Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У грудні 2023 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі також - ТОВ «Рада», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 34 175,65 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , а ТОВ «Рада» є експлуатуючою організацією, яка обслуговує вищевказаний будинок. 15.11.2018 між сторонами було укладено договір № УЖ/РО-1/15/11/18 на надання житлово-комунальних послуг. В період з 01.12.2021 по 20.11.2023 відповідач не виконував належним чином зобов`язання з оплати наданих йому послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15 629,37 грн.Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 4 491,96 грн, трьох відсотків річних в розмірі 861,97 грн та пені в розмірі 13 192,35 грн. Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже ураховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання ним у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «Рада» як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій (послуги з управління багатоквартирним будинком) для будинку [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2017 [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 93,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. 15.11.2018 між ТОВ «Рада» (підприємством) та [PERSON] (власником) укладено договір № УЖ/РО-1/15/11/18 на надання житлово-комунальних послуг (далі також - договір). Предметом цього договору є надання підприємством та оплата власником за нормативно встановленими тарифами послуг з утримання будинку (споруд) та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг, послуг по санітарно-технічному обслуговуванню будинку, диспетчеризації і технічному обслуговуванню ліфтів, вивозу побутових відходів тощо. Згідно з умовами, визначеним пунктом 1.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Договір укладається на три роки та вважається продовженим на той самий строк, на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення його строку хоча б однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду, одностороннє розірвання договору або відмова від його виконання забороняється (пункти 7 договору). Сторони договору погодили, що він може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору; за згодою двох сторін (пункт 7.2). Факт підписання відповідачем вищевказаного договору є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма умовами. За приписами статей 317, 319, 322 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна… (стаття 360 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі також - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги випливає також із положень статей 151, 162 Житлового кодексу України. З набранням чинності Закону України № 2189-VІІІ "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VІІІ) тариф на послугу з управління багатоквартирним будинком не підлягає державному регулюванню та визначається виконавцями цих послуг. Відповідно до розпорядження ТОВ "Рада" № Р2/ІНД від 26.02.2021 "Про індексацію тарифів" тариф за утримання будинку та прибудинкової території з 01.03.2021 по будинку [ADDRESS] для жилих приміщень складає 5,41 грн за 1 кв.м. Розпорядженням ТОВ "Рада" № 3/ТВП від 30.08.2021 "Про введення в дію тарифів за організацію надання послуг з вивезення твердих побутових відходів" встановлено з 01.09.2021 розмір оплати за організацію надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, габаритних відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) та обслуговування майданчиків для збору ТПВ для населення в сумі 168,22 грн за 1 кв.м. Розпорядженням ТОВ "Рада" № 6 від 01.12.2021 "Про зміну розміру плати" тариф за утримання будинку та прибудинкової території з 01.01.2022 по будинку [ADDRESS] для жилих приміщень склав 6,22 грн за 1 кв.м. Розпорядженням ТОВ "Рада" № 3 від 31.05.2023 "Про зміну розміру плати" з 01.06.2023 була збільшена плата в межах кошторису по статтям: електропостачання ліфтів, освітлення МЗК на 57% в зв`язку з цим тариф по будинку [ADDRESS] для жилих приміщень склав 7,18 грн за 1 кв.м. Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з нормами статей 526, 530, 629 ЦК України зобов`язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а договір є обов`язковим для виконання сторонами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з грудня 2021 р. по жовтень 2023 р. на виконання умов укладеного сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг на рахунок позивача надійшов лише один платіж на суму 2,67 грн (у грудні 2021), після чого жодні сплати за цим договором не здійснювались. Умови договору передбачають продовження його дії на наступний строк із збереженням тих умов, на яких його було укладено, у спірний період жодна зі сторін про припинення дії договору або його перегляд не заявляла, а тому цей договір є чинним. Внаслідок невиконання індивідуальним споживачем зобов`язань з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком виникла заборгованість в розмірі 15 629,37 грн. Правильність нарахування позивачем суми боргу відповідачем не спростована. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно з умовами, визначеними пунктами 4.1.-4.1.3 договору, споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за: недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; несвоєчасне внесення платежів за послуги-шляхом сплати пені у розмірі 1% від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100 % загальної суми боргу; порушення зобов`язань, встановлених договором і законодавством. У випадку порушення зобов`язань, передбачених договором настає відповідальність споживача: щодо порушення умов договору, передбачених пунктами 8.1, 8.2, та 8.4, споживач сплачує штраф у розмірі 1 000 грн за кожний зафіксований факт порушення; оплата штрафу, передбачена пунктом 4.2.1 договору, не позбавляє обов`язку споживача за власний рахунок усунути виявленні порушення, а також нести відповідальність згідно чинного законодавства України (пункти 4.2, 4.2.1, 4.2.3 договору). За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з наданими позивачем розрахунками, здійсненими станом на 23.11.2023, його втрати від інфляції склали 4 491,96 грн, три проценти річних - 861,97 грн, нарахованих за період з 22.02.2022 по вересень 2023, а розмір пені, нарахований за період з грудня 2021 по жовтень 2023, становить 13 192,35 грн. Пеню позивач обчислив від суми прострочених платежівна рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, на підставі статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». За практикою застосування статті 625 ЦК України сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, індекс інфляції, три проценти річних нараховувався з лютого 2022 р. по вересень 2023, а пеня з грудня 2021 по жовтень 2023. Водночас слід зазначити, що вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, нарахованих після 24.02.2022, заявлені всупереч положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, якою передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача лише в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 15 629,37 грн та пені, нарахованої за період з грудня 2021 по січень 2022 в розмірі 643,45грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 34 175,65 грн і поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 2 684 грн та правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволено на 16 272,82 грн, тобто на 48/100 частин від заявлених вимог (16272,82х100/34175,65), суд покладає на відповідача судові витрати в розмірі 3 688,32 грн (7 684х48%). На підставі викладеного,

Outcome: partial