Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ігнатов Д.І. звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між позивачем [PERSON] , громадянином Китайської Народної Республіки та відповідачкою, громадянкою України, зареєстрований 20 травня 2016 року Управлінням цивільних справ провінції Хунань Міністерства цивільних справ Китайської Народної Республіки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено шлюб. Також сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. У зв`язку з чим позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та день розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов або клопотань до суду не подала. Копію ухвали від 10.10.2023 року про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками було направлено відповідачці на адресу за місцем реєстрації, про що свідчать поштова повідомлення , які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 20.05.2016 органом реєстрації: Спеціальним штампом для реєстрації шлюбу, Управління цивільних справ провінції Хунань, Міністерства цивільних справ Китайської Народної Республіки, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , номер свідоцтва про шлюб BJ610000-2017-000011, засвідченим Посольством України в Китайській Народній Республіці. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2017 року. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач має зареєстроване місце проживання в Україні. Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементах у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Судом встановлено, що місцем проживання відповідача є Україна, тому правові наслідки шлюбу сторін, зокрема, його припинення, визначаються за правом та законами України. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Так, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України, яким затверджено Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002, визначено порядок учинення консульської легалізації офіційних документів, складених за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, або таких, що від них виходять, як на території України, так і за кордоном, у тому числі і свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до п. 1.2. вказаної Інструкції, консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ. При цьому консул не несе відповідальності за зміст документа. Водночас Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (м. Гаага), згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, з 22 грудня 2003 року. У свою чергу положення, іноземні (китайські) офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України, зокрема, без будь-якого додаткового засвідчення, якщо вони складені на території держави, з якими Україна має відповідні дво- або багатосторонні договори (КНР в цьому переліку відсутня). Інформація щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін, міститься у листі Міністерства юстиції України 11.05.2010 N 26-26/291, а також за умови наявності консульської легалізації, якщо вони складені на території держав, з якими Україна не має вищезазначених договорів. Враховуючи вищезгадане, легалізація українських документів для використання на території КНР здійснюється виключно в Україні китайським консулом, українські консули здійснюють легалізацію китайських документів для використання в Україні. Так, з метою проведення Генконсульством легалізації китайських документів для використання в Україні необхідно звернутися до державної нотаріальної контори КНР (провінцій Гуандун, Гуйчжоу, Хайнань, Хунань, Гуаньсічжуанський АР), яка має зробити офіційний, нотаріально засвідчений переклад документа (т.зв. «БІЛУ КНИГУ»), з китайської на українську/англійську/російську мови, на яку треба поставити печатку ЛЕГАЛІЗАЦІЇ/??. Цей нотаріально засвідчений переклад (т.зв. «БІЛА КНИГА») подається до одного з офісів міжнародних справ провінції, в якій робилась попередня, нотаріальна дія (т.зв. ВАЙШИБАНЬ/???), де вчиняється китайська частина легалізації, тобто ставиться відповідний китайський штамп. Після китайської частини заявник звертається до Генконсульства для завершення процедури легалізації для України, де ставиться відповідний український штамп. З огляду на зазначене, судом встановлено, що на свідоцтві про шлюб між сторонами містяться всі необхідні реквізити, які надають вказаному документу доказової сили на території України. Положеннями ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Відповідачка зазначених обставин у встановленому законом порядку не спростувала, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як було встановлено під час розгляду справи, [PERSON] після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved