Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , ТОВ ФК «Укрфінанс груп», ТОВ «Інвестмент корпорейшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір про розірвання договору відступлення права вимоги № 26-07/18/1 від 26 липня 2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та [PERSON] , та визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 08-12/20 від 08.12. 2020 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен». \~\~\~\~\~\~ Позивачка\~посилається на\~те,\~що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2015 року по справі № 520/175/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ«Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0014/82/62 326 від 07 серпня 2006 року в розмірі 3752236 гривень 87 копійок. 11.06.2018 року за вищевказаним судовим рішенням Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист. За договором про відступлення права вимоги від 24.07.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «ОКСІ БАНК» право вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326, укладеним 07.08.2006 року із [PERSON] . Далі, 24.07.2018 року ПАТ «ОКСІ БАНК» відступив право вимоги за кредитним договором №014/0014/82/62326 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», на підставі договору про відступлення права вимоги. 26.07.2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 26- 07/18/1 право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №014/0014/82/62326 та договором іпотеки було відступлено [PERSON] .. Згідно умов цього Договору Кредитор - ТОВ ФК «Укрфінанс груп» - за плату відступає новому кредитору - [PERSON] право вимоги за кредитним договором та зобов`язується укласти в нотаріальній формі договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки не пізніше 5 робочих днів (п. 2.7 Договору), тобто Новий кредитор замінює Кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі (п.2.1договору) від 08.08.2006 р. А Новий кредитор - [PERSON] зобов`язується сплатити Кредиторові - ТОВ ФК «Укрфінанс груп» 519 000 грн. Підписанням даного Договору Кредитор - ТОВ ФК «Укрфінанс груп» - підтверджує, що отримав грошові кошти в сумі - 519000 грн. (п. 3.3 Договору). Підписання Акту приймання - передачі документації за договором відступлення права вимоги № 26-07/18/1 від 26.07.2018 р. посвідчує передачу повного пакету документації від ТОВ ФК «Укрфінанс груп» до [PERSON] , що відповідає умовам договору відступлення права вимоги № 26-07/18/1 від 26.07.2018 р. 26.07.2018 року - ТОВ ФК «Укрфінанс груп» було укладено з Новим кредитором [PERSON] та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О..В. Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки. В подальшому Новий Кредитор [PERSON] задовольнив свою вимогу в позасудовому порядку в повному обсязі шляхом реєстрації права власності за [PERSON] на підставі іпотечного договору. Таким чином, 26.07.2018 р. Договір відступлення права вимоги за кредитним договором відступлення права вимоги N° 26-07/18/1 від 26.07.2018 р. був виконаний сторонами, а зобов`язання є припиненими. Оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. [PERSON] 08\~грудня 2020\~року,\~на підставі\~довіреності діючи\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~без належних\~правових підстав підписав договір про розірвання договору відступлення права вимоги № 26-07/18/1 від 26.07.2018 р. В цей\~же день,\~08\~грудня 2020\~року ТОВ\~ФК «Укрфінанс\~груп»,\~без належних\~правових підстав, повторно відступив право вимоги до позивачки та її чоловіка іншій юридичній особі, а саме ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» по договору відступлення права вимоги N908/12-20. Кінцевим бенефіціарним власником якої, відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, громадських формувань, є [PERSON] , син відповідача [PERSON] . Таким чином, гр. [PERSON] оформивши з чисельними порушеннями право власності на свого батька - [PERSON] на належну позивачці квартиру, що виступала забезпеченням по договору кредиту, намагається повторно, без будь-яких правових підстав набути права кредитора до позивачки через підконтрольну йому юридичну особу ТОВ «Інвестмент Корпорейшен». Зазначені обставини, підтверджені відповідними доказами, переконливо свідчать про недійсність укладеного 08 грудня 2020 року договору про розірвання договору про відступлення права вимоги № 26-07/18/1 від 26.07.2018 р. між ТОВ ФК «Укрфінанс груп» та гр. [PERSON] та укладеного договору відступлення права вимоги № 08-12/20 від 08.12.2020 р., між ТОВ ФК «Укрфінанс груп» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшен». Така правова позиція підтверджується також Верховним Судом України в постанові від \~ \~ \~ \~31\~жовтня 2012\~року у\~справі №\~6-105\~цс 12, згідно з якою сторони не можуть укладати договір про його розірвання вже після його повного виконання, тобто після припинення зобов`язань за договором. Порушене в результаті укладення договору право третьої особи, яка не є стороною договору і позбавлена законної можливості впливати на його умови, підлягає захисту в належний спосіб за загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, незалежно від того, чи було добровільно розірвано в подальшому цей договір. У такому випадку саме по собі розірвання договору не може бути єдиною підставою для відмови судом у захисті порушеного права третьої особи, якщо по суті таке розірвання договору не відновлює порушеного права третьої особи і не захищає його. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 28 жовтня 2019 року у справі № 156/992/17). Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 28 жовтня 2019 року у справі № 156/992/17. За загальним правилом, визначеним ч.ч. З, 4 ст. 653 ЦК України, розірвання договору його сторонами припиняє зобов`язання саме для цих сторін, і загалом припиняє такі зобов`язання на майбутнє, якщо інше не буде встановлено договором. При цьому, розірвання договору не спричиняє його недійсність, а тому наслідки виконання зобов`язань за договоро: які настали до його розірвання, мають юридичну значимість і зберігають її й після розірвання договору.При цьому, порушене в результаті укладення договору право третьої особи, яка не є стороною договору і позбавлена законної можливості впливати на його умови, підлягає захисту в належний спосіб за загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, незалежно від того, чи було добровільно розірвано в подальшому цей договір. У такому випадку саме по собі розірвання договору не може бути єдиною підставою для відмови судом у захисті порушеного права третьої особи, якщо по суті таке розірвання договору не відновлює порушеного права третьої особи і не захищає його. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128,\~131 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. \~\~\~\~Відповідачі та третя в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника\~\~позивача, що відповідає положенням\~ст. 280-282 ЦПК України, так як\~\~надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.\~ \~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, 26 липня 2018 р. укладено договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та [PERSON] , про розірвання договору відступлення права вимоги № 26-07/18/1. 08.12.2020 р укладено договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» про відступлення права вимоги № 08-12/20. Згідно позиці Верховним Судом України в постанові від \~ \~ \~ \~31\~жовтня 2012\~року у\~справі №\~6-105\~цс 12, сторони не можуть укладати договір про його розірвання вже після його повного виконання, тобто після припинення зобов`язань за договором. Порушене в результаті укладення договору право третьої особи, яка не є стороною договору і позбавлена законної можливості впливати на його умови, підлягає захисту в належний спосіб за загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, незалежно від того, чи було добровільно розірвано в подальшому цей договір. У такому випадку само по собі розірвання договору не може бути єдиною підставою для відмови судом у захисті порушеного права третьої особи, якщо по суті таке розірвання договору не відновлює порушеного права третьої особи і не захищає його. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судузгідно з Постановою від 28 жовтня 2019 року у справі № 156/992/17). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 28 жовтня 2019 року у справі № 156/992/17. За загальним правилом, визначеним ч.ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України, розірвання договору його сторонами припиняє зобов`язання саме для цих сторін, і загалом припиняє такі зобов`язання на майбутнє, якщо інше не буде встановлено договором. При цьому, розірвання договору не спричиняє його недійсність, а тому наслідки виконання зобов`язань за договором які настали до його розірвання, мають юридичну значимість і зберігають її й після розірвання договору. При цьому, порушене в результаті укладення договору право третьої особи, яка не є стороною договору і позбавлена законної можливості впливати на його умови, підлягає захисту в належний спосіб за загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, незалежно від того, чи було добровільно розірвано в подальшому цей договір. У такому випадку саме по собі розірвання договору не може бути єдиною підставою для відмови судом у захисті порушеного права третьої особи, якщо по суті таке розірвання договору не відновлює порушеного права третьої особи і не захищає його. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~\~

Outcome: approved