Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У листопада 2022 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , у якому просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.12.2021 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О., зареєстроване у реєстрі за №2086. Свої вимоги мотивує тим, що вона, відповідач та [PERSON] є доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входило право на земельну частку (пай). Спадкоємці прийняли спадщину, спадщину не оформили. 17.12.2021 відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай). Позивач вважає, що свідоцтво видане з порушенням норм законодавства, оскільки є інші спадкоємці, окрім відповідача, а нотаріус не встановила коло спадкоємців. 23.03.2023 від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] , у якій просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.12.2021 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О., зареєстроване у реєстрі за №2086, та визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках право на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, що вона, відповідач та [PERSON] є доньки [PERSON] , яка померла [INFO] , та відповідно мають право на спадщину - земельну частку (пай). Проте свідоцтво про право на спадщину отримала лише [PERSON] ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 05.12.2022 відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 26.03.2023 справу за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Старовойтова Д.А., до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Лариса Орестівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (№ 742/3304/22) та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Лариса Орестівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності (№742/1366/23) об`єднав в одне провадження, присвоївши справі № 742/3304/22. Суд своєю ухвалою від 05.05.2023 закрити підготовче провадження та призначити об`єднану справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти задоволення заявлених вимог, вказавши, що позивачі не могли не знати про смерть матері та відкриття спадщини, тобто не були позбавлені можливості прийняти спадщину. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. У судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що [PERSON] - це донька [PERSON] . Вони проживали разом, добре спілкувались, донька допомагала матері. Також [PERSON] брала участь у похованні своєї матері [PERSON] та підтримувала порядок у селі у будинку після її смерті. [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). [PERSON] народилася [INFO] , батьки - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 3,97 га в умовних кадастрових гектарах (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2021 спадкоємцем майна [PERSON] є дочка [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво - земельна частка (пай) (а.с.10). [PERSON] 17.12.2021 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно (земельну частку), надавши нотаріусу сертифікат (а.с.138). 17.12.2021 приватним нотаріусом заведено спадкову справу після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] (а.с.48). [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з обліку у зв`язку зі смертю. Проживала одна (а.с.41). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 26.07.2002 [PERSON] заявила, що в управління майном після смерті матері [PERSON] не вступала та не буде звертатися до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини (а.с.154). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. В оцінці доводів сторін суд врахував, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню як положення ЦК Української РСР, які були чинними на момент смерті спадкодавця [PERSON] , щодо кола спадкоємців та порядку прийняття спадщини, так і положення ЦК України, чинні на момент видачі [PERSON] оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, щодо способу захисту, застосованого судом. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за правилами ЦК Української РСР, а тому коло спадкоємців та порядок прийняття спадщини визначається за законом, чинним на момент відкриття спадщини, тож до спірних правовідносин застосовуються ЦК Української РСР щодо кола спадкоємців та умов прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України). У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). З досліджених доказів суд встановив, що відповідач протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується наявністю у неї сертифіката про право на земельну частку (пай), який вона 17.12.2021 подала нотаріусу. Позивачі у свою чергу не довели факт прийняття ними спадщини після смерті матері у встановлений шестимісячний строк, також з завою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не зверталися. Позивачі мали можливість прийняти спадщину після смерті матері та реалізувати свої права, проте відповідних дій не вчинили та не навели обставин, які б перешкоджали прийняттю ними спадщини. За таких обставин суд не вбачає порушення прав [PERSON] та [PERSON] видачею спірного свідоцтва про право на спадщину. Отже заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed