Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Пазюк Є.С. з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали. Копію зазначеної ухвали суду позивачу та її представнику доставлено до електронної скриньки [INFO] , що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 19 вересня 2023 року від позивача [PERSON] до суду надійшла позовна заява в новій редакції з додатками. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою її проживання: [ADDRESS] . (а.с.57-64) Вимоги позову обґрунтовані тим, що 24 січня 2014 року між сторонами укладено шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначає, що малолітній син проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, проте між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини, позивач має острах, що відповідач буде вчиняти перешкоди аби позбавити її можливості проживати з дитиною. Також представник позивача зазначає, що шлюбні стосунки подружжя фактично припинені з кінця лютого 2022 року, з цього часу відповідач добровільно не надає жодної фінансової допомоги, не цікавиться долею позивача та дитини, позивач змінила місце проживання. Вказує, що за малолітнім сином потрібен постійний догляд, оскільки у дитини наявні важкі захворювання. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року у справі №755/11600/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500,00 грн щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 14 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Наразі позивач з малолітнім сином проживають за адресою: [ADDRESS] , частини якої належить позивачу на праві власності. Представник позивача зазначає, що у вказаній квартирі проживає лише позивач з її малолітнім сином, у квартирі створені всі умови для комфортного життя дитини. Також вказує, що позивач має постійне місце роботи та працює на посаді доцента Київського національного університету технологій та дизайну, має достойний рівень доходів, які дозволяють забезпечувати сина всім необхідним. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.71-74) 17 жовтня 2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.91-96) та клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.111-113) У відзиві зазначається, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не порушував права позивача в тому числі й щодо місця проживання сина сторін. Вказується, що ще до народження дитини позивач переїхала до своєї матері. При цьому відповідач ніколи не застосовував до позивача психологічного чи фізичного впливу. Про самі пологи позивач відповідача не повідомила. Зазначає, що всіляко намагається здійснювати утримання сина, при його народженні оплатив послуги лікаря, відвідуючи сина постійно купує йому речі, книги та іграшки, засоби гігієни, ліки та харчування. Також у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Вказує що на даний час відносини між сторонами погіршились та позивач перешкоджає відповідачу брати участь у вихованні дитини, створює конфліктні ситуації та викликає поліцію, пише безпідставні звернення до правоохоронних органів. Вказані обставини призводять до того, що відповідач не має можливості вільно бавитись з сином та здійснювати його виховання. Відповідач зазначає, що його намагання вирішити питання про зустрічі із сином не дали результатів. Також у відзиві вказується на відсутність доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу проживати разом із сином. 01 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача [PERSON] - адвокатом Пазюком Є.С. У відповіді на відзив зазначається, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них має проживати малолітній син, отже існують всі підстави для визначення місця проживання дитини судом. Вказується, що доводи відповідача про те, що позивач нібито чинить відповідачу перешкоди в побаченнях з сином, нічим не підтверджені. На переконання сторони позивача, ініціювання позивачем судового спору свідчить про наявність спору між батьками про визначення місця проживання дитини. Крім того, у відзиві зазначається, що за фактом здійснення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП було складено протокол, який направлено до суду для розгляду. (а.с.120-123) 02 листопада 2023 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] , в яких зазначено, що позов не підлягає задоволенню як безпідставний та необґрунтований. Згідно доводів, викладених у запереченнях, позивач робить помилковий та необґрунтований висновок, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідач наголошує на тому, що у нього з позивачем немає і ніколи не було жодних спорів щодо місця проживання дитини разом з матір`ю, від народження син жодного разу не знаходився за місцем проживання відповідача. Тому доводи позивача не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Крім того, відповідач зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно відповідача закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Вчергове зауважує, що не порушував права позивача щодо визначення місця проживання сина сторін, натомість задля захисту своїх прав звернувся до служби у справах дітей та сім`ї із заявою по встановлення графіку зустрічей з дитиною. (а.с.127-129) 07 листопада 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. (а.с.146-147) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.153, 157-158) Представник позивача [PERSON] - адвокат Пазюк Є.С. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши про його необґрунтованість та відсутність доказів того, що відповідач заперечує проти проживання дитини з позивачем, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи та додатково зазначив, що він не має заборгованості по сплаті аліментів. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій висновок органу опіки та піклування підтримав у повному обсязі та просив врахувати його при вирішенні питання по суті, просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України з урахуванням найкращих інтересів дитини (а.с.145). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. (а.с. 191) Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що з 24 січня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.17), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року. Сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Як убачається з матеріалів справи, малолітній син сторін є дитиною з інвалідністю (а.с.26-31, 68-69). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500,00 грн щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 14 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.19-25) Як убачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією 09 січня 2004 року, [PERSON] є співвласником (1/4 частка) квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,17 кв.м. (а.с.37) Сторонами не заперечується, що син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю за адресою вищевказаної квартири. В матеріалах справи наявна заява відповідача про встановлення графіку зустрічей з дитиною від 17 жовтня 2023 року, адресована Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. (а.с.130-133) Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 статті 155 СК України). Відповідно до ч.1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом наявної в матеріалах справи довідки про доходи, виданої 19 липня 2023 року Київським національним університетом технологій та дизайну, [PERSON] займає посаду доцента, загальна сума її доходу за період з жовтня 2022 року по червень 2023 року включно становить 151 040,57 грн. (а.с.65) Згідно витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] станом на 03 вересня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с.66) Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №0609-2, виданої 06 вересня 2023 року КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», [PERSON] не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для визначення місця проживання дитини (а.с.67). Відповідач [PERSON] працює на посаді начальника відділу акредитації фахових об`єднань департаменту акредитації та моніторингу Державної служби якості освіти України з 11 липня 2023 року по теперішній час. У службі працює з 11 лютого 2019 року (а.с.97), має подяку (а.с.98), з березня 2023 року перераховує до державної виконавчої служби аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.99-105). Також в матеріалах справи наявні докази придбання іграшок (а.с.106-107) та надсилання посилки (а.с.108-110). Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі №755/14872/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. (а.с.135-140) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 15 жовтня 2022 року позивач запросила її з чоловіком до квартири де вона була свідком того, що відповідач нервувався та кричав, син сторін плакав, відповідач говорив, що позивач не дає йому дитину для прогулянки, зазначав, що або позивач з дитиною повертаються до нього або він забирає дитину до себе. Також свідок показала, що позивачем створені належні умови для проживання сина сторін. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача, докладно розповіла про відносини, що склалися між сторонами, про обставини за яких сторони стали проживати окремо та про поведінку відповідача. Підтвердила, що відповідач та мати останнього погрожували забрати сина сторін. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії від 24.10.2023 №4) від 30 жовтня 2023 року №103/7995/41/3, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини були припинені в 2022 році. З того часу малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка самостійно займається його вихованням та утриманням. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання було встановлено, що в квартирі створені всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Мати дитини працює, має стабільний дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Батько дитини не був присутній на засіданні комісії, в телефонному режимі спеціалістам служби повідомив, що він не заперечує, щоб син проживав з матір`ю, однак він бажає постійно бачитись із сином, брати участь у його вихованні та утриманні. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с.146-147). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У підготовчому засіданні, судом, з урахуванням положень ст. 171 СК України та віку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вирішено за недоцільне проводити вислуховування думки дитини по суті спору. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, не зважаючи на позицію відповідача, який заперечує проти задоволення позову з підстав не заперечення ним проти проживання сина з позивачем, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України. За встановлених судом обставин, малолітній син сторін з народження проживає з матір`ю, де створені всі належні умови для проживання дитини. Матір здійснює за сином постійний догляд, піклується про нього, забезпечує всім необхідним. З наявної в матеріалах справи медичної документації вбачається, що син сторін має інвалідність, що зумовлюють здійснення на даний час необхідність постійного догляду за малолітньою дитиною, медичного спостереження та лікування. При цьому, на переконання суду, враховуючи вік дитини та стан її здоров`я саме матір зможе забезпечити належний догляд за сином сторін. Судом не встановлено щоб хтось із батьків неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки. Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. При цьому позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створила належні умови для проживання. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що за обставин що склались на час розгляду справи, враховуючи вік та стан здоров`я сина сторін, кращий догляд за дитиною зможе здійснювати саме матір. З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи ставлення сторін до сина, участь кожного з них у його вихованні, беручи до уваги вік дитини та стан її здоров`я, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, враховуючи вік та стан здоров`я сина сторін, визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю за вказаною в позові адресою підлягають задоволенню частково, шляхом визначення місця проживання сина сторін з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини за певною адресою, як про це вказано в позовній заяві не є таким, що відповідає вимогам закону та не є ефективним способом захисту. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилом п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. (ч.1 ст.632 ЦК України) 24 липня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Пазюком Є.С. укладено договір про надання правової допомоги №24/01, згідно умов якого, за дорученням клієнта, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, зміст якої передбачений цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити її (а.с. 40-42). Сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги (гонорар) порядок та строки її внесення зазначаються в окремому додатку до цього договору. (п.4.1. договору) На підставі даного договору, 07 серпня 2023 року адвокатом Пазюком Є.С. видано Ордер серії АА №1331658 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] в Дніпровському районному суді міста Києва (а.с.38). 11 грудня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Пазюком Є.С. укладено додаткову угоду (додаток) №2 до договору про надання правової допомоги №24/01 від 24 липня 2023 року, яка визначає вартість наданих послуг та порядок оплати юридичних послуг адвоката з надання правової допомоги. Так, сторонами визначено, що вартість послуги за підготовку та подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповіді на відзив, клопотання про виклик свідків та інших процесуальних документів становить 20 000,00 грн, з розрахунку вартості одної години - 5 000,00 грн, 4 години, за участь в судових засіданнях - 12 000,00 грн, з розрахунку вартості одної години - 4 000,00 грн, 3 години. Загальна сума - 32 000,00 грн. (а.с.165) При цьому суд враховує, що договір про надання правової допомоги укладається між двома суб`єктами - адвокатом та його клієнтом, однак, у випадках встановлених Цивільним процесуальним кодексом, на його підставі можуть виникнути права та обов`язки у особи, яка не є стороною цього договору та на яку судом буде покладено обов`язок щодо їх відшкодування. Зважаючи на зазначене, ЦПК України, зокрема в статтях 137, 141, встановлено повноваження суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмови у їх відшкодуванні, залишення без розгляду заяви про їх відшкодування тощо. Додатково суд звертає увагу, що особа, яка надає правничу допомогу у справі є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, склала кваліфікаційний іспит, підтвердивши теоретичні знання у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, високий рівень практичних навичок та умінь у застосуванні закону. Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо. На підтвердження надання послуг адвоката та оплати їх стороною позивача, крім зазначених вище документів, надано копію акту №4 про прийняття-передачу наданих послуг від 11 грудня 2023 року (а.с.166) та копію прибуткового касового ордеру №4 від 11 грудня 2003 року, за яким адвокатом прийнято від позивача 32 000,00 грн гонорару на виконання договору про надання правової допомоги №24/01 від 24 липня 2023 року та додаткової угоди (додаток) №2 від 11 грудня 2023 року (а.с.167). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання заяв по суті справи, інших заяв та клопотань, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, ч. 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Адвокатом Пазюком Є.С. в додаткові угоді (додаток) №2 до договору про надання правової допомоги №24/01 від 24 липня 2023 року від 11 грудня 2023 року при розрахунку розміру втрат на професійну правничу допомогу зазначена кількість витраченого адвокатом часу на підготовку та подання позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання про виклик свідків та інших процесуальних документів (які не конкретизовані) - 4 години та визначено вартість цих послуги в сумі 20 000,00 грн, виходячи з домовленості адвоката з позивачем, що година роботи адвоката оплачується в розмірі 5 000,00 грн. Крім того, зазначена кількість витраченого адвокатом часу на участь у судових засіданнях - 3 години та визначено вартість цих послуги в сумі 12 000,00 грн, виходячи з домовленості адвоката з позивачем, що година роботи адвоката оплачується в розмірі 4 000,00 грн. Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн. (а.с.111-113) Суд вважає завищеним визначений адвокатом витрачений час на підготовку та подання позовної заяви, відповіді на відзив та клопотання про виклик свідків - 4 години, а також завищеним розмір гонорару в сумі 5 000,00 грн за одну годину витраченого адвокатом часу, виходячи зі змісту та смислового наповнення заяв по суті справи, а також заяви про виклик свідків та вважає такий розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає компенсації другою стороною неспівмірним зі складністю справи та необґрунтованим. При цьому суд також враховує, що позовна заява була залишена ухвалою суду без руху. Крім того, суд вважає завищеним розмір гонорару адвоката за одну годину участі в судових засіданнях - 4 000,00 грн та враховує, що загальний час участі адвоката в підготовчому та судовому засіданнях становить не 3 години, а 2 години 07 хвилин. Крім того, слід зазначити, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу наведений у позовній заяві в сумі 15 000,00 грн. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. За матеріалами справи не вбачається, що сторона позивача не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним та достатнім на їх виконання, з урахуванням фактичного часу участі адвоката в підготовчому та судовому засіданнях, враховуючи часткове задоволення позову та клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що визначена представником позивача сума в розмірі 32 000,00 грн є надмірною, а такий розмір не є розумним. За таких обставин суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача має бути зменшений до 13 233,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial