Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

10 березня 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №В03.727.70162 від 22.06.2017 (далі - Договір-1) у розмірі 93529 грн 87 коп.. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва постановленою 13 вересня 2022 року вказану вище цивільну справу направлено до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, за територіальною підсудністю. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та відповідачем було укладено Договір-1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 28704,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, терміном до 22 червня 2019 року з змінною процентною ставкою в розмірі 15,500% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 82523 грн 17 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом - 27243 грн 43 коп., заборгованості за відсотками -17622 грн 83 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 37656 грн 91 коп.. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за кредитом, позивач відповідно до ст.625 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму заборгованості із урахуванням 3-х проценти річних в розмірі 2671 грн 86 коп. та інфляційних втрат в сумі 8334 грн 84 коп.,а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. 15 листопада 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 15 листопада 2022 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання, але повернуто на адресу суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання» (а.с.71,72) Отже, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Станом на 04 січня 2024 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 червня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк»(далі - ПАТ «Ідея Банк») було Договір-1, відповідно до якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 28704,00,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, терміном до 22.06.2019, зі змінною процентною ставкою в розмірі 15,500% річних (а.с.5-6). Відповідно до п.2.1 та п. 2.2 вказаного Договору, позичальник зобов`язується повертати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 24 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 03.12.2020 укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «ФК«Профіт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором-1, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та позичальником [PERSON] (а.с.23-28). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу передбачено, що права вимоги, строк платежів за яким настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків. Як зазначає позивач, своїх зобов`язань за договором відповідач не виконував, в зв`язку з чим станом, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020, який наданий позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за Договором-1 становить загальну суму 82523,17 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 27243,43 грн; заборгованості за відсотками 17622,83 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 37656,91 грн. 30.11.2021 на адресу [PERSON] позивачем надіслано досудову вимогу про стягнення заборгованості за Договором-1 в розмірі 82523,17 грн,яка позичальником залишена без реагування (а.с.17). В матеріалах справи наявний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за період станом на 03.12.2020 року: три проценти річних на кредитну заборгованість в розмірі 2671,86 грн та інфляційних втрат в сумі 8334,84 грн (а.с.16). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1.10 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором. В п. 2.1 цього договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 24 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця згідно з Графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07.12.2000 відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 19.11.2022 послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання товарів для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 37656,91 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та\~ трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та\~ інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а\~ якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з\~ 1\~ по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. У справі, яка переглядається, установлено, що відповідач мав перед позивачем зобов`язання зі сплати грошових коштів, яке виникло за договором позики. Відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, не повернув грошові ні позивачу, ні первісному кредитору в установлений кредитним договором строк. За викладених обставин, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Проте суд не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем відповідні нарахування здійснено на суму боргу з урахуванням 37656,91 грн комісії, яка не підлягає стягненню з відповідача Визначаючи суму 3% річних суд виходить з того, що позивач просить стягнути указану суму за період з 03.12.2020 до 10.01.2022. За прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 44866,26 грн (27243,43 грн тіло кредиту + 17622,83 грн відсотків) сума 3 % річних становить 1452 грн 93 коп. (44866,26 грн х 3% х 394 дні/ 365 днів /100%). Отже, із заявленої позивачем суми 2671,86 грн як 3 % річних, з [PERSON] підлягає стягненню 1452 грн 93 коп.. Позовна вимога про стягнення інфляційних збитків підлягає задоволенню також лише частково. Зокрема, з відповідача, виходячи з того, що сукупний індекс інфляції за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року склав 110,34 % (100,9 % х 101,3% х 101% х 101,7% х 100,7% х 101,3% х 100,2% х 100,1% х 99,8% х 101,2% х 100,9% х 100,8%), підлягає стягненню 4639,17 грн інфляційних втрат позивача ((44866,26 грн х 110,34%) - 44866,26 грн). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за Договором-1 станом на 03.12.2020 в сумі 44866,26 грн, а також 3% річних у сумі 1452,93 грн та втрат від інфляції в сумі 4639,17 грн, що разом складає 50958,36 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК«Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог», акт № 1 прийому-передачі Реєстру боржників від 18 жовтня 2021 року за договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01 червня 2022 року, наказ (розпорядження) № ПД000000002 від 13 серпня 2021 року про прийняття на роботу [PERSON] , та платіжне доручення від 05.07.2022. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. При поданні позовної заяви позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплачено судовий збір в сумі 2481,00 грн відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, що підтверджується платіжним дорученням №8762 від 14.01.2022 (а.с.4). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1351,73 грн.

Outcome: partial