Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про захист прав споживача, стягнення збитку, відшкодування пені та моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг у якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просив сягнути з відповідача боргове зобов`язання з урахуванням індексу інфляції з весь час прострочення та 3 % річних у сумі 15 000,00 грн., пеню у розмірі 3% від вартості послуги з кожен день прострочення надання послуги у розмірі суми нарахованої за період з 30.07.2019 року по день ухвалення рішення або по день відшкодування збитків в залежності від того, що настане першим, а також моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та понесені судові витрати. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 28.03.2019 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Договір про надання туристичних послуг №356 вартістю 30118,20 грн., предметом якого є надання комплексу туристичних послуг (туристичного продукту) в період з 29.07.2019 року по 05.08.2019 року. Позивач вказує, що сплативши відповідачу грошові кошти в якості передоплати в розмірі 15 000,00 грн., отримав два касових ордера по 7 500,00 грн. кожний, один з яких залишив у себе, а інший надав на зберігання [PERSON] , від імені якого він діяв за усним дорученням. Позивач стверджує, що після оплати йому було наголошено про те, що він має чекати на запрошення для отримання документів та остаточний розрахунок. При цьому зазначає, що не дочекавшись запрошення, неодноразово намагався зв`язатись з відповідачем, але всі його зусилля були марними. Таким чином, не отримавши в зазначений термін замовлену туристичну послугу, [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] із вимогою повернення коштів, при цьому відповіді не отримав. [PERSON] зазначає, що ФОП [PERSON] не надав туристичну послугу, що порушило право позивача на відпочинок, у зв`язку з чим він зазнав душевних страждань та розчарування, оскільки було порушено нормальний режим його життя та завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 30 000 грн. За твердженням позивача неодноразові звернення для спроби вирішення питання в досудовому порядку відповідачем були проігноровані, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. 22.02.2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Крім того, зазначав, що надання туристичних послуг, відповідно до умов договору, надавав саме туроператор - TOB «ДЖОІН АП!», а укладаючи договір про надання туристичних послуг ФОП [PERSON] діяв на підставі, від імені, за дорученням та під контролем ТОВ «ДЖОІН АП!» (туроператор) згідно субагентського Договору. У зв`язку із наведеним саме ТОВ «ДЖОІН АП!» може бути відповідачем у даній справі. Крім того лише ТОВ «ДЖОІН АП!» може нести відповідальність за невиконання Договору про надання туристичних послуг, укладеного [PERSON] . Також, ФОП [PERSON] вказував, що кошти внесеної передплати позивачу повернуті за винятком штрафних санкцій, також вказував, що позивач не отримав турпослуги з власної вини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у позові у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази встановив наступне. 28.03.2019 року між турагентом ФОП [PERSON] , що діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!» на підставі договору про реалізацію турпродукту з одного боку та [PERSON] , який діяв за усним дорученням від імені туристів [PERSON] та [PERSON] укладено договір №356 на отримання туристичних послуг, а саме відносно відпочинку на курорті Єгипта в готелі « Риф Оазіс » в період з 29 липня по 05 серпня 2019 року загальною вартістю 30 118, 20 грн., який передбачав проживання в двомісному номері позивача разом [PERSON] . Відповідно до пункту 5.1. договору під час заповнення листа бронювання, турист здійснює туроператору передоплату в розмірі не менше 30% від загальної вартості замовленого туристичного продукту та супутніх послуг. Якщо лист бронювання оформляється менш ніж за 14 (чотирнадцять) днів до дати початку туру, або дата початку якого припадає на високий сезон турист здійснює 100% оплату вартості замовленого ним туристичного продукту та супутніх послуг. В день укладення договору, в порядку та відповідно до умов, визначених п.5.1 договору, позивач здійснив часткову оплату турпродукту (раннє бронювання) в готівковій формі що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.03.2019 року, сума - 7 500,00 грн., яку видано позивачу, в т.ч. 7 500.00 грн. за [PERSON] . Тобто у даному випадку вбачається, що замовником турпрудукту частково, було виконано зобов`язання з передоплати за послуги. Закон України «Про туризм» визначає загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму та спрямований на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Частиною 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Частиною 7 та 8 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін. Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 23.06.2019 року туроператор виконав свої зобов`язання щодо організації турпослуг (підтвердження туру), у зв`язку з чим та відповідно до п.5.2 агенського договору на 24-25.06.2019 року були запрошені замовники в тому числі і позивач. Відповідно до п. 4.9. договору 4.9. турагент має право на укладення договору на туристичне обслуговування і до моменту фактичного отримання підтвердження замовлення від туроператора, однак в даному випадку даний договір на туристичне обслуговування вступає в силу в частині виконання своїх зобов`язань туроператором тільки після отримання турагентом підтвердження замовлення. Пунктом 4.10 укладеного між сторонами договору встановлено, що турагент несе самостійну відповідальність перед туристом за збитки, заподіяні останньому внаслідок укладення між туристом і турагентом договору без акцептованого туроператором замовлення. В такому випадку турагент вважається таким, що діяв від свого імені. У разі нездійснення оплати, протягом 1-го банківського дня після підтвердження замовлення, тур автоматично анулюється, збитки, відповідно з вимогами пунктів 3.3.5 та 3.3.6. договору покладаються на туриста. При цьому, в судових засідання встановлено, що позивач на зустріч 24-25.06.2019 року на запрошення туроператора не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав та не здійснив повну оплату туру і супутніх послуг порушивши умови договору, що підтверджується наданими суду роздруківками переписок між представником туроператор та позивачем. З матеріалів справи вбачається, що договір туроператором було анульовано з огляду на порушення умов договору [PERSON] . При цьому, 01.07.2019 року кошти турагентом у сумі 5 600,00 грн. перераховані за винятком штрафних санкцій 1 900 грн. на особисту карту позивача, що підтверджується платіжною інструкцією №ЕСМ_636851575198623421 (а.с. 124). Суд ставиться критично до заперечень представника позивача щодо відсутності підтвердження факту отримання [PERSON] повернутих коштів від турагента з огляду на те, що реквізити отримувача в платіжній інструкції №ЕСМ_636851575198623421 від 01.07.2019 року містять аналогічні реквізити та ідентифікатор із тими, які були зазначені самим позивачем у позовній заяві для зарахування коштів на його рахунок, у разі задоволення позову (а.с. 7). Крім того, належність саме [PERSON] карткового рахунку [NUMBER] на який турагентом здійснено переказ коштів підтверджується клопотанням самого ж [PERSON] (а.с. 64) від 17.05.2021 року у якому він вказував суду номер цього рахунку і термін його дії. У відповідності до ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). При цьому, представник позивача не спростував доказів відповідача щодо перерахування [PERSON] коштів у сумі 5 600,00 грн., лише вказуючи що останній не пам`ятає цих обставин та, начебто, не має змоги перевірити надходження коштів на власний рахунок у банківській установі за чітко вказаними реквізитами. Також, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що усі замовники туристичних послуг ( [PERSON] , [PERSON] ), які звертались разом із позивачем, в тому числі і [PERSON] , з якими планував відпочинок позивач, сплативши повну суму туристичного обслуговування отримали весь спектр запланованих туристичних послуг. Таким чином, враховуючи наявні докази, в сукупності усі обставини по справі та статус відповідача, який є турагентом і діє від імені туроператора, що виконав умови договору, позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] боргу не підлягають задоволенню. За відсутності підстав для визнання дій відповідача такими що порушують права позивача та відсутності підстав стягнення з ФОП [PERSON] боргу, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та моральної шкоди, оскільки вказані вимоги є похідними. З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed