Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до Южного міського суду Одеської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , був знайомий з 2020 року із [PERSON] . Вони періодично зустрічалися, між ними тривалий час були інтимні стосунки та на початку 2022 року відповідач завагітніла. Відносини були нормальними по момент народження дитини. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . Однак після цього [PERSON] з незрозумілих підстав припинила спілкування з позивачем та почала його уникати, двері не відчиняє, на дзвінки не відповідає, до дитини не допускає. Дитину наскільки відомо позивачу, зареєстровано у порядку ст.135 ч.1 Сімейного Кодексу України, названо [PERSON] та надано прізвище [PERSON] . [PERSON] впевнений, що це його донька та бажає виконувати свої обов`язки батька. Позивач просить визнати його батьком [PERSON] та зобов`язати відділ реєстрації актів громадського стану в м. Южне міського управління юстиції внести зміни в книгу реєстрації народжень про народження [PERSON] , змінивши в графі батько запис на [PERSON] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.01.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.03.2023 витребувано з Южненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про реєстрацію у органі реєстрації актів цивільного стану дитини, що народилася орієнтовно 11.12.2022, матір`ю якої є [PERSON] ; долучено до матеріалів справи наступні докази, подані представником позивача в електронній формі: фотокартки позивача з відповідачем у кількості 19 шт., роздруківка банківських переказів позивача відповідачу, відеозаписи стосунків позивача та відповідача, листування у месенджері щодо вагітності відповідача; призначено по справі судово-генетичну молекулярну експертизу. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.06.2023 відновлено провадження у справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.08.2023 заяву представника позивача про збільшення позовних вимог повернуто представнику позивача. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.08.2023 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно листа з Южненського відділу ДРАЦС в Одеському районі Одеської області №221/24.18-20 від 05.04.2023 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження №198 від 17.12.2022, складений Южненським ВДРАЦС в Одеському районі Одеській області ПМУМЮ (м.Одеса) на гр. [PERSON] , [INFO] , де матір`ю зазначено [PERSON] , відомості про батька вказано за вказівкою матері, згідно ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №1213-11 від 31.05.2023 повернуто без виконання цивільну справу та ухвалу суду від 21.03.2023 про призначення судово-генетичної молекулярної експертизи у зв`язку з неприбуттям 15.05.2023 та 29.05.2023 [PERSON] та дитини [PERSON] до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи для одночасного відбору біологічних зразків. Згідно із ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно із ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Частиною 4 ст. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п.5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч.2 ст.128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Отже, при розгляді даного спору суд виходить зі змісту ст.128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. При чому судово-генетична експертиза має важливе значення в процесі доказування батьківства позивача. Відповідно до практики ЄСПЛ щодо спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, Суд нагадує, що незважаючи на надану національним органам влади свободи розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя дитини, якщо цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. Саме такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі «М.Т. проти України» (заява 950/17) від 19 березня 2019р (пункт24). В судовому засіданні позивач пояснив, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] . До того часу, з січня 2022 року, він зустрічався з мамою дівчинки [PERSON] , у них виникли близькі стосунки, вона приїздила до нього, готувала їсти, залишалась ночувати. У квітні 2022 року йому стало відомо, що він стане батьком, та вони разом вигадували ім`я дитині. Позивач також запропонував, щоб [PERSON] переїхала проживати до нього, але відносини з нею погіршились після того як батьку [PERSON] стало відомо про її вагітність. [PERSON] боялася свого батька та боялася йому казати про свою вагітність. Батько [PERSON] вплинув на її поведінку, вона змінилась, почала уникати спілкування з позивачем, відмовилась переїздити до нього. Також батько [PERSON] агресивно поводився з позивачем, погрожував йому, з цього приводу він звертався до поліції. Коли позивач приходив до [PERSON] намагаючись з нею поспілкуватися, з`ясувати стосунки з нею, її батько кидався на позивача с ножом, шокером, тому викликалась поліція як позивачем так відповідачем. Позивач вважає, що рішення суду нормалізує стосунки з відповідачем. Зазначені світлини долучені позивачем до матеріалів справи, а саме фотокартки де позивач зображений разом з відповідачем у кількості 19 шт., роздруківка банківських переказів позивача про перерахунок коштів відповідачу, відеозаписи стосунків позивача та відповідача, листування між сторонами у месенджері щодо вагітності відповідача. В судове засідання відповідач не з`явилась, а також не з`явилась до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» для проведення судово-генетичної молекулярної експертизи 15.05.2023 та 29.05.2023. Представник відповідача зазначив в судовому засіданні, що про проведення судово-генетичної молекулярної експертизи 15.05.2023 та 29.05.2023 [PERSON] було відомо, але вона відмовилась від її проведення, так як переживає за стан здоров`я дитини і не хоче щоб з нею проводились медичні маніпуляції. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорення батьківства (Калачова проти російської федерації №3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року) та позицією Верховного Суду висловленою у постанові №473/1343/18. Судом за клопотанням позивача та його представника була призначена судово-генетична молекулярна експертиза ухвалою суду від 21.03.2023. Однак дана експертиза не була проведена через те, що [PERSON] з дитиною [PERSON] не прибули до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» 15.05.2023 та 29.05.2023. Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 575/1219/19, Верховний Суд зазначив, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). Із зазначеного суд робить висновок про те, що [PERSON] не зацікавлена у проведенні судово-генетичної молекулярної експертизи оскільки знає, що біологічним батьком дитини є позивач, і даний факт визнається судом. Також факт батьківства підтверджується наявними у справі світлинами на яких позивач зображений разом із [PERSON] де вони разом проводять час, перебувають у позивача вдома, листування у месенджері між сторонами щодо вагітності відповідача, роздруківка банківських переказів позивача про перерахунок коштів відповідачу. Отже, наявні у справі докази беззаперечно підтверджують факт батьківства позивача відносно [PERSON] , яка народилась [INFO] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 викладено правовий висновок щодо застосування статті 130 СК України, зокрема зазначено, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що позивач є біологічним батьком дитини. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Частинами 1-3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачена державна реєстрація актів цивільного стану, які проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Частиною 5 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до пп.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану (п. 2.16 Правил). На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4 розділу ІІ Правил). Таким чином вимоги позивача про зобов`язання відділ реєстрації актів громадського стану в м. Южне міського управління юстиції внести зміни в книгу реєстрації народжень про народження [PERSON] не підлягають задоволенню, так як чинним законодавством передбачено внесення змін до актового запису про народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.1-2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Outcome: partial