Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

В серпні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27.03.2010 між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 13.07.2016 цей шлюб розірвано. У шлюбі народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачкою. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні доньки не приймає, у зв`язку з чим позивачка вимушена звертатись до суду, оскільки сама не може забезпечити належний рівень життя доньці. На утриманні позивачки перебуває ще одна неповнолітня дитина. Позивачка зазначила, що відповідач є працездатним, має стабільний високий дохід, на своєму утриманні не має інших осіб, тому зможе сплачувати аліменти, які частково забезпечили б належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 26.10.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивачки. 28.11.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Позивачка та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст.206 ЦПК\~України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення\~ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане 04.11.2010 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст.\~181, ст.\~183 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому вимога позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі розмірі 6000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 15.08.2023. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 1073 грн 60 коп, від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved