Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

27 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, який усувається від права на спадкування (усунути від права на спадкування) майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Позивач є рідною донькою померлої, прийняла спадщину після смерті моєї матері. Коли вона вчасно, протягом встановленого законом шестимісячного строку, звернулася для подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., їй було повідомлено, що її мати нібито склала заповіт через пару місяців після її народження, а саме [INFO] . Цей заповіт було складено на користь її брата [PERSON] , [INFO] , з яким вони є дітьми їх померлої матері, проте її батько [PERSON] , [INFO] , не має родинних стосунків зі [PERSON] . Приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. було заведено за заявою відповідача спадкову справу 39/2020 (номер у Спадковому реєстрі 66070422) до майна померлої [INFO] [PERSON] . У матеріалах даної спадкової справи міститься цей самий спірний заповіт від імені її матері. До заведення спадкової справи вона не бачила цього заповіту. Відповідач ніколи до моменту її звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не повідомляв її про цей заповіт. Після смерті її матері спадкоємці першої черги за законом - вона, як донька, відповідач [PERSON] , як син, її з відповідачем бабуся - мати померлої матері [PERSON] , [INFO] (непрацездатний спадкоємець). З її батьком [PERSON] , [INFO] , її померла мати прожила не менше тридцяти років у фактичних шлюбних відносинах. У них народилась спільна донька - позивач. Вони весь цей час жили разом однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство. ЇЇ батьки, бабуся та вона до її переїзду до Києва жили разом за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з прибудинковими спорудами та земельної ділянки за вже зазначеною адресою. Там проживали її мати, батько та бабуся [PERSON] , до смерті її матері. Там і зараз залишаються проживати її батько та бабуся. Відповідач у дорослому віці проживав окремо від її родини в квартирі, яку купила на власні кошти та подарувала йому їх мати, за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері з будинку за адресою: [ADDRESS] , зникли важливі сімейні документи, зокрема ті, які посвідчують право власності спадкодавця на належне їй майно, їх забрав відповідач без її згоди та повідомлення і згоди інших членів нашої родини. Відповідач [PERSON] перешкоджав їх матері скласти заповіт на її користь. Всі останні роки їх мати [PERSON] говорила, що її житловий будинок, в якому проживала остання та в якому жила позивач разом із нею до переїзду до Києва, маються належати позивачці після її смерті. Мати говорила, що її брату вона вже купила квартиру, де останній живе адресою: [ADDRESS] , і що відповідно вона його житлом забезпечила. Протягом останніх років, коли її мати хворіла, то вона дбала про неї, лікувала її та оплачувала її лікування, давала їй гроші. Відповідач їх матері не допомагав, натомість лише постійно вимагав з неї гроші, навіть коли в останні роки вона вже не працювала, хворіла. Відповідач перешкоджав матері скласти заповіт на її користь. Мати була хворою в останній період свого життя, знаходилась весь час вдома та була фізично не в змозі пересуватись за межі їх присадибної ділянки. Мати просила брата привести до нотаріуса, щоб скласти заповіт, проте її брат відмовлявся приводити нотаріуса та вимагав, щоб мати залишила все своє майно йому. Він влаштовував скандали, сварки, доводив матір до ще більш хворого стану, вимагаючи, щоб вона не заповідала майно їй та щоб все майно залишилось йому. Він здійснював на матір сильний психологічний тиск та перешкоджав матері скласти заповіт на її користь. 03 травня 2020 року стан здоров`я спадкодавця різко та дуже сильно погіршився. Відповідно до даних з медичних виписок, 03 травня 2020 року у матері стався гострий інфаркт міокарда. Проте відповідач не викликав до матері лікаря, навіть не спробував забезпечити їй медичну допомогу. ЇЇ батько в ці дні перебував по роботі у відрядженні - у рейсі за межами Сумської області, тому не міг допомогти. Відповідач проживає дуже близько до місця проживання матері, в десяти хвилинах від будинку спадкодавця. Проте відповідач не надав матері ніякої допомоги, коли у останньої стався гострий інфаркт. Він не захотів відвезти матір до лікарні, не викликав їй медичну допомогу. Тільки вже 05 травня 2020 р. сусідка [PERSON] викликала до матері сімейного лікаря, але це вже було занадто пізно. Вона терміново приїхала з Києва в Ромни та організувала та оплатила транспортування лежачої хворої матері на лікування до київської клініки «Борис». Відповідач відмовився надавати будь-яку допомогу матері, коли вона перебувала у критичному стані. 06 травня 2020 року спадкодавцю в медичній клініці діагностували те, що остання три дні тому перенесла гострий інфаркт міокарда, при якому їй не була надана медична допомога. Відповідач свідомо не забезпечив матері вчасну медичну допомогу, йому була вигідна якомога скоріша смерть матері з метою отримання спадку. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду з вимогою про усунення від спадкування особи, яка завдала шкоди здоров`ю спадкодавця, що призвело до її смерті. Ухвалою від 31 травня 2021 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. 09 липня 2021 року від представника відповідача - адвоката Менька Д.Д. до суду надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року по справі закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року по справі призначено судово-медичну експертизу. 15.09.2022 року матеріали справи повернуто без виконання судово-медичної експертизи. Ухвалою від 16.09.2022 року відновлено провадження по справі, з призначенням судового засідання. Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року вирішено провести у справі судово - медичну експертизу, призначену ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2022 року. 24.02.2023 року матеріали справи повернено до суду без виконання судово-медичної експертизи через не проведення оплати за експертизу. Ухвалою від 27.02.2023 року відновлено провадження по справі, з призначенням судового засідання. 12 червня 2023 року ухвалою суду повторно призначено у справі судово - медичну експертизу, призначену ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2022 року. 11 вересня 2023 року до суду надійшов висновок експерта № 032-3-2023. Ухвалою від 13.09.2023 року відновлено провадження по справі, з призначенням судового засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав, просили його задовільнити. Відповідач та його представник заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. в заяві до суду просила справу розглядати без її участі, при винесенні рішення поклалась на думку суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8, Том 1). Після смерті [PERSON] була зареєстрована спадкова справа за № 66070422, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2020 р. (а.с. 7, Том 1). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради № 04-20/10564 від 27.10.2020 [PERSON] на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, Том 1). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач являється донькою [PERSON] , і, відповідно, спадкоємцем першої черги(а.с. 12, Том 1). 28.10.2020 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Ганзі О.Б. про те, що їй відомо зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б. 08.10.1992 року за реєстровим № 5047 від імені її матері, [PERSON] , померлої [INFO] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , та те, що на час відкриття спадщини та на даний час вона не являється непрацездатною за віком тобто, пенсіонеркою, або за станом здоров`я, інвалідності вона не має (а.с. 13, Том 1). Із наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-200506/01198 від 06.05.2020 ТОВ «Боріс» вбачається, що [PERSON] поступила в клініку 06.05.2020 р., направлена гастроентерологом поліклініки Боріс з попереднім діагнозом виразковий коліт, скарг на слабкість, біль в лівій половині грудної клітки, погіршення стану зі слів з 03.05.2020 - біль в суглобах, висипка на шкірі, рідкий стул, біль в грудях відмічала сьогодні вранці, приймала корвалол, ель-тироксин, ніфуроксазід, салофальк. Вірусний гепатит, туберкульоз заперечує, в анамнезі гіпотиреоз, виразковий коліт. Загальний стан важкий. Основний діагноз - Гострий інфаркт міокарда з елевацією ST тип 1 передньоперетинкової ділянки, верхівки, бокової ст. лів. шлуночка 06.05.2020. Дифузний кардіосклероз ФК 3 NYHA (а.с. 14, Том 1). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Окрім іншого, згідно ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитана у судовому засіданні 04.12.2023 року свідок [PERSON] , [INFO] , суду надала пояснення, що їй відомо зі слів [PERSON] , що остання говорила усе своє життя, що все її майно слід поділити навпіл на двох дітей, за лікуванні платила [PERSON] . [PERSON] не хотіла лікуватись, тільки [PERSON] могла її вмовити. У травні 2020 року [PERSON] часто приходив до матері, вона була у тяжкому стані, падав тиск, не хотіла їсти, але лікуватись відмовлялась. [PERSON] жила разом з чоловіком та матір`ю, скарг на [PERSON] від [PERSON] не чула. Допитана у судовому засіданні 04.12.2023 року свідок [PERSON] , [INFO] , суду надала пояснення, що [PERSON] проживала разом з чоловіком десь вже тридцять років, останні п`ять років хворіла, [PERSON] дуже допомагала, десь за місяць до смерті стан [PERSON] погіршився, по останній було видно, що потребує допомоги лікарів, про лікування їй не відомо, [PERSON] до матері приходив, скарг на дітей вона не чула від [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні 25.12.2023 року свідок [PERSON] , [INFO] , суду надав пояснення, що на початку травня 2020 р. він був у рейсі, хтось із сусідів зателефонував і сповістив, що його дружині - [PERSON] викликали лікаря, [PERSON] був там, але лікаря не викликав, нічого не зробив. Він найняв авто і повіз дружину до Києва, до доньки - [PERSON] , також з ним поїхав і [PERSON] , останній з лікарем не спілкувався, міг купити матері ліки в аптеці. Він виховував [PERSON] як рідного сина, з 6 років. [PERSON] матері не допомагав, вона не ходила, сама подзвонила до сусідів, останній раз викликала лікаря сусідка. [PERSON] сердилась на сина та невістку, що не відвідували її, коли та хворіла. Відповідно до висновку експерта № 032-3-2023 від 24.08.2023 згідно наданої медичної документації, відповідно до вказаного діагнозу, медична допомога [PERSON] в період часу з моменту виникнення у неї скарг та погіршення стану здоров`я (з 03.-04.05.2020 року до 06.05.2020 року), не надавалась. В подальшому, при знаходженні хворої в стаціонарі з 06.05. по 17.05.2020 року та наданні їй відповідної, адекватної спеціалізованої медичної допомоги, погіршення її стану здоров`я пов`язано з перебігом гострого інфаркту міокарда, який був обтяжений наявністю важкої форми неспецифічного виразкового коліту з тотальним ураженням кишківника (важким аутоімунним захворюванням), анемією, розвитком синдрому дисемінованого внутрішнє-судинного згортання крові (на що вказують численні підшкірні геморагії по всьому тілу, більше на кінцівках). Враховуючи вищезазначене, достовірно стверджувати про те, чи можна було б запобігти настанню смерті [PERSON] при ранньому (03.-04.05.2020 року) встановленні їй діагнозу «Інфаркту міокарда» та розпочатому адекватному медичному лікуванні її в умовах спеціалізованого відділення кардіологічного чи кардіохірургічного стаціонару, навіть за умови, в тому числі, проведення реконструктивного оперативного лікування (стентування) - з метою відновлення кровотоку в закупореній коронарній артерії, та з подальшим тривалим (близько року) прийомом антиагрегантних медичних препаратів при наявності у неї протипоказу до цієї терапії - неспецифічного виразкового коліту, не є можливим. Таким чином, ні пояснення свідків, ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідача від надання матері такої допомоги. Не потребують і детальної оцінки доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] перешкоджав матері скласти новий заповіт або скасувати попередній, оскільки жоден із свідків та самі сторони будь-якої достовірної інформації з цього приводу суду не надали, іншими доказами така обставина також не доведена. Суд вважає, що сторона позивача у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за заповітом після смерті спадкодавці [PERSON] .

Outcome: dismissed