Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 03 лютого 2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Нікітіним Р.В., зареєстрований у реєстрі за № 75. В обгрунтування позову посилалася на те, що згідно з пунктом 1.1 цього договору позивач передала, а відповідач отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями й спорудами,що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ,взамін чого відповідач зобов`язувався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Відповідно до пункту 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відповідачем, оцінюється сторонами договору у суму 1 000 грн. Згідно з пунктом 2.2 договору, утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді, зокрема, забезпечення відвідування двічі на тиждень; забезпечення харчуванням купівлі продуктів (у тому числі купівля хлібу, м`яса, фруктів тощо); забезпечення продуктами та приготування їжі, а також забезпечення ліками у випадку нездужання, недомагання; забезпечення одягом та необхідним домашнім текстилем (подушки, одіяла, простирадла, рушники тощо) по мірі необхідності; надання побутових та господарських послуг: допомога в прибиранні та догляді за житловим будинком, прибудинковою територією, садом, городом, прання одягу та постільної білизни в разі необхідності; ремонт сантехнічної та побутової техніки, а також аудіовідеотехніки; медичного обслуговування: догляд, у випадку хвороби, виклик лікаря на дім або швидкої допомоги, супроводження та доставка до лікувального закладу, забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів; підтримання житлового будинку у стані придатному для проживання та використання його за цільовим призначенням, а також виконання косметичних ремонтних робіт житлового будинку у разі необхідності за згодою сторін тощо. Зазначені обов`язки, відповідач частково виконував до кінця весни 2023 рок, проте, починаючи з початку літа 2023 року, жодного із взятих на себе обов`язків відповідач не виконує. У телефонних розмовах, відповідач наполягає на тому, щоб позивач переїхала в інше житло, за вибором останнього, проте на питання щодо виконання переліченого вище кола обов`язків за договором, відповідач повідомляє що немає а ні вільного часу, а ні бажання цим займатись. У телефонних розмовах, позивач зверталася до відповідача з пропозиціями розірвати договір довічного утримання за згодою сторін у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору. На зазначені звернення відповідач спочатку зажадав отримати від позивача 2 000 доларів США, як компенсацію за витрачені кошти на посвідчення цього договору у нотаріуса, а згодом, коли позивач зазначала про можливий судовий порядок врегулювання цього спору, повідомив, що що в неї нічого не виїде. Саме тому, зазначені вище факти позивач розцінює як відмову відповідача від розірвання договору за згодою сторін. У зв`язку із тим, що з літа 2023 року, відповідач перестав відвідувати позивача, остання, увесь цей час, змушена була просити сторонніх осіб, щоб вони допомагали їй, доглядали за нею та купували продукти харчування тощо. Що ж стосується будинку, що є предметом цього договору, то за час перебування його у власності відповідача, останній не сплачує всі передбачені законом комунальні платежі, у зв`язку із чим виникла чимала заборгованість з її сплати, яку позивачу поступово доводиться сплачувати за рахунок власної пенсії тощо. Окрім цього, останньою крапкою для звернення із відповідним позовом слугувало те, що відповідач 25.10.2023 вирішив перевезти позивача на інше місце мешкання, ніж те, що визначеному у Договорі від 03.02.2023 (за власним вибором останнього, не питаючи згоди позивача). Тобто, сторона позивача зі всією відповідальністю стверджує, що відповідач, щонайменше з літа 2023 року, не виконує зобов`язання, передбачені п. 2.1. Договору щодо надання позивачу щомісячної матеріальної допомоги, рівно як і не забезпечує позивача продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами та побутовими послугами, що в імперативному порядку передбачено п. 2.2. Договору, що у своїй сукупності є беззаперечною підставою для розірвання договору довічного утримання (догляду) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Також зазначає, що їїсудові витрати складаються з суми судового збору та розміру витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Ухвалою від\~\~\~ \~01.11.2023 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядкузагального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач в особі сввго представника адвоката Разумовського О.А. просили провести підготовче засідання у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у\~судове засідання\~ не з`явився, направив на адресу суду заяву про ивзнання позову у підготовчому провадженні.Зазначив, що не згоден з твердженням позиваач про те, що не виконував своїх обов`язків згідно договру, але у зв`язку з бажанням позивача розірвати договір довічного утримання- погоджується з позовом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За такого, суд вбачає підстави для ухвалення судом рішення за наслідками підготовчого провадження. Враховуючи вищевикладнене, суд не вбачає підстав для розгляду поданих представником позивача клопотань від 04.12.2023 року про витребування доказів та виклик свідків. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 03 лютого 2023 року між [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач), укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Нікітіним Р.В., за реєстровим номером № 75. Згідно з пунктом 1.1 цього договору позивач передала, а Набувач [PERSON] отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями й спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Відповідно до пункту 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись внабувачем, оцінюється сторонами договору у суму 1 000 грн. Згідно з пунктом 2.2 договору, утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді, зокрема, забезпечення відвідування двічі на тиждень; забезпечення харчуванням купівлі продуктів (у тому числі купівля хлібу, м`яса, фруктів тощо); забезпечення продуктами та приготування їжі, а також забезпечення ліками у випадку нездужання, недомагання; забезпечення одягом та необхідним домашнім текстилем (подушки, одіяла, простирадла, рушники тощо) по мірі необхідності; надання побутових та господарських послуг: допомога в прибиранні та догляді за житловим будинком, прибудинковою територією, садом, городом, прання одягу та постільної білизни в разі необхідності; ремонт сантехнічної та побутової техніки, а також аудіовідеотехніки; медичного обслуговування: догляд, у випадку хвороби, виклик лікаря на дім або швидкої допомоги, супроводження та доставка до лікувального закладу, забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів; підтримання житлового будинку у стані придатному для проживання та використання його за цільовим призначенням, а також виконання косметичних ремонтних робіт житлового будинку у разі необхідності тощо. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 23.02.2022 у справі № 325/562/20 (провадження № 61-16384св20), у справах про розірвання договору довічного утримання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, саме на відповідача (відповідачів) покладений обов`язок доведення належними та допустимими доказами належного виконання своїх обов`язків набувача за договором. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша-третя статті 77 ЦКП України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оцінивши докази у справі в їх сукупності, та установивши, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме щодо надання матеріального забезпечення та інших видів догляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Як зазначає позивач, обов`язки набувача, встановлені вказаним договром довічного утримання, не виконувалаися відповідачем з літа 2023 року. Вказані обставини, а саме що ним не надавалася позивачу передбачена договором щомісячна матеріальна допомога, не забезпечувалося харчуванням, лікарськими засобами, не здійснювала оплата комунальних послуг - відповідач належними та допустимими доказами не спростував. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку. Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором довічного утримання, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За такого, з відповідача на користь позиваач слід стягнути 536 грн 80 коп., решту судового збору повернути позивачеві з державног бюджету.

Outcome: approved