Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 06.11.2023 [PERSON] звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 18.10.2013 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року було розірвано. До розірвання шлюбу вони спільно проживали в житловому будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та на праві приватної власності належить матері відповідача. За час подружнього життя нею та спільно з колишнім чоловіком було придбано рухоме майно як елементи покращення житлово-побутових вимог на загальну суму в розмірі 325 348,46 грн. На даний час придбане рухоме майно знаходиться у зазначеному вище житловому будинку та відповідач відмовляється повернути частину спільного рухомого майна або компенсувати його вартість. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 162 674,23 грн, тобто частину спільного майна подружжя та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. 30.11.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов визнав частково, так, як речі, які зазначені у пунктах 3-6, 18, були придбані батьками відповідача, які є власниками будинковолодіння по [ADDRESS] , а отже не можуть вважатися спільним майном подружжя. Вказав, що позивачем не надано належних доказів придбання товарів за пунктами 12,13,16,19, 22-34, та особливу увагу зосереджує на п. 16, а саме накладній №12987, оскільки така сформована в довільній формі без підписів та штампів та не може бути підтвердженням придбання товарів чи послуг. Тому просить позов задовольнити частково та визнати за відповідачем право власності на майно, а саме:холодильник SNAI - вартістю 8599,90 грн, гідромасажний бокс Aquastream Classik - 8512 грн; плита Gorenje - 6867 грн; вбудована витяжка - 1749 грн; вбудована посудомийна машина Candi - 8638 грн; тумба з ніжками «Арболь» - 11975,61 грн; пральна машина «Самсунг» - 8453 грн; стільці (4 шт.) - 2871 грн ; стіл обідній - 4622,5 грн; світильник ЛЕД - 1958 грн; СВЧ-піч - 1614 грн; тример - 399 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали доводи позовної заяви, просили задовольнити позовні вимоги. Позивач додатково пояснила, що відповідач не мав доходу, так як не працював, а за час шлюбу один чи два рази виїжджав закордон. В той же час вона теж виїжджала закордон з метою заробітку. 16 років надає послуги з фотозйомки, за кошти, отримані від даної діяльності, придбавала товари, які є предметом позову. Вказала, що 1,5 року перед розірванням шлюбу проживали в [ADDRESS] , оскільки здійснили реконструкцію літньої кухні, що знаходиться в складі домоволодіння матері відповідача. Звернула увагу суду, що після конфлікту із відповідачем останній змінив замки до будинку, а відтак вона не може забрати частину майна, що перебуває у спільній власності подружжя. Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити позов частково, визнавши за відповідачем право власності на майно, вказане у відзиві. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 07.11.2023 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою від 03.01.2024 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог щодо майна: велосипед дитячий, санки дитячі та декоративна ялинка з прикрасами на загальну суму 13 800 грн. - закрито. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони з 18.10.2013 перебували у шлюбі, зареєстрованому у Старолисецькій сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 28, серія [NUMBER] , який рішенням Тисменицького районного суду від 20.03.2023 року було розірвано (а.с.8). Відповідно до наданих суду стороною позивача копій квитанцій та накладних, під час шлюбу сторонами у справі придбано: холодильник SNAI вартістю 8599,90 грн (а.с.9); гідромасажний бокс Aquastream Classik - 8512 грн (а.с.12); плита Gorenje - 6867 грн (а.с.21-22); вбудована витяжка - 1749 грн (а.с.26); вбудована посудомийна машина Candi - 8638 грн (а.с.26-27); тумба з ніжками «Арболь», дзеркало «Арболь» - 11975,61 грн (а.с.31); пральна машина «Самсунг» - 8453 грн (а.с.33); стільці (4 шт.) - 2871 грн (а.с.41-42);стіл обідній - 4622,5 грн (а.с.43); світильник ЛЕД - 1958 грн (а.с.44); СВЧ-піч - 1614 грн (а.с.49); тример - 399 грн (а.с.51). Суд звертає увагу на те, що в даній частині відповідач визнав позов, та просив визнати за ним право власності на це майно і в рахунок відшкодування стягнути на корить позивача 33 129,50 грн. Щодо кутка «Візит Н» вартістю 10800 грн (а.с.38); плити ДСП (з порізкою та кромкою) для виготовлення прихожої - 13500,80 грн та 17 797 грн (а.с.15-16); меблевої фурнітури - 2571,65 грн (а.с.17); стільниці - 3795 грн (а.с. 18); стабілізатора напруги тиристоронній ЕЛЕКС Герц - 11515 грн(а.с.46); дверей вхідних Magda - 8700 грн (а.с.47); біде - 867,47 грн (а.с.13), суду надано докази на підтвердження їх придбання та вартості останніх. В той же час представник відповідача визнав, що останні придбавались під час шлюбу сторін, в інтересах останніх, знаходяться в житловому будинку у [ADDRESS] , проте за його твердженням кошти на купівлю цього майна надавали батьки відповідача. Стосовно видаткової накладної від 01.06.2021 року, наданої позивачем на підтвердження придбання плити ДСП (з порізкою та кромкою) вартістю 9 724,42 грн, то остання згідно пояснень представника позивача не зазначена окремим пунктом в позовній заяві, однак входить до складу кухонного набору вартістю 50 000 грн. В той же час представник відповідача заперечив та вказав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено використання цієї плити у виготовленні кухонного набору та його подальше розміщення в будинку. З наданої позивачем квитанції ТОВ «Комфі Трейд» не можливо встановити найменування придбаних товарів та їх вартість (а.с.36-37). Крім того судом встановлено, що внутрішні двері, виготовлені згідно накладної від 06.05.2020 на загальну суму 13 950 грн (а.с.48) не зазначені позивачем в переліку майна, яке він просить визнати спільною сумісною власністю. Щодо накладної за №12987 від 06.06.2019 року, наданої позивачем на підтвердження вартості опалювальної системи на суму 46 170,90 грн, то остання не містить жодних реквізитів сторін та їх підписів. Представник відповідача, заперечуючи проти позову в цій частині, вказав, що жодними доказами не підтверджено, що позиції, які вказані в даній накладній, дійсно було встановлено у будинку. Будь-яких документів на підтвердження вартості іншого майна, яке вказано в позовній заяві та яке позивач зазначає як спільне майно подружжя, суду надано не було. V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із статею 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема (але не виключно) на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Крім того, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, з урахуванням визнання позову відповідачем в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя майна: холодильника SNAI, гідромасажного боксу [PERSON] , плити Gorenje, вбудованої витяжки, вбудованої посудомийної машини Candi, тумби з ніжками « Арболь », дзеркало « Арболь », пральної машини « Самсунг », стільців (4 шт.) та столу обіднього, світильника ЛЕД, СВЧ-печі, тримера, та підтвердження належними та допустимими доказами вартості придбаного майна суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволеня. Крім того, позивачем було доведено факти придбання рухомого майна під час перебування у шлюбі з відповідачем та їх вартість, а саме: кутка «Візит Н» вартістю 10 800 грн (а.с.38), плити ДСП (з порізкою та кромкою) для виготовлення прихожої - 13500,80 грн (а.с.16), плити ДСП (з порізкою та кромкуванням) - 17 797 грн (а.с.15), меблевої фурнітури - 2571,65 грн (а.с.17), стільниці - 3795 грн (а.с. 18), стабілізатора напруги тиристороннього ЕЛЕКС Герц - 11515 грн (а.с.46), дверей вхідних Magda - 8700 грн (а.с.47) та біде - 867,47 грн (а.с.13). При цьому суд приймає до уваги визнання представником відповідача того, що вищевказане майно придбавалось підчас шлюбу сторін, в інтересах останніх, знаходяться в житловому будинку у [ADDRESS] . Дані обставини, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають як такі, що визнаються сторонами, а в суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. В той же час суд з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, та покладення тягаря доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, на того з подружжя, який її спростовує, посилання представника відповідача на те, що придбання даного майна здійснювалось за рахунок коштів батьків відповідача до уваги не приймає у зв`язку з їх не доведеністю. Одночасно суд звертає увагу на те, що позивач категорично заперечила цю обставину, стверджувала, що батьки відповідача на момент проведення ремонтних робіт були пенсіонерами і жодних коштів не надавали. Щодо твердження представника відповідача що видача накладної з придбання та встановлення дверей вхідних Magda на ім`я відповідача свідчить про належність даного майна до його особистої власності, то суд зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відтак, встановивши, що вищевказане майно на загальну суму 135 805,93 грн. було придбано сторонами під час шлюбу, за спільні кошти позивача та відповідача та в їх інтересах, суд вважає за необхідне здійснити його поділ з урахуванням його сукупної вартості та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування частки у вартості спільного майна подружжя 67 902 грн 97 коп. При цьому відповідач іншого варіанту розподілу спільного сумісного майна подружжя не запропонував, доказів на спростування його дійсної вартості не надав. Одночасно суд вважає недоведеними позовні вимоги в частині поділу майна: плити ДСП (з порізкою та кромкою) вартістю 9 724,42 грн так як позивачем жодними доказами не доведено використання цієї плити у виготовленні кухонного набору та його подальше розміщення в будинку, а представник відповідача цю обставину не визнав. Стосовно кухонної техніки вартістю 12 050 грн, то з наданої позивачем квитанції ТОВ «Комфі Трейд» не можливо встановити найменування придбаних товарів та їх вартість (а.с.36-37). Щодо накладної за №12987 від 06.06.2019 року, наданої позивачем на підтвердження вартості опалювальної системи, на суму 46 170,90 грн, то остання не містить жодних реквізитів сторін та їх підписів. З урахуванням заперечення представника відповідача щодо встановлення позицій, які вказані в даній накладній, у будинку та відсутності у накладній всіх ознак первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору), відтиску печатки та підпису відповідальної особи контрагента, суд не приймає до уваги даний документ як доказ вартості встановленої системи опалення. Будь-яких документів на підтвердження вартості іншого майна, яке вказано в позовній заяві та яке позивач зазначає як спільне майно подружжя, суду надано не було. З урахуванням викладеного, положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та того, що відповідно до правил доказування у цивільному процесі лише посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3287888976.1 від 06.11.2023 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 626,74 грн (а.с.59). У зв`язку із вищевикладеним суд вважає, що з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 679 грн за подання позовної заяви. На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial