Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що з 22.06.2006 по 30.05.2012 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю. З 2015 року, а саме більше восьми років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх спільного із позивачем сина, не бере будь-якої участі у вихованні дитини, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, станом здоров`я, а також не надає жодної моральної підтримки дитині. За весь час, починаючи з 2015 року, [PERSON] жодного разу не відвідав свого сина та не телефонував йому, дитина не отримувала від відповідача подарунків на жодне зі свят, зокрема і на день народження. У 2016 році позивач вийшла заміж за [PERSON] і з того часу вона із сином [PERSON] проживають разом із новим чоловіком та його батьками за адресою: [ADDRESS] . З 2016 року батьківські обов`язки щодо малолітнього [PERSON] виконує нинішній чоловік позивача [PERSON] , який разом із [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним, зокрема виховує її, піклується про її духовний та фізичний розвиток, стан здоров`я, матеріальне забезпечення тощо. При цьому сам [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, що також вважає доцільним орган опіки та піклування за місцем проживання позивача, про що зазначається у відповідному висновку. Позбавлення батьківських прав відповідача дозволить позивачу більш повно захищати права та законні інтереси сина, між її сином [PERSON] та вітчимом останнього [PERSON] склалися гарні стосунки і син вважає своїм батьком саме [PERSON] . З огляду на це позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] 27.11.2023 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 48). У підготовче засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Представники третіх осіб у підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не надали. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 22.06.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.05.2012, після чого 24.05.2016 позивач уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка (а.с. 13, 26). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження записані сторони у справі (а.с. 12). У листі Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 337 від 25.09.2023 зазначається, що [PERSON] та [PERSON] з 24.05.2016 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю, вітчимом (чоловіком матері) [PERSON] та його батьками - [PERSON] і [PERSON] , а також своїм братом [PERSON] . Вихованням [PERSON] на час проживання у с. Добринівці займаються його матір та вітчим, у той час як рідний батько [PERSON] його не відвідує (а.с. 23). Як вбачається із характеристик №№ 334-336 від 25.09.2023, складених виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] виховується у благополучній, міцній, гармонійній і матеріально забезпеченій сім`ї, прихильно ставиться як до своєї матері [PERSON] , так і до свого вітчима [PERSON] , якого називає татом (а.с. 24, 24а, 25). У листі Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради № 599 від 21.08.2023 вказано, що [PERSON] на прийом до сімейного лікаря з 2015 року по теперішній час приводив [PERSON] та [PERSON] . Іншими особами супровід не здійснювався. Негативу у ставленні обох сторін не спостерігалося (а.с. 36). Згідно з висновком за результатами психологічної діагностики провідного психолога Чернівецького міського центру соціальних служб під час бесіди із [PERSON] стало відомо, що батько не спілкується з ним та не цікавиться його життям. У пам`яті дитини майже не відновлюються спогади про батька. Дитина уникає питань про батька і каже, що не хоче про нього говорити. Із вітчимом [PERSON] у дитини дуже хороші та дружні стосунки, дитина називає його татом. Вітчим користується авторитетом у хлопчика, завжди підтримує та допомагає йому. Дитина більш прихильно ставиться до матері, найбільш психологічно значимим членом сім`ї хлопчик вважає маму та вітчима, зокрема у складних ситуаціях схильний спиратися саме на їх підтримку та допомогу. Ставлення до батька характеризується нейтральністю (а.с. 37). Із характеристики та листа Чернівецької гімназії № 13 Чернівецької міської ради № 292 від 16.08.2023 вбачається, що учень 7-Б класу [PERSON] за місцем навчання характеризується виключно позитивно та навчається у цьому закладі з 01.09.2017 і по теперішній час. За період навчання дитини мати [PERSON] систематично відвідує батьківські збори, різноманітні шкільні заходи, в яких бере участь її син. [PERSON] цікавиться навчанням дитини, постійно контактує із класним керівником, а за потреби - і з вчителями-предметниками щодо успішності сина, приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню дитини. Батько [PERSON] за період навчання [PERSON] жодного разу навчанням та успішністю сина не цікавився, не був присутній на батьківських зборах та інших заходах, із класним керівником зв`язок не підтримував (а.с. 33, 34-35). У висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 16 від 30.10.2023 вказано, що останній вважає доцільним прийняття в судовому порядку рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] у зв`язку зі свідомим ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно цієї дитини (а.с. 38-39, 40). У матеріалах справи також наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] , в якій відповідач вказує, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , а також нотаріально посвідчена заява [PERSON] , в якій він висловлює намір усиновити [PERSON] (а.с. 42). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання малолітнього сина [PERSON] , а також забезпечення його всебічного розвитку. Про це свідчать зокрема ті обставини, що відповідач тривалий час не проживає з дитиною та не відвідує її за місцем проживання, не спілкується з нею, а також не відвідує заклади, де вона навчається та лікується, не виявляючи зацікавленості її життям, успіхами у навчанні та станом здоров`я. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім наданої відповідачем на адресу суду заяви про визнання позовних вимог, до позову додається нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 20.10.2023, в якій він зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , що вочевидь свідчить про відсутність будь-якого інтересу відповідача до цієї дитини. Враховуючи, що відповідач надав суду заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо та систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини [PERSON] , а також не цікавиться її життям та не бере у ньому будь-якої участі, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] . При цьому суд звертає увагу відповідача, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (на чому наголошується у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 536,80 грн, сплаченого нею при поданні позову (а.с. 1), а решту 50 відсотків судового збору (що також складає 536,80 грн) стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved