993 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували спільно проживати за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок належить позивачам: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач становить небезпеку для [PERSON] , оскільки неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] .. Відповідач не є членом сім`ї позивачів. [PERSON] після розірвання шлюбу продовжував проживати у будинку позивачів, без їхньої згоди, чинив перешкоди у користуванні власністю. Крім цього, [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач має житло, придатне для проживання, а тому його виселення з житлового будинку позивачів не буде порушувати його законні права та інтереси. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. В судове засідання позивачі та їх представник адвокат Гурник В.О. не з`явилися. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити, не заперечують відносно заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України\~слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 червня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.06.1993 року. 10 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області. [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349114528, реєстраційним посвідченням на домоволодіння, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.02.1991 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.11.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.11.2017 року. З висновку про результати розгляду повідомлення [PERSON] і повідомлення з Кременецької РКЛ від 05.09.2017 вбачається: 30.08.2017 року близько 18 год. 30 хв. [PERSON] повернулася додому за адресою: [ADDRESS] , де знаходився її колишній чоловік [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між колишнім подружжям виникла сутичка, [PERSON] словесно ображав, а пізніше штовхнув [PERSON] , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. З висновку про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 05.02.2018 року вбачається, що 01.02.2018 року близько 19 год. 20 хв. [PERSON] пішла до свого батька. У слід за нею пішов її колишній чоловік [PERSON] та вчинив із нею словесну суперечку яка відбулося у коридорі житлового будинку батька. Відповідач погрожував фізичною розправою, застосував по відношенню до неї фізичну силу, а саме штовхнув об стіну. З відповіді на адвокатський запит №1400/109/01-2023 від 07.08.2023 року вбачається, що працівниками поліції було зафіксовано 10 звернень за фактом таких протиправних дій відповідача по відношенню до [PERSON] : 02.11.2017, 02.02.2018, 08.04.2020 погрози; 27.03.2018, 20.12.2018, 18.02.2020, 20.09.2021 вчиняє конфлікт; 06.02.2019, 18.06.2021 вчиняє домашнє насильство; 15.10.2021 ненадання доступу до житла та погрози фізичною розправою. Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.09.2017 справа № 601/1574/17 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП\~та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Потерпіла у справі - [PERSON] . Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.03.2018 справа № 601/515/18 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 173-2 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 06.11.2019 справа № 601/2239/19 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - [PERSON] . Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 справа № 601/1738/21 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - [PERSON] . Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.10.2021 справа № 601/2562/21 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - [PERSON] . Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.11.2021 справа № 601/2777/21 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 173-2 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - [PERSON] . Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2020 відносно [PERSON] видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , а саме, йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 м до місця проживання [PERSON] , а саме до будинку за адресою [ADDRESS] та до місця роботи за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349113928 від 04.10.2023, договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2005 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 27.12.2005 року. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (стаття 116 ЖК України). Отже, стаття 116 ЖК України вказує на те, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливе лише в разі: а) систематичного руйнування чи псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. В усіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, застосовані на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). При вирішенні справи про виселення особи суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенцію), та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України» («Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначено, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» («Irina Smirnova v. Ukrainе») від 13 жовтня 2016 року № 1870/05, пункти 71 та 89). Зокрема, при такому оцінюванні повинно належним чином бути враховано особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, й за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому. ЄСПЛ у вказаному рішенні резюмував, що суди не забезпечили справедливого балансу між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами. Реакція цивільних судів на позов заявниці не відповідала позитивному обов`язку держави забезпечити заявниці ефективний захист від домашнього насильства. При цьому ЄСПЛ зазначив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. У контексті статті 2 Конвенції у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати над правами жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові Верховного Суду у постанові № 686/24929/21 від 02.08.2023. Наявні у справі докази свідчать про те, що упродовж тривалого часу відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачами, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою, висловлюється нецензурною лайкою, принижує та ображає, внаслідок чого [PERSON] перебуває під постійним психологічним тиском свого колишнього чоловіка. За вчинення вказаних протиправних дій [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за\~частиною першою, другою статті 173-2 КУпАП, а\~рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року\~видано обмежувальний припис, яким на 3 місяці [PERSON] заборонено наближатись на відстань ближче 100 м до місця проживання [PERSON] , а саме до будинку за адресою [ADDRESS] та до місця роботи за адресою: [ADDRESS] . Добровільно звільнити житло, яке належить позивачам на праві власності, відповідач не бажає, хоча йому на праві власності належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] . З огляду на зазначене, з метою запобігання подальшим випадкам вчинення домашнього насильства щодо позивача [PERSON] та вирішення конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, шляхом усунення перешкод\~в користуванні\~житловим будинком та виселення відповідача [PERSON] .

Outcome: approved