Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У серпні 2022 року представник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , Вишневого відділу державного виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності у порядку спадкування та зняття арештів. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що батькові позивача [PERSON] та його бабі позивача [PERSON] належало право спільної сумісної власності на 57/100 частки в квартирі [ADDRESS] . Інша частка в розмірі 43/100 в зазначеній квартирі належала дядьку позивача [PERSON] . Вказана квартира була отримана зазначеними особами в порядку приватизації державного житлового фонду. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка залишила після себе у спадок 57/200 частки в квартирі [ADDRESS] . Спадкоємцями відносно такої частки стали батько та дядько позивача, які успадкували по 57/400 частки в зазначеній квартирі. Як вказано в позовній заяві, батько позивача прийняв спадщину після його матері та отримав право на спадкування 57/400 частки в зазначеній квартирі, проте не зареєстрував її у відповідному реєстрі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який залишив після себе у спадок частку у вищезазначеній квартирі, яка належала йому особисто 57/200 частки та частку, яку він успадкував після своєї матері 57/400. Загальний розмір частко батька позивача 171/400. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є його син позивач [PERSON] . Зазначено, що оскільки частки спадкодавців не були належним чином зареєстровані, проте були прийняті належним чином, то позивач був змушений звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав. Також зазначено, що відносно частки батька позивача в реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться арешти накладені за постановою від 30.01.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 2852315) та за постановою від 28.07.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 3696086), які перешкоджають йому в реалізації права на спадкування, та на набуття права власності. Позивач просив суд визнати за ним у порядку спадкування право власності на частку в розмірі 171/400 в квартирі [ADDRESS] та зняти з вищезазначеної квартири арешти, що накладені на неї згідно постановою від 30.01.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 2852315) та згідно постановою від 28.07.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 3696086). 02.09.2022 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 14.03.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було витребувано у Києво-Святошинській державній нотаріальній конторі Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи відносно майна спадкодавця [PERSON] , зареєстровану за № 156/2017 та належним чином засвідчену копію спадкової справи відносно спадкодавця [PERSON] , зареєстровану за № 59/2013. 05.06.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 10.08.2023 учасники процесу не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву з прохання розглядати справу у відсутність позивача, його представника. Позов підтримав та просив суд задовольнити. Відповідач подав до суду письмове клопотання за вх. № 38124, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник Вишневого відділу державного виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законодавством спосіб. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову частково з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно відповіді Першого заступника міського голови Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.07.2018 № 02-10/1761 зазначено, що на підставі розпорядження № 67 від 20.01.1998 Органом приватизації Боярської міської ради на ім`я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на 57/100 часток, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Генерального директора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 944 від 07 листопада 2013 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи право спільної сумісної власності на 57/100 загальної площі спільної сумісної власності квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого у відповідності до розпорядження органу приватизації № 67 від 20 січня 1998 року. [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яка залишила після себе у спадок 57/200 частки в квартирі [ADDRESS] . Спадкоємцями зазначено [PERSON] та [PERSON] , який згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 811/02-31 від 14.04.2017, спадщину після смерті матері прийняв шляхом постійного проживання та реєстрації разом з нею за однією адресою на час відкриття спадщини. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який залишив після себе у спадок частку у вищезазначеній квартирі, яка належала йому особисто 57/200 частки та частку, яку він успадкував після своєї матері 57/400. Загальний розмір частки батька позивача 171/400. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є його син позивач [PERSON] . Так, згідно довідки про коло спадкоємців № 3570/02-14 від 22.11.2018, виданої державним нотаріусом Яхно М.Є., з документів, приєднаних до спадкової справи вбачається, що спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] , за законом, є його син [PERSON] , [INFO] , який спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняв частка, але юридично не оформив своїх спадкових прав. 02.02.2013 позивач звернувся із письмовою заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON] . 14.04.2017 державним нотаріусом Панікар В.М. постановою № 812/02-31 було роз`яснено позивачу про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що [PERSON] не надав правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності померлих [INFO] [PERSON] на 57/400 часток квартири [ADDRESS] та померлого [INFO] [PERSON] на 57/200 часток квартири [ADDRESS] . Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] , як спадкоємець за законом відносно майна свого батька - [PERSON] , має право на спадкування, в тому числі відносно права на 171/400 частину квартири, розташованій по [ADDRESS] , який померлий набув за свого життя частково в процесі приватизації, а частково шляхом фактичного прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право померлого на частину спірної квартири виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, відсутність належного правовстановлюючого документа не позбавляє позивача спадкових прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] у порядку спадкування право власності на частку в розмірі 171/400 частини в квартирі [ADDRESS] . Проте, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо зняття з вищезазначеної квартири арешту, накладеного постановою від 30.01.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 2852315) та згідно постановою від 28.07.2006, виданою Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (реєстраційний номер обтяження 3696086), оскільки [PERSON] в порушення вимог ЦПК України не просив суд витребувати матеріали вказаних виконавчих проваджень, не надавав відповідні документи самостійно, щоб суд мав можливість встановити підставу накладення таких арештів та проаналізувати, чи така підстава відпала. Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, серед іншого, смерті боржника. Проте, державний виконавець не позбавлений права звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Враховуючи, те, що: суд не може встановити на якій підставі було накладено арешти на спірне майно, враховуючи відсутність жодних документів з даного питання та відсутність відповідних клопотань про їх витребування; позивач не просив суд залучити до участі у справі стягувача за таким виконавчим провадженням, при тому що скасування арешту квартири вплине на його права або інтереси; судом не встановлено, чи є підстави для успадкування позивачем боргових зобов`язань спадкодавця; позивач має можливість звернутись до органів виконавчої служби з відповідними заявами з метою вирішення спірної ситуації, суд не знаходить підстав для задоволення такої вимоги. Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1262, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial