Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

02 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 05.05.2023 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує своїх обов`язків щодо утримання дитини. Усі зароблені ним кошти йдуть на його власні потреби. Відповідач працездатний, стан здоров`я задовільний, інших виплат по аліментам не здійснює. Позивачка сама забезпечує дитину, купує одяг, всі необхідні речі, кошти потрібні на харчування, лікування та розвиток. Дитина зареєстрована та проживає разом з нею. Позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 09.10.2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою суду від 30.11.2023 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відзив на позовну заяву не надав, але подав суду клопотання про зупинення провадження у справі, в якому, серед іншого, зазначив, що посилання позивача щодо невиконання ним обов`язків щодо утримання дитини вважає необґрунтованими, оскільки протягом всього періоду перебування у шлюбі, вагітності дружини, народження дитини та по цей час він надає матеріальну допомогу як синові, так і дружині та на підтвердження зазначених обставин подав копії платіжних доручень на перерахування грошових коштів. Відповідно до положення ч. 2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1-3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку(доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.05.2023 року та мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10-11). На час розгляду справи дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, добровільної домовленості відносно утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач [PERSON] на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року був призваний 04.02.2022 року у Збройні Сили України до військової частини [NUMBER] та виключений з військового обліку, що підтверджується довідкою т.в.о. начальника [INFO] від 25.10.2023 року (а.с.25). Доказів наявності у відповідача інших утриманців суду не надано. Крім того, як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій та платіжних інструкцій, у період з 02.05.2023 року по 31.08.2023 року відповідач перерахував на рахунок позивачки грошові кошти у загальній сумі 41 000 грн., у тому числі: 02.05.2023 року у сумі 500 грн.; 11.05.2023 року у сумі 10 000 грн., 14.05.2023 року у сумі 5000 грн., 15.06.2023 року у сумі 15000 грн., 17.06.2023 року у сумі 3500 грн., 11.08.2023 року у сумі 3000 грн., 31.08.2023 року у сумі 4000 грн. (а.с.36-42). Суд приймає до уваги доводи відповідача щодо добровільного надання допомоги відповідачці у період вагітності, про що свідчать надані відповідачем копії квитанцій про перерахування грошових коштів, однак суд звертає увагу на те, що відповідач надавав позивачці допомогу до народження дитини. Крім того, факт звернення позивачки з позовом до суду свідчить про відсутність згоди між подружжям щодо порядку та розміру сплати аліментів. Тому доводи відповідача щодо наміру добровільно надавати допомогу дитині та дружині у подальшому, не можуть бути підставою для відмови у стягненні аліментів. Разом з тим, надані відповідачем копії квитанції та доручень суд приймає до уваги як докази на підтвердження його матеріального стану та враховує при визначенні розміру аліментів. Суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі частки його доходів завищеними, оскільки доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі позивачкою суду не надано. З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача, відсутність у нього інших утриманців, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів наявності будь-яких обмежень щодо можливості працювати та отримувати дохід суду не надано, суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та, в першу чергу інтересам дитини, та не порушить прав сторін. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи викладене, аліменти на утримання дитини необхідно стягнути з відповідача від дня подання позову до суду, тобто з 02.10.2023 року. Вирішуючи вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання, суд виходить з наступного. Згідно частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. При цьому, право на таке утримання жінка має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, спільного чи окремого проживання з батьком дитини за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право дружини на утримання саме до досягнення дитиною трьох років прямо передбачено положеннями статті 84 СК України, не залежить від перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною та її матеріального становища, а у чоловіка на підставі зазначеної норми Закону виникає обов`язок утримувати дружину у визначений період. Встановивши, що сторони є батьками дитини, яка проживає з матір`ю, у зв`язку з тим існують умови необхідні для виникнення права позивача на утримання від відповідача, передбачені частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, на думку суду, розмір визначених позивачкою аліментів є завищеним, оскільки позивачкою не обґрунтовано належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти на її утримання саме у розмірі 10 000 грн. на місяць. При визначенні розміру коштів на утримання дружини суд враховує факт проживання дитини з позивачкою, її малолітній вік та не досягнення нею трьох років, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивачки у можливості самостійно працювати у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, матеріальний стан відповідача, зокрема наявність постійного доходу, стан здоров`я платника аліментів, який не обмежений у працездатності. Суд також враховує обов`язок відповідача, як батька дитини, утримувати мати дитини до досягнення нею трирічного віку. Тому суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка не має можливості працювати, оскільки доглядає їх спільну дитину, однак в меншому розмірі, ніж заявлений позивачкою. З урахуванням викладеного та принципів справедливості і розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що аліменти на утримання дружини необхідно визначити у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам позивачки та рівню платоспроможності самого відповідача. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial