Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, пені та 3% річних, мотивуючи тим, що 17 квітня 2020 року позивач надав відповідачу у позику 21 000 доларів США, строком до 18 серпня 2020 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів, відповідач зобов`язується сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочення. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. У зв`язку з цим позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою від 17 квітня 2020 року у загальній сумі 777 185,50 коп., що складається із 19 500,00 доларів США заборгованості за основною сумою боргу, що станом на 17.08.2023 року, відповідно до курс валют Національного банку України (36,5686 грн. за 1 долар США), еквівалентно 713 087,70 грн. та 1 752,81 доларів США, що станом на 17.08.2023 року еквівалентно 64 097,80 грн. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків (а.с. 24). 12 вересня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. (а.с. 26-28). Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2023 (а.с. 31). За результатом проведення підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 06.11.2023 справу призначено до судового розгляду на 14.12.2023 (а.с. 42). До судового засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача [PERSON] зазначив про проведення судового засідання у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.5, 27). Відповідач повторно до судового засідання не з`явився. Тому, суд розгляну справу у його відсутність в порядку заочного позовного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 17 квітня 2020 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 18 серпня 2020 р., про що видав позивачу власноручно написану розписку (а.с.6-7). Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики, укладений між сторонами, є нечинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають до виконання. Стаття 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Досліджена судом розписка відповідача [PERSON] від 17квітня 2020 року підтверджує факт отримання ним від позивача [PERSON] в борг 21 000 доларів США та сплату боржником у рахунок виконання своїх зобов`язань 1 500 доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці - до 18 серпня 2020 р., відповідачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, в борговій розписці містяться умови, які встановлюють, що у разі несвоєчасного повернення коштів, боржник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 1 процент від суми боргу за кожний день прострочення виконання умов договору. Тобто договором встановлено порядок розрахунку відсотків, у разі несплати грошових коштів у встановлений строк. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Згідно з розрахунком заборгованості за борговою розпискою від 17.04.2020 станом на 17.08.2020 року загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання (1 094 днів) становить 19 500,00 доларів США (сума основного боргу) + 1 752,81 доларів США (пеня) = 21 252,81 доларів США, що станом на 17.08.2023, відповідно до курсу валют НБУ (36,5686 грн. за 1 долар США), еквівалентно 777 185, 50 грн. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] також заявляв вимоги про стягнення з [PERSON] 3% річних, нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1 752,81 долар США, що станом на 17.08.2023 року відповідно до курсу валют НБУ еквівалентно 64 097,80 грн., зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання з повернення коштів є підставою для нарахування і стягнення даної суми. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався та не оскаржувавався. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 18 серпня 2020 року, грошові кошти за договором позики в розмірі 19 500 доларів США йому не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань 3% в сумі 64 097,80 грн., здійснених за правилами ст. 625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунках позивача. Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 18 серпня 2020 року грошові кошти за договором позики від 17 квітня 2020 р. в розмірі 19 500 доларів США позивачу не повернув, порядок повернення боргу встановлено у договорі, та його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України станом на момент подання позову передбачено договором, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, у сумі 713 087,70 грн. Також суд дійшов висновку про задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3% річних, нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1752,81 долар США, що станом на 17.08.2023,відповідно до курсу валют НБУ еквівалентно 64097,80 грн., оскільки прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання з повернення коштів є підставою для нарахування і стягнення даної суми. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7 771, 86 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved