Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~18.09.2023 року позивачка [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 17.01.2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час якого у них [INFO] народилося спільна дитина син [PERSON] . Подружні стосунки з чоловіком не склалися через відсутність порозуміння та різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільні побут та господарство не ведеться, кожен з них живе власними інтересами. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Враховуючи наведене, просить суд шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 17.01.2014 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 22, розірвати та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі, з яких: 4800 грн. витрати на правову допомогу; 1073,60 грн. судовий збір. \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2023 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надано строк для примирення єа 2 місяці (а.с. 32). До початку судового засідання від представника позивачки надійшла заява з проханням розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 34). Відповідач в судове засідання також до початку судового засідання подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. У даній заяві відповідач також виклав свої заперечення щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, вважає, що оскільки адвокат позивача не приймала участі у розгляді справи, заявлена до стягнення сума є не співмірною з об`ємом наданих послуг (а.с. 37). Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 17.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 22, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 21). \~ \~ \~ \~За час шлюбу в сторін [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки виявляв намір зберегти сім`ю. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Разом з тим, протягом наданого судом строку на примирення, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому збереження сім`ї є недоцільним. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через втрату взаєморозуміння та різні погляди на шлюб і сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо один від одного. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, що між адвокатом Силкою Т.Ю. та позивачкою [PERSON] 01.09.2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 106/09-23, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання з приводу представництва клієнта у справі про розірвання шлюбу (а.с. 12-13). Як вбачається із Акту прийняття-передачі наданих послуг/професійної правничої допомоги від 18.09.2023 року, адвокат Силка Т.Ю. надала [PERSON] правничі послуги на загальну суму 4800 грн., які складаються з наступного: з`ясування обставин спору, надання консультацій, вивчення та правовий аналіз законодавства, укладення договору 2 год., загальною вартістю 1600 грн.; підготовка, складення та подання позовної заяви 3 год., загальною вартістю 2400 грн.; здійснення представництва в суді під час судових засідань 1 год. загальною вартістю 800 грн. (а.с. 15). Факт сплати [PERSON] на користь адвоката Силки Т.Ю. 4800 грн. на виконання Договору про надання правової допомоги № 106/09-23 від 01.09.2023 року підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 106 від 01.09.2023 року (а.с. 14). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду, підстави для стягнення суми витрат, пов`язаних із з`ясуванням обставин спору, наданням консультацій, вивченням та правовим аналізом законодавства, укладення договору (2 год., загальною вартістю 1600 грн.), з огляду на предмет спору, відсутні, а витрат, пов`язані із здійсненням представництва в суді під час судових засідань (1 год. загальною вартістю 800 грн.) не підлягають задоволенню, оскільки адвокат Силка Т.Ю. не приймала особистої участі при розгляді спору. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1073,60 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2400 грн. підлягають компенсації за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: partial