Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Полтаватепло» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 8040 грн. 31 коп. Крім того, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаватепло» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 50742 грн. 15 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в ТОВ «Полтаватепло» на посаді економіста розрахункового відділу. 30 вересня 2022 року її було звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення існувала заборгованість перед позивачем по заробітній платі, розмір якої після відрахування податків та обов`язкових платежів становить 16040,31 грн. В листопаді 2022 року відповідач виплатив їй частину заборгованості. Залишок заборгованості становить 8040,31 грн., який не сплачений на час подання позову, та який позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку у розмірі 50742,15 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано докази, а саме довідки про наявність заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі та про її середню заробітну плату. Відповідач відзиву на позов не надав, ухвалу суду про витребування доказів не виконав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 жовтня 2021 року працювала на посаді економіста розрахункового відділу ТОВ «Полтаватепло». 30 вересня 2022 року згідно наказу №16-ОС вона звільнена з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача. В день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок та виплата належних їй сум, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, що становить 19925,84 грн. Відповідачем ухвала суду про витребування доказів не виконана, довідка про розмір заборгованості перед позивачем по заробітній платі не надана. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд встановив, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування нарахована у вересні 2022 року заробітна плата [PERSON] становить 19925,84 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11.08.2023 року щодо неї, у третьому кварталі 2022 року, а саме у вересні місяці ТОВ «Полтаватепло» нарахувало їй суму доходу в сумі 19925,84 грн. Однак, належна їй заробітна плата не була виплачена в повному розмірі при звільненні. В листопаді 2022 року ТОВ «Полтаватепло» виплатило частину належної їй заробітної плати в сумі 9937,89 грн. Таким чином, відповідач при звільненні не виплатив позивачеві заробітну плату у розмірі 9987,95 грн. без відрахування податків та обов`язкових платежів. Після відрахування податків та обов`язкових платежів сума заробітної плати, що підлягає виплаті позивачу, становить 8040,31 грн. Вказаний розрахунок, наведений позивачем у позові, відповідачем не спростовано. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у сумі 8040,31 грн. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117,237-1цьогоКодексуроз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Позивачем розмір її середньоденної заробітної плати обраховано у розмірі\~393,35 грн. Кількість робочих днів за період з 01.07.2022 року по 31.08.2022 року складає 43 дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року включно дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 393,35 грн * 129 днів = 50742,15 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Отже, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1073,60 грн., на користь позивача 1073,60 грн., що були сплачені за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку. На підставі викладеного та

Outcome: approved