Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

18 жовтня 2023 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, у якій позивач просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 29 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №46; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на його користь, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Його спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю. Постійні негаразди призвели до подачі ним цивільного позову про розірвання шлюбу. Фактично шлюбні відносини між ними відсутні, спільне господарство не ведеться, їх нічого більше не об`єднує. У зв`язку з чим, позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Їхня малолітня дитина проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні, мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає і робити цього не бажає, самоусунулась від виховання їхньої доньки. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з ним та буде перебувати на його утриманні. Однак із відповідачкою по справі у них існує спір щодо того з ким із батьків буде проживати дитина, чи з дружиною чи з ним після розірвання шлюбу. Проте, він вважає, що дитині буде краще проживати разом з ним, оскільки він забезпечений житлом, являється одноособовим власником квартири де з донькою і планують проживати. За місцем проживання він характеризується позитивно. На даний час він працює не офіційно будівельником за майном, має постійний дохід, тому зможе матеріально забезпечувати дитину. У зв`язку з чим, він вважає, що дитині буде краще проживати разом із ним та це буде відповідати її інтересам. 20 жовтня 2023 року на електрону адресу суду надійшла відповідь на запит Ладижинської територіальної громади №23-17-944 від 19 жовтня 2023 року, про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.32). 21 листопада 2023 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява, у якій він просить вважати правильним прізвище, ім`я та по батькові позивача [PERSON] (а.с.36). Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року закрито підготовче провадження цивільну справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.42). 22 листопада 2023 року на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області надійшов висновок органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області №2.1-09/2999 від 17 листопада 2023 року про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.43 ,44, 45-46). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бодачевський Р.В. у судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача (а.с.38,39,40). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення з неї аліментів, просить строк на примирення не надавати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с.51,52). Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області Гронь О. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2014 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис №46, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов`язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами відсутні, спільне господарство ними не ведеться і збереження сім`ї не можливо, що також визнається відповідачкою, отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, встановлено, що в шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 30 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.8). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час зареєстрована і проживає разом з батьком [PERSON] та повністю перебуває на його утриманні, мати [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, самоусунулася від виховання доньки. Між сторонами існує спір щодо місця проживання їх малолітньої дитини. Батько дитини [PERSON] має зареєстроване місце проживання та є власником житла за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором про поділ спадкового майна від 18 листопада 2021 року, посвідченим державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кощеєвою Г.С., зареєстрованим в реєстрі за №2255 (а.с.14-16), договором дарування частки квартири від 18 листопада 2021 року, посвідченим державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кощеєвою Г.С., зареєстрованим в реєстрі за №2264 (а.с.22-24) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285570950 від 18 листопада 2021 року (а.с.26). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради №2.1-09/2999 від 17 листопада 2023 року (а.с.45-46), який затверджений рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №427 від 17 листопада 2023 року (а.с.44), орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з частинами 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 2, 4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON] , інтереси малолітньої дитини [PERSON] , її фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] , з батьком, який виховує та утримує її, висновок органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини слід задовольнити. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням зазначених обставин, інтересів дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, оскільки батьки зобов`язані в рівній мірі приймати участь в утриманні дітей, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття і та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, разом з тим, не перевищуватиме можливостей відповідача сплачувати аліменти. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з чим суд вважає стягнути аліменти з відповідачки з 18 жовтня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини задоволені в повному обсязі, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в сумі 2147,20 грн. Одночасно з цим, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору в частині позивних вимог про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в дохід держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved