Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , як за спадкоємцем за законом, право на земельну частку (пай) на території Чкаловської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області розміром 9,1 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] в с. Чкалове, Великоолександрівського району, Херсонської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) на території Чкаловської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області розміром 9,1 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій згідно з рішенням Чкаловської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом є [PERSON] - дочка спадкодавці. З метою оформлення спадщини спадкоємець звернулася до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У відповідь на заяву приватний нотаріус надала відмову у вчиненні нотаріальної дії, з причини відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, тобто сертифікату на земельну частку пай. Рекомендовано звернутися до суду. 22 грудня 2021 року представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не було вжито усіх можливих заходів для досудового врегулювання спору. Відповідь на відзив не подано. 01 лютого 2022 року суд постановив ухвалу, якою витребував у приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального кругу Херсонської області Гідулян Ірини Юріївни інформацію, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка була надана суду 17 лютого 2022 року. 19 червня 2023 року головуючим у справі суддею було прийнято в своє провадження матеріали даної цивільної справи, у зв`язку зі зміною складу суду, про що постановлено ухвалу. На судове засідання позивач не з`явилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги. На судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. На судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, вказавши, що позивач не надала суду доказів прийняття нею спадщини у відповідності до вимог цивільного закону, які діяли по час відкриття спадщини, а отже і питання про її право саме на заявлений нею пай наразі не може бути вирішене. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. [INFO] в селі Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 7 зробленим 20 квітня 1996 року Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (повторне свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 10 квітня 2021 року). Позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 6 зробленим Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2021 року), та актовим записом № 2 зробленим 08 травня 1976 року Блігодатівською сільрадою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 травня 1976 року). Відповідно до листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області від 15 липня 2021 року № 111/01-16 вбачається, що нотаріус повідомила [PERSON] про відсутність законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки немає можливості на всіх законних підставах встановити факт належності спадкового майна померлій [PERSON] . Також у вказаному листі нотаріус повідомила [PERSON] про те, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з померлою за однією адресою на день смерті останньої. Відповідно до паспорта позивача [PERSON] адресою її реєстрації з 10 лютого 1996 року по 11 вересня 2001 року зазначено: с. Чкалово. Запис зроблений Чкаловською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області. Відповідно до відповіді на запит суду наданої приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю. від 04 лютого 2022 року № 15/01-16, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04 лютого 2022 року відомості про відкриття спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутні, спадкова справа не заводилася. Також в матеріалах справи наявний документ, який наданий у копії, якість якої не дозволяє ознайомитись із усім його змістом. З урахуванням частини тексту, яка є розбірливою та пояснень представника відповідача, вказаний документ підтверджує факт надання [PERSON] земельної ділянки в розмірі 9,1 га умовних кадастрових. Наведені докази є належними та допустимим, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечувались сторонами та не викликають сумніву в їх достовірності. Наявні в матеріалах справи: нотаріально посвідчена заява свідка [PERSON] від 28 січня 2022 року; письмові свідчення свідка [PERSON] від 27 січня 2022 року; письмові свідчення свідка [PERSON] від 27 січня 2022 року; письмові свідчення свідка [PERSON] від 27 січня 2022 року суд не бере до уваги, оскільки вказані документи будучи такими, що містять пояснення свідків, не можуть бути віднесені до письмових доказів в розумінні статті 95 ЦПК України. Суд не може надати оцінку відомостям, які зазначені свідки вказали у своїх письмових поясненнях, оскільки вони не отримані у встановленому законом порядку, тобто безпосередньо судом шляхом допиту вказаних осіб у порядку статті 230 ЦПК України, після з`ясування визначених законом обставин щодо допитуваної особи, роз`яснення їй відповідних прав та обов`язків та приведення до присяги. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування прав спадкодавця, які за життя не були за ним визнані у встановленому законом порядку, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п`ять Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення останнього застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до частин першої та другої статті 525 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку зі смертю. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, що втратила чинність 14 березня 2004 року, тобто яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могли бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд установив, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже вона є спадкоємцем першої черги за законом, у зв`язку з чим мала право, впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, прийняти її або не прийняти, а також відмовитися від її прийняття. [PERSON] заявила, що вона прийняла спадщину відповідно до пункту 1 частини першої статі 549 ЦК УРСР, відповідно до якої встановлено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Разом з цим, позивачка у позові не наводить жодної обставини, яка на її думку свідчить про прийняття спадщини, а також не вказує на докази, які це підтверджують. Позивачка не надала суду доказів на підтвердження місця (адреси) проживання померлої на час смерті, а наявні відмітки в її паспорті не дозволяють визначити конкретну адресу реєстрації позивачки станом на 18 квітня 1996 року. Лист нотаріуса від 15 липня 2021 року в якому вказано про фактичне прийняття спадщини позивачем, оскільки остання разом з матір`ю на момент її смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ факту прийняття спадщини позивачем, оскільки встановлення відповідного факту, у разі наявності спору, віднесене до компетенції суду, а не нотаріуса, а у суду в свою чергу відсутні докази, які б підтверджували вказані нотаріусом обставини. Крім того, із вказаної відповіді нотаріуса вбачається, що нею вказано про фактичне прийняття спадщини позивачем, при тому, що чинне на час виникнення спірних правовідносин цивільне законодавство взагалі не містить такого інституту «фактичне прийняття спадщини», адже у наведених нормах закону мова йде виключно про фактичний вступив в управління або володіння спадковим майном. Також суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації спадкоємця та спадкодавця за однією адресою на момент смерті останнього, без надання інших доказів, не може свідчити про те, що спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Необхідним при розгляді даного питання є встановлення (ідентифікація) такого спадкового майна в управління та володіння яким міг вступити спадкоємець. Позивач не вказує у позові яке майно належало [PERSON] на момент смерті. Належність останній на праві власності будинку [ADDRESS] , про яке вказує приватний нотаріус, не підтверджене. Вказуючи про право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на момент смерті позивач не наводить доводів щодо фактичного вступу в управління або володіння відповідною земельною ділянкою. Отже, вищезазначені обставини свідчать про те, що позивачка не прийняла спадщину після смерті її матері, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, з огляду на межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а отже визнання за позивачем права на вказану земельну частку (пай). Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем, відповідно до статті 141 ЦПК України, слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed