Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки Представник позивачка адвокат Пирогова О.Т. у квітні 2023 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 25 листопада 2022 року о 19 годині 47 хвилин на номер телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] надійшло смс повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» щодо підтвердження списання з її карти [NUMBER] , яка є кредитною, коштів у сумі 13333 грн. Одразу за цим повідомленням надійшло ще два повідомлення про списання 1110,50 грн. Позивачка надіслала зворотне смс щодо непідтвердження вказаної операції, і оскільки жодних операцій щодо переведення коштів позивачка не здійснювала, то одразу зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» і заблокувала вищевказану карту. До блокування з карти [PERSON] перераховано 14075,00 грн., з яких 1700 грн. власні кошти позивачки, а решта кредитні. Позивачка звернулась до відділення АТ КБ «Приватбанк» в м.Тростянець, в якому їй видали іншу карту з тим самим рахунком з номером [NUMBER] . Окрім цього у відділенні про те, кому саме були перераховані її кошти, вказавши що зроблять це на запит поліції. Після того як Додаток Приват 24 [PERSON] було розблоковано, вона дізналась, що кошти були перераховані на «payurgent» о 19 годині 41 хвилин. Будь-яких операцій на цьому іноземному сервісі [PERSON] не здійснювала. Кредитну карту позивачка [PERSON] нікому не передавала та не втрачала. Кошти на карту не повернулись. 26.11.2022 [PERSON] звернулась до Відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського районного ВП ГУ НП в Сумській області із заявою про те, що 25.11.2022 з її універсальної картки АТ КБ «ПриватБанк» за невідомих обставинах викрадено грошові кошти в сумі 14075 грн. За даним фактом 05 грудня 2022 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022200540000417 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. [PERSON] надійшло повідомлення від АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого вона має заборгованість за кредитними коштами в сумі 13048,02 грн., обов`язковий платіж визначено в сумі 609,71 грн. та запропоновано до 25 грудня 2022 року внести кошти в сумі 12194,15 грн. без нарахування відсотків. Окрім цього зазначено, що в разі несплати до 25 числа на суму кредиту буде нараховуватися 3,4% на місяць (в кінці місяця). В подальшому з карткового рахунку [PERSON] 01.02.2023 списано відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,4 відсотка в сумі 510,56 грн., 01.03.2023 списано - 470,81 грн., 01.04.2023 списано - 532,29 грн. Оскільки грошові кошти у розмірі 14075 грн., як кредитні кошти банку, були списані з рахунку позивача за ініціативою інших осіб, унаслідок недозволеної платіжної операції, тому на думку представника позивачки є підстави для застосування пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто обов`язку банку передати на рахунок позивача 14075 грн. за рахунок власних коштів та сплатити [PERSON] пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми неналежного переказу за кожен день. Посилаючись на указані обставини, представник позивача [PERSON] , уточнивши вимоги у заяві від 14.06.2023 (а.с.41) просить суд: 1) зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на банківському рахунку- картковий рахунок [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , до стану в якому він перебував з 24 листопада 2022 року на 25 листопада 2022 року, із залишком власних коштів в сумі 1700 грн.; 2) скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за наслідками проведення транзакцій, стягнути на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожний день від дня неналежного переказу станом на дату ухвалення рішення. Стислий виклад позиції відповідача Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив, в якому заперечила проти позову. Ухвалою суду від 13.07.2023 відзив на підставі статті 126 ЦПК України повернутий без розгляду. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 20.04.2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.04.2023 заяву представника позивачки про забезпечення позову залишено без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 05.06.2023 підготовче судове засідання відкладено через неявку відповідача. Представником позивачки 15.06.2023 року подано заяву про уточнення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 19.06.2023 року відкладено судове засідання за клопотанням представника відповідача. Представником відповідача 13.07.2023 року подано відзив на позовну заяву, який ухвалою суду повернуто відповідачу без розгляду. Ухвалою суду від 13.07.2023 відкладено підготовче судове засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 05.09.2023 за клопотанням представника відповідача відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено і не заперечується сторонами, що позивачка [PERSON] 21.10.2020 року підписала Анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.116, 117). Олійник отримала і користувалась кредитною картою «Універсальна Голд» з номером [NUMBER] з кредитним лімітом 29000 грн. (а.с.128). Згідно з випискою про рух коштів по указаному рахунку позивачка до 25.11.2022 користувалась указаною карткою і не мала заборгованості за кредитним лімітом. З 20.11.2023 до 25.11.2022 по картці [PERSON] обліковувався позитивний залишок в сумі 2361,20 грн. (а.с.114, 115). О 19 год. 41 хв. 25.11.2023 з картки позивачки були списані кошти в сумі 14555,36 грн., у тому числі 480,36 грн. комісії, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним лімітом в сумі 12194,15 грн. 00 коп. У сповіщенні від 25.11.2022 застосунку Приват 24, яким користується позивачка, вказано, що отримувачем коштів в сумі 14075 грн. є платіжний сервіс payurgent, що не заперечується відповідачем. О 19 го. 47 хв. 25.11.2022 [PERSON] на фінансовий номер телефону отримала текстові смс-повідомлення від абонента PrіvatBank стосовно підтвердження двох платежів на суму 13333 грн. та 1110,50 грн. з використанням указаних у повідомленнях паролів, а також третє повідомлення про те, що картки позивачки заблоковані через спробу списання коштів третіми особами (а.с.13) 26.11.2022 [PERSON] подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області за фактом списання з її рахунку коштів в сумі 14075 грн. невідомими особами (а.с.11). На підставі указаної заяви були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та 05.12.2023 було розпочато кримінальне провадження № 12022200540000417 за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 4 статті 185 КК України (а.с.10). 28.11.2022 за зверненням позивачки відповідачем було здійснено перевипуск карти [NUMBER] на карту № [NUMBER] . [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» про проведення службової перевірки за фактом списання коштів з картки з номером [NUMBER] за операціями 25.11.2022, які вона не підтверджувала, також просила повернути списані кошти та не нараховувати відсотки (а.с.16). Листом від 10.01.2023 року відповідач повідомив позивачці про неможливість повернення коштів, оскільки при здійснення переказу були коректно уведені номер картки, термін її дії, CVV код, спосіб підтвердження ООВ ВІО - форма у додатку Приват24. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи дату списання коштів з рахунку позивачки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-IX, який уведено в дію з 01.08.2022 року, а також Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, яке затверджено постановою Національного банку України від 29.07.2022 № 164. Пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про платіжні послуги» Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону. Отже, посилання сторін справи на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено постановою Національного банку України від 05.11.2014 №705 є помилковим. Згідно з частиною 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. За приписами частини 4 та 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення №164 від 29.07.2022 року). Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що відповідно до Висновку про результати службової перевірки, проведеної в АТ КБ «Приватбанк», оспорювана позивачкою платіжна операція, внаслідок якої з її карти [NUMBER] о 19 год. 41 хв. 25.11.2022 були списані кошти в сумі 14555,36 грн., була виконана шляхом ручного вводу номеру карти, строку її дії та CVV-коду на платіжній платформі payurgentcare.com, процесінг банку Discover Bank (США), термінал І3002761. АТ КБ «Приватбанк» не володіє інформацією про рахунок отримувача, ця інформація відома володільцю терміналу термінал І3002761 банку Discover Bank (США). Операцію здійснено з підтвердженням за регламентом 3-d secure, що вказує на те, що на фінансовий номер телефону були відправлені повідомлення з ОТР паролями, які були уведені у відповідні WEB-форми при здійсненні підтвердження операцій (а.с.104, 105). Судом з указаного Висновку службової перевірки також установлено, що 25.11.2022 входи в акаунт клієнта [PERSON] в Приват24 здійснювались як з типового для цього акаунту пристрою IPHONE 12.1, ІР-адреси та геопозицій з номеру телефону [NUMBER] (фінансовий номер позивачки), так і не з типового пристрою SM-G9880 Samsung та ІР-адреси [NUMBER] (зареєстрована в м.Харків) з аналогічного номеру телефону [NUMBER] . Вхід з нетипового пристрою було здійснено 25.11.2022 о 19 год. 38 хв. 46 сек, з типового - пізніше 19 год. 41 хв. 20 сек., платіж проведено о 19 год. 41 хв. 40 сек. Акаунт [PERSON] у Приват24 та її картки було заблоковано 25.11.2022 о 19 год. 47 хв. 31 сек. Змін логіну та паролю входу 25.11.2022 для здійснення переказів не зафіксовано. Позивачка здійснила три дзвінки на 3700, перший - о 19 год. 44 хв. 25.11.2022. В ході спілкування з працівником АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] повідомила, що жодних дій зі створення підтвердження платежу за своєю карткою № [NUMBER] 25.11.2022 не здійснювала, конфіденційну інформацію за своєю карткою та акаунтом Приват24 третім особам не повідомляла. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню фінансового номера, ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання оспорюваної операції, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Установлені судом обставини вказують на те, що оскаржувана платіжна операція була ініційована не [PERSON] , а третіми особами, про що свідчить вхід до її акаунту з нетипового пристрою 25.11.2022 о 19 год. 38 хв. 46 сек., списання коштів в сумі 14555,36 грн. відбулось через 20 сек. після входу позивачки до власного акаунту Приват24, що було пов`язано з отриманням нею смс повідомлень від PrіvatBank стосовно підтвердження двох платежів на суму 13333 грн. та 1110,50 грн. з використанням паролів. При цьому за Висновком службової перевірки уведення паролів для підтвердження операцій було здійснено у відповідні WEB-форми, а не у Приват24. Крім того, позивачка о 19 год. 44 хв. 25.11.2022 звернулась на службу 3700 та повідомила про списання коштів з її картки, яке вона не підтверджувала. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» чинні на дату спірної операції, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів ознайомлення позивачки з відповідними Умовами і правилами, не доведено, що вони є складовою укладеного сторонами договору. Ураховуючи, що неакцептований переказ за рахунок кредитного ліміту позивачки порушує її права, оскільки відповідачем стягнуто суму комісії в розмірі 480,36 грн. та нараховуються відсотки за користування списаних 14075 грн., вимоги позивачки про зобов`язання відповідача відновити залишок заборгованості по її кредитному картковому рахунку є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У позовній заяві представник позивачки адвокат Пирогова О.Т. просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожний день від дня неналежного переказу станом на дату ухвалення рішення. Розрахунку суми пені суду не надано. Указана вимога за змістом позовної заяви ґрунтується на приписах пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який як уже зазначалось судом втратив чинність з 01.08.2022, тому не застосовується до спірних правовідносин. У постановах від 20 січня 2020 року у справі № 902/803/17, від 30 січня 2020 року у справі № 904/1093/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 924/196/19 Верховний Суд зробив висновки про те, що суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. Суди, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом потрібно керуватися при вирішенні спору. За приписами частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», який уведено в дію з 01.08.2022 у разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний сплатити платнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Період з дня списання відповідачем коштів з рахунку [PERSON] по день ухвалення судом рішення (з 25.11.2022 по 21.12.2023) становить 392 дня. Сума пені виходячи із заявленої позовної вимоги у розмірі 0,1 % відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» становить 5705,70 грн. (14555,36 грн. х 0,1/100)х 392 дня). Проте, сума пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за приписами частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» становить 7106,21 грн., у тому числі: 4885,02 грн. за період з 25.11.2022 по 27.07.2023 (14555,36 грн. х (25%х2):365 днів) х 245 днів/100; 842,22 грн. за період з 28.07.2023 по 14.09.2023 (14555,36 грн. х (22%х2):365 днів) х 48 днів/100; 669,95 грн. за період з 15.09.2023 по 26.10.2023 (14555,36 грн. х (20%х2):365 днів) х 42 дня/100; 625,28 грн. за період з 27.10.2023 по 14.12.2023 (14555,36 грн. х (16%х2):365 днів) х 49 днів/100; 83,74 грн. за період з 15.12.2023 по 21.12.2023 (14555,36 грн. х (15%х2):365 днів) х 7 днів/100. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки сума пені розрахована у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за період відповідно до заявленої позовної вимоги за кожний день від дня неналежного переказу станом на дату ухвалення рішення (5705,70 грн.) є меншою суми пені, яка розрахована судом відповідно до частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» (7106,21 грн.), тому зважаючи на те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню в сумі 5705,70 грн. Вирішуючи позов в частині вимоги про скасування відсотків, пені (штрафних санкцій), нарахованих за наслідками проведення неналежного переказу, суд виходить з таких мотивів. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок про те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Отже, вимога представника позивачки [PERSON] про скасування відсотків, пені (штрафних санкцій), нарахованих за наслідками проведення неналежного переказу не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту прав [PERSON] , не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення, не забезпечують відновлення її прав. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2147,20 грн., який мала сплатити позивачка при зверненні до суду за вимогу, що задоволено судом. Представник позивачки адвокат Пирогова О.Т. просила суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подала договір про надання професійної правничої допомоги від 25 березня 2023 року (адвокатський гонорар, по даному договору, обчислюється у фіксованому розмірі і становить 5000 грн.); Акт виконаних робіт по договору «Про надання професійної правничої допомоги» № б/н від 25.03.2023, довідку від 01.04.2023 про перерахування позивачем адвокату Пирогової О.Т. коштів на загальну суму 5000 грн. В Акті виконаних робіт по договору «Про надання професійної правничої допомоги» № б/н від 25.03.2023, представник позивача надала опис наданих послуг (усна консультація, перевірка наявних для підготовки позовної заяви документів, витребування додаткових доказів, направлення запитів; складання та подання позовної заяви. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5000 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, які понесені позивачем, не навів переконливих аргументів на підтвердження неспівмірності витрат позивачки на оплату послуг адвоката із складністю справи, часом, необхідним адвокату на виконання наданих послуг та обсягом виконаних ним (послуг), розумності таких витрат та їх необхідності для захисту порушеного права, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення їх розміру або прийняття рішення про відмову у їх стягненні у повному обсязі. За таких обставин, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, понесені позивачем у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2500 грн. (5000 грн. х 50%). На підставі викладеного та

Outcome: partial