Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

30 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний і моральний розвиток, не виховує дітей, не забезпечує їх матеріально, тому позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання представники третіх осіб: Служба у справах дітей Корюківської міської ради Чернігівської області, Відділ соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Центру надання соціальних послуг Корюківської міської ради Чернігівської області подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не прибула, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала. Враховуючи позовні вимоги позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, беручи до уваги відсутність відповідача, яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, яка відзиву не подала, суд приходить до висновку про можливість заочно розглянути справу відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] має трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтв про народження дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейно кодексу України. Виконавчим комітетом Корюківської міської ради від 20.08.2020 року було прийняте рішення № 264 про негайне відібрання дітей [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2012 р.н. у [PERSON] . 27.08.2020 року Корюківська міська рада Чернігівської області як орган опіки та піклування зверталась з позовною заявою до Корюківського районного суду про відібрання дітей у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (справа №736/1028/20, номер провадження 2/736/526/20). Діти були вилучені з сім`ї матері і перебували в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Чернігова. За час розгляду справи в суді [PERSON] пройшла лікування від алкогольної залежності, працевлаштувалась. Тому Корюківською міською радою як органом опіки та піклування 09.11.2020 року до Корюківського районного суду було подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були повернуті їх матері [PERSON] . З 2022 року до соціальних служб стали надходити скарги про те, що [PERSON] знову стала вживати спиртні напої, діти часто не проживають вдома, перебувають у їх рідної тітки [PERSON] , що вдома відсутні умови для проживання, часто відсутні продукти харчування. [PERSON] перестала працювати, вихованням, утриманням, навчанням дітей не цікавилась, з вчителями школи не підтримує контакту. Крім того, надходили скарги від жителів села Наумівка про те, що [PERSON] часто була помічена в селі в стані алкогольного сп`яніння, що її донька [PERSON] , 2009 року народження, іноді ночує у своєї подруги [PERSON] . Фахівцем з соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Корюківської міської ради [PERSON] сім`я [PERSON] відвідувалась неодноразово, матері дітей надавались різні консультації, але на контакт [PERSON] майже не йшла. Як пояснила директорка Наумівського ліцею [PERSON] мати дітей [PERSON] не цікавиться навчанням та успіхами своїх дітей, батьківські збори не відвідує, на контакт з вчителями та класними керівниками дітей не виходить. Питання навчання та поведінки [PERSON] вирішуються з його тіткою [PERSON] , що стосується навчання та виховання [PERSON] вирішують з нею самою. Діти погано забезпечені одягом. Не підготовлені до осінньо-зимового періоду, погано харчуються. На зимовий період родина зовсім не має палива, відсутні продукти харчування. [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. ст. 178, 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення в 2020 році та була попереджена про те, що в разі повторного виникнення ситуації щодо невиконання нею батьківських обов`язків, буде підніматися клопотання про позбавлення її батьківських прав. Тому позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно із ч. 2,4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо мати або батько: не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти: жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-4 статті 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, які відповідач по відношенню до позивача, як до свого сина, не виконував та не виконує, ухиляється від їх виконання. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Якщо дитина не може бути передана іншим близьким родичам, вона передається на опікування органові опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд приходиться до висновку, що позов є законним, обґрунтованим, підтвердженим відповідними доказами та підлягає повному задоволенню. За таких підстав з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідачу необхідно роз`яснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за його письмовою заявою. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Outcome: approved