Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, звернувся в суд з позовом до [PERSON] , громадянки республіки білорусь (жительки [ADDRESS] , республіка білорусь), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Острозька міська рада Рівненської області, про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка [PERSON] в порядку спадкування за законом набула право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5624286400:08:001:0964 площею 0,0095 га, що розташована на території Острозької територіальної громади Рівненського району Рівненської області (колишньої Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області). 02.11.2017 року право власності на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано за відповідачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та протягом року така земельна ділянка підлягала відчуженню, проте в порушення ч.4 ст.81 ЗК України відповідачка [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом року добровільно не відчужила, у зв`язку чим її право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах. Зазначає, що підставою представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах. Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та з урахуванням положень ч.4 ст.145 ЗК України вправі звертатися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки та продажу її на земельних торгах. Здолбунівська окружна прокуратура листом від 28.04.2023 року повідомила Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про виявлені порушення та наявність підстав для вжиття заходів з метою припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах, проте уповноважений державою орган заходів щодо конфіскації такої земельної ділянки на користь держави не вжив, що й спонукало звернутися до суду з вищевказаним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено її право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 31.08.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була неодноразово належним чином повідомлена про місце, день та час проведення судового засідання, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судовової влади України, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Острозької міської ради Рівненської області, в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи здійснювати без участі представника Острозької міської ради за наявними доказами у справи та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається прокурор як на підставу для задоволення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі №624, виданого 02.11.2017 року приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М., відповідачка [PERSON] набула права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5624286400:08:001:0964 площею 0,0095 га, що розташована на території Острозької територіальної громади Рівненського району Рівненської області (колишньої Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області). З матеріалів справи встановлено, що 02.11.2017 року за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєтру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2023 року та від 06.12.2023 року. Таким чином, у відповідності до ст.ст.125, 126 ЗК України та ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», саме з вказаної дати 02.11.2017 року відповідачка [PERSON] стала власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Відповідно до інформаційної довідки Управління Державної міграційної служби в Рівненській області від 22.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , за обліками УДМС у Рівненській області не значиться. Водночас, з вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , республіка білорусь, та при здійсненні реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку особу відповідачки було встановлено як громадянку республіки білорусь та остання документована паспортом громадянки республіки білорусь серія та номер [NUMBER] , виданого 05.04.2010 МВС рб, та зареєстроване місце її проживання за вищевказаною адресою, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2023 року та від 06.12.2023 року. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачка на момент набуття права власності на вищевказану земельну ділянку була іноземною громадянкою. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України, ЗК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих та рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5624286400:08:001:0964 в силу ч.1 ст.181 ЦК України належить до нерухомого майна та знаходиться на території України, а відтак на спірні правовідносини поширюється дія права України. Згідно зі ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.373, 374 ЦК України, ст.80 ЗК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельні ділянки) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Зазначена норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземним громадянами та особами без громадянства вказаного обов`язку відповідно до ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах. Вищевказані норми ЗК України не містять будь-яких винятків. Відповідачка [PERSON] в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, будучи громадянкою РФ, впродовж року після набуття права власності на успадковану земельну ділянку сільськогосподарського призначення з 02.11.2017 року по 02.11.2018 року, добровільно її не відчужила. Вказане порушення вимог земельного законодавства триває з 02.11.2018 року (кінцевий строк відчуження земельної ділянки) по даний час. Об`єктивних причин, які б перешкоджали відповідачці виконати вимоги земельного законодавства та відчужити протягом року з моменту переходу до неї права власності на земельну ділянку [PERSON] суду не наводить і такі докази відсутні в матеріалах справи. Разом з тим, з наданих прокуром доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] в порядку спадкування за законом набула право власності на три інші земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами 5624286400:07:001:0061 площею 2,7398 га, 5624286400:09:002:0234 площею 0,1728 га, 5624286400:09:001:0329 площею 0,1512 га, що розташовані на території Острозької територіальної громади Рівненського району Рівненської області (колишньої Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області), які вона 01.05.2019 року відчужила на користь [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу земельних ділянок, зареєстрованих в реєстрі за №451, 452, 453, та посвідчених 01.05.2019 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Тишкун Ж.Я., та наведі обставини, на переконання суду, вказують на відсутність будь-яких перешкод у відповідачки для відчуження спірної земельної ділянки. Згідно ч.2, 4 ст.145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Таким чином, держава покладає на себе замість власника тягар щодо продажу земельної ділянки і виплачує вартість проданої земельної ділянки колишньому власнику, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем. Відповідно до ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Окрім того, згідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України однієї з підстав припинення права власності визначено конфіскацію. Відповідно до пункту д) ч.1 ст.140 ЗК України підставою для припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Згідно з ч.5 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини наголошує, що вжиття непропорційного заходу, особливо без будь-якої схеми компенсації, не задовольняє вимог охорони майна згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Водночас ЄСПЛ зазначає, що втручання у мирне користування майном має забезпечити «справедливий баланс» між суспільними інтересами та основними правами особи. Зокрема має існувати розумне співвідношення пропорційності між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти у будь-який спосіб, який позбавляє людину її майна. Умови компенсації згідно з відповідним законодавством є суттєвим фактором для оцінки наявності справедливого балансу, тому позбавлення майна без відповідної компенсації зазвичай буде вважатися непропорційним втручанням (рішення Європейського суду з прав людини «Котенч проти Угорщини», «Агро-Пахт Кфт. проти Угорщини», «Сзайкі Мезогаздашагі Зрт проти Угорщини», «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Кривенький проти України», «Рисовський проти України»). Процедура конфіскації земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності іноземних громадян, чітко визначена нормами ЗК України. Окрім того, положеннями ст.145 ЗК України передбачена оплатна конфіскація земельної ділянки. Тому у даному випадку, на переконання суду, не порушується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки як критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Беручи до уваги, що відповідачка [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, впродовж року після набуття права власності (з 02.11.2017 року по даний час) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5624286400:08:001:0964 площею 0,0095 га , добровільно її не відчужила, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність фактичних та правових підстав для конфіскації вищевказаної земельної ділянки за рішенням суду та продажу її на земельних торгах. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved