Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03.11.2014 року було частково задоволено позов [PERSON] (наразі Шкуркіна) до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] (наразі [PERSON] ), [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 686,50 грн. щомісячно починаючи з 15.09.2014 року по 25.07.2026 року, тобто до повноліття дитини. В подальшому рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 09.01.2023 року змінено розмір аліментів, який стягується на підставі вищевказаного рішення шляхом збільшення та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили 08.02.2023року. Дитина продовжує проживати разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та перебуває на її утримані. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому позивачка посилається, що закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів, яким вона маю намір скористатися, оскільки присуджені рішенням суду від 09.01.2023 року аліменти фактично становлять майже їх мінімальний рівень, що позбавляє можливості в умовах сьогодення забезпечити всесторонній розвиток дитини-підлітка. Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, вимога про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів. Відповідач по справі відзив на позов не надавав, проте в ході розгляду справи надав письмові пояснення по суті порушеного питання оскільки він з 28 березня 2023 року перебуває на військовій службі під час мобілізації у зв`язку з чим отримувати поштову кореспонденцію за своїм місцем проживання (реєстрації) не має можливості, тому ним пропущений встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву про зміну способу стягнення аліментів. Відповідач посилається, що приймаючи рішення від 09 січня 2023 у справі №499/1019/22 Іванівський районний судй Одеської області про встановлення розміру аліментів у 2000 грн., виходив із встановлених обставин того, що відповідч має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] та непрацездатну матір [PERSON] 1949 року народження, яка має діагноз: деменція при хворобі [PERSON] , грубі когнітивні психічні порушення, неможливість самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду та лікування. Окрім цього, дружина відповідача є інвалідом 2 групи з дитинства та потребує догляду. Наразі в сім`ї відповідача не змінився кількісний склад осіб, що потребують догляду та перебувають на його утриманні. Встановлений судом наразі розмір аліментів у 2000 грн. у повній мірі відповідає встановленим державним гарантіям. Так станом на 2023 рік для дітей віком від 6 до 18 років мінімальний гарантований розмір аліментів становить 1416,50 грн., що вочевидь є меншим розміром ніж той, що сплачує відповідач. Також очевидним є і ті обставини, що на утриманні відповідача наразі перебуває чотири особи, з яких двоє неповнолітніх, інвалід та мати, яка є недієздатною за станом здоров`я. Враховуючи вищенаведене у випадку задоволення позовних вимог, права та законні потреби та інтереси інших членів сімї будуть порушені та виникне значний дисбаланс у фінансовій спроможності відповідача утримувати сина [PERSON] , непрацездатну матір [PERSON] та дружину [PERSON] . Ознайомившись з письмовими поясненнями відповідача позивачка в свою чергу надала на адресу суду відповідь на ці пояснення та зазначила, що не згодна з твердженнями, викладеними в даних поясненнях, та просить цю відповідь врахувати при ухваленні рішення суду. Зазначила, що відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Однак, наявність у відповідача мати пенсійного віку ще не є підставою для висновку про необхідність надання їй фінансової допомоги на утримання, оскільки відомості про розмір її пенсії відсутні, як відсутні і відомості щодо отримання нею інших доходів. Дана обставина також стосується і дружини відповідача, оскільки доказів про її матеріальне становище надано не було, не зазначено, чи працює вона чи ні. Таким чином, об`єктивно доведено матеріалами справи, що відповідач має на утриманні, окрім їх спільно сина, ще одну малолітню дитину, що було враховано як в рішенні суду при визначенні розміру аліментів у сумі 2000,00 грн., так і при подачі нею позовної заяви. Тому позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 09.01.2023 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Позивачка у судове засідання не з`явилася, надавала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача клопотав судове засідання провести у його відсутність у порядку письмового провадження, позовні вимоги вважають такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03.11.2014 року було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 686,50 грн. щомісячно починаючи з 15.09.2014 року по 25.07.2026 року, тобто до повноліття дитини. [INFO] у зв`язку з укладенням шлюбу, прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Також, прізвище дитини було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 09.01.2023 року змінено розмір аліментів, який стягується на підставі вищевказаного рішення шляхом збільшення та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили 08.02.2023року. Дитина продовжує проживати разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та перебуває на її утримані. З копії свідоцтва про народження, вбачається, що відповідач [PERSON] з 26.11.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач посилається, що має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] та непрацездатну матір [PERSON] 1949 року народження, яка має діагноз: деменція при хворобі [PERSON] , грубі когнітивні психічні порушення, неможливість самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду та лікування. Окрім цього, дружина відповідача є інвалідом 2 групи з дитинства та потребує догляду. Обставина щодо перебування ще однієї дитини на утриманні відповідача позивачкою не заперечується та визнається, тому є доведеною. Стосовно посилань відповідача про перебуванні на його утриманні непрацездатної матері та дружини інваліда, суд констатує той факт, що ці обставини відповідачем не підтверджені, будь яких належних доказів щодо їх утримання відповідачем не надано ( довідка про склад сімї, довідки про доходи матері та дружини та ін..) Також судом встановлено, що відповідач по справі проходить службу в ЗСУ, тобто має постійний та регулярний дохід, тобто наявна оставина, яка є підставоюдля зміни розміру аліментів , оскільки вона була відсутня на момент ухвалення рішення про стягнення алміентів у твердій грошовій сумі. При цьому суд погоджується з доводами позивачки, що наявність у відповідача мати пенсійного віку ще не є підставою для висновку про необхідність надання їй фінансової допомоги на утримання, оскільки відомості про розмір її пенсії відсутні, як відсутні і відомості щодо отримання нею інших доходів. Дана обставина також стосується і дружини відповідача, оскільки доказів про її матеріальне становище надано не було, не зазначено, чи працює вона чи ні. Частина 4 ст. 273 ЦПК України, передбачає, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. З ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому, хочу звернути увагу що закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів, яким позивачка скористалася, оскільки присуджені рішенням суду від 09.01.2023 року аліменти фактично становлять майже їх мінімальний рівень, що позбавляє можливості в умовах сьогодення забезпечити усесторонній розвиток дитини-підлітка. Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічні правові позиції викладені Постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18 та від 16.06.2021 у справі № 643/11949/19. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові ВС від 14.11.2018 у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Правомірність такого способу захисту встановлюється судом із урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статтей 182-184, 192 СК України. Право застосування такої норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Також судом взято до уваги практику Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, де суд касаційної інстанції зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Тому суд вважає, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів підлягає задоволенню. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини. Суд звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, оскільки позивач просить стягнути аліменти на одну дитину в розмірі частини заробітку відповідача, що є найменшим розміром у частці від заробітку (доходу), встановленим ч. 5 ст. 183 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ №3від 15.05.2006 передбачено, що у випадку зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved