Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою від 03.10.2023 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12 травня 2018 року між ним та [PERSON] було укладеного договір позики грошей на загальну грошову суму у розмірі 1000 доларів США, що на день складання позовної заяви, за офіційним курсом НБУ, складає (за 1 долар США - 36 грн. 57 коп.) - 36570 (тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят) грн., які відповідач отримала в день укладання договору та зобов`язувалась повернути кошти в строк до 01 вересня 2018 року. Позивач виконав умови Договору позики грошей від 12.05.2018 року, передавши відповідачу грошові кошти. Однак, відповідачка грошові кошти не повернула та відповідно до п. 7 договору позики не сплатила 3150 доларів США - 5% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення виконання зобов`язання по договору та пеню в розмірі 5 % від суми боргу за 12 календарних місяців, що становить 600 доларів США. Тому, з урахуванням наведеного, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду про стягнення з [PERSON] на його користь боргу за договором позики від 12 травня 2018 року в сумі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21.08.2023 року становить 36570 грн., 5% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення виконання зобов`язання по вищевказаному договору в сумі 3150 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21.08.2023 року становить 115195,50 грн. та пеню в розмірі 5% від суми боргу за 12 календарних місяців, що становить 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21.08.2023 року становить 21942 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1737 грн. 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 19.10.2023 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта «відправлення прямує до точки видачі/доставки». 27.10.2023 року на адресу повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, який надсилався за адресою місця реєстрації відповідача, а саме за адресою [ADDRESS] , з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання, яке було призначено на 09.11.2023 року відповідач не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду, який надсилався за адресою проживання відповідача, повернувся на адресу суду 03.11.2023 року з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання, яке було призначено на 27.11.2023 року відповідач не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду, який надсилався за адресою проживання, повернувся на адресу суду 21.11.2023 року з довідкою Укрпошти з відміткою «за закінченням строку зберігання, адресат відсутній». Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 14.12.2023 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду, який надсилався за зареєстрованим місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , повернувся на адресу суду 06.12.2023 року з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи призначеної на 14.12.2023 року та 02.01.2024 року шляхом оголошення на офіційному сайті Балтського районного суду Одеської області, однак в судові засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ч. 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір позики грошей на загальну грошову суму у розмірі 1000 доларів США, що підтверджується копією договору позики від 12.05.2018 року. Відповідно до п. 2 договору позики від 12.05.2018 року [PERSON] зобов`язувалась повернути кошти в строк до 01 вересня 2018 року. Згідно п. 7 договору позики від 12.05.2018 року, якщо позичальник своєчасно не повернув борг, він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу, а також неустойку в розмірі 5 % від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення виконання зобов`язань по даному договору. П. 5 договору позики передбачено, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець, вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконала, грошові кошти [PERSON] у визначений в договорі позики термін не повернула, тому він має право вимагати від відповідача боргового зобов`язання. Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконала належним чином взяті на себе за договором позики від 12.05.2018 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинна сплатити за договором позики борг у розмірі 36570 грн. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 12.05.2018 року настав 01.09.2018 року, і воно не виконане у визначений строк, з 02.09.2018 року зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання неустойки за договором згідно п. 7 у розмірі 5 % від суми боргу за кожен місяць прострочення, яка складатиме 115195,50 грн. Отже в загальній сумі з відповідача підлягає стягненню 151765,50 грн., які складаються з наступного: сума боргу за договором позики від 12.05.2018 року - 36570 грн., неустойка в розмірі 5 % від суми боргу за кожен місяць прострочення зобов`язання, яка складатиме 115195,50 грн. Що стосується вимог про стягнення пені в розмірі 5 % від суми боргу за 12 календарних місяців, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки в умовах договору не передбачена. Крім того і в п. 7 договору на який посилається позивач пеня також не зазначена, а тільки вказано, що відповідач має сплатити позивачу суму боргу, а також неустойку в розмірі 5 % від суми боргу за кожен календарний місяць прострочки виконання зобов`язання, тому тільки в цій частині позов підлягає задоволенню. Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1737,07 грн., який він просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги наведені норми закону, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому судові витрати з оплати судового збору в пропорційному відношенні до задоволених вимог складають 1517,65 грн. (151765,50 грн. ? 1737,07 грн. ? 172707,50 грн.) За правилами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано: витяг з договору про надання правничої допомоги від 12.08.2023 року № 23-1 та довідку щодо вартості наданих послуг. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 1500 грн. З огляду на викладене суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1517,65 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial