Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», в якій просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та виплатою страхового відшкодування в сумі 137471 грн. 60 коп., інфляційні втрати в сумі 11949 грн. 23 коп., 3 % річних в сумі 2779 грн. 59 коп., витрати на виготовлення Звіту в сумі 3500 грн., а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 липня 2022 року приблизно о 13 годині 02 хвилини в місті Києві по вул. Набережно - Лугова, 8 Б, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗІЛ 131», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивачки. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована Полісом № АР/5226407 у ПрАТ «СК «Саламандра». 11 жовтня 2022 року ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі поданих позивачкою повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування здійснило виплату страхового відшкодування останній в сумі 130000 грн. Відповідно до Звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , становить 251434 грн. 03 коп., ринкова вартість - 817737 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень становить 267471 грн. 60 коп. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював в ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», а тому, на думку позивачки відповідальність повинна нести саме юридична особа, працівник якої завдав шкоду у відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Враховуючи, що страхової виплати недостатньо для відшкодування шкоди, позивачка звернувся до суду та просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 137471 грн. 60 коп. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 28 березня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, 31 липня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, вважає, що стороною позивача подано до суду на підтвердження розміру матеріальної шкоди Звіт про оцінку КТЗ № 1468-Ф/22 від 16.07.2022, який є неналежним доказом, оскільки не містить попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України; спеціаліст, який склав Звіт не є експертом, за результатами проведеної оцінки не встановлена причина пошкодження транспортного засобу, висновок складено на вимогу позивачки за винагороду з метою отримання бажаного висновку, а тому оцінка може містити неактуальну інформацію. А тому, вважає, що Звіт не може підтверджувати дійсний розмір завданого позивачці збитку, а викладені у Звіті доводи є суб`єктивною думкою оцінювача, тобто є припущенням щодо фактично завданого збитку. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 21 серпня 2023 року представником позивачки, у відповідності до ст. 179 ЦПК України, подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що оцінка пошкодженого транспортного засобу, належного позивачці проведено на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна», майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт № 1468-Ф/22 від 16.07.2022 проведено відповідно до п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Звіт складено з фіксуванням всіх пошкоджень, наявних на транспортному засобі. Відповідач про дату огляду транспортного засобу був повідомлений, однак на огляд не з`явився. А тому, Звіт про оцінку КТЗ є належним доказом розміру заподіяної шкоди. Натомість, зауважив, що заперечуючи проти розміру шкоди, стороною відповідача не надано суду іншого звіту або висновку експерта, які б спростували розмір шкоди, встановлений у Звіті, наданому стороною позивача. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві та запереченнях на відзив. Позов просив задовольнити. Звернув увагу, що повідомлення про здійснення оцінювачем огляду автомобіля позивачки після настання дорожньо - транспортної пригоди, надсилалось саме начальнику колони ПрАТ «Київводоканал» [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування заперечень проти позову посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Підтвердила, що дійсно [PERSON] на час вчинення дорожньо - транспортної пригоди працював у відповідача та дійсно був винуватцем пригоди. Звіт, наданий стороною позивача на підтвердження розміру шкоди не оскаржували, однак ставить під сумнів утворення ушкоджень на автомобілі позивачки, зазначені у Звіті, саме під час події настання дорожньо - транспортної пригоди. Зауважила, що відповідач не був повідомлений про дату здійснення оцінювачем огляду автомобіля позивачки після настання дорожньо - транспортної пригоди. У задоволенні позову просила відмовити. Третя особа у судовому засіданні пояснив, що у зв`язку із вчиненням ДТП його було притягнуто до адміністративної відповідальності. У ПрАТ «Київводоканал» є відповідальний працівник, який під час настання дорожньо - транспортної пригоди виїжджає на місце події як представник підприємства. 16 липня 2022 року такий представник на місце події не приїжджав. Начальником колони ПрАТ «Київводоканал» є [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки та відповідача, а також третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2022 року приблизно о 13 годині 02 хвилини в місті Києві по вул. Набережно - Лугова, 8 Б, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗІЛ 131», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди власнику автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , було завдано матеріальної шкоди. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована Полісом № АР/5226407 у ПрАТ «СК «Саламандра». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн. Відповідно до Звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , становить 251434 грн. 03 коп., ринкова вартість - 817737 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень становить 267471 грн. 60 коп. 11 жовтня 2022 року ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі поданих позивачкою повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду від 05 серпня 2022 року та заяви на виплату страхового відшкодування від 05 серпня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування останній в сумі 130000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 11 жовтня 2022 року № ЗНО0086169 та копією страхового акту № 0041079.07.22/1. Таким чином, враховуючи, що страхової виплати недостатньо для відшкодування шкоди, позивачка просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди, визначеним Звітом № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року у розмірі 251434 грн. 03 коп. і виплаченим страховим відшкодування в сумі 130000 грн., яка складає 137471 грн. 60 коп. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював в ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» та виконував свої трудові обов`язки, а тому суд погоджується з суб`єктним вибором сторони позивача, що належним відповідачем у справі є саме ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що також, не оспорювалось сторонами по справі. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування», в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. В постанові Верховного суду від 30.10.2019 по справі № 753/4696/16-ц зазначено, що якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Посилання судів попередніх інстанцій, як на підставу відмови у стягненні шкоди з ОСОБА 2, на те, що витрати стягуються судом лише після проведення ремонтних робіт автомобіля та доведеності їх сплати є помилковими, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам справи. Позивачем заявлено вимоги, зокрема до ОСОБА 2, про відшкодування заподіяної ним ОСОБА 1 шкоди (збитків) до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 90477,94 грн., а відповідачами не спростовано заявлений позивачем розмір шкоди будь-якими іншими належними доказами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 206/3219/15-ц від 19 липня 2021 року, зокрема оскільки коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та його складових частин ураховується при визначенні матеріального збитку, який відшкодовується страховиком, натомість при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи, ураховується принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, зокрема відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (статті 1192, 1194 ЦК України). Також дана позиція була підтримана в постанові Верховного Суду по справі № 757/33065/18-ц від 21 липня 2021 року, а саме: таким чином суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_ 1 щодо стягнення з ОСОБА 2 137 845,36 грн., як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності (із розрахунку 237 345,36 - 99 500 грн.). Посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі м 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищу розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язок відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Щодо доводів представника відповідача про те, що Звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, виконаний ФОП [PERSON] , не є належним доказом розміру заподіяної шкоди, суд зазначає таке. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092. Слід відмітити, що Звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, складений ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON] містить марку, модель і державний реєстраційний номер транспортного засобу, який проходив оцінку. У своєму звіті оцінювач зазначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу , заподіяного власнику у результаті пошкодження транспортного засобу «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , складає 267471 грн. 60 коп. При цьому, оцінювач зазначив, що оцінка проведена на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні», він діяв неупереджено та об`єктивно, обмежень до виконання оцінки та зацікавленості у результатах оцінки він не мав. Ураховуючи викладене, Звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, суд вважає є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. Щодо доводів представника відповідача про порушення оцінювачем п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки пошкоджений автомобіль «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , оглядався оцінювачем за відсутності відповідача, суд зазначає, що згідно з п. 5.2 вказаної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Так, стороною позивача в судовому засіданні зазначено та надано відповідні докази надсилання представнику ПрАТ «Київводоканал» Лосєву С.В. повідомлення про дату проведення оцінювачем огляду. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведена та обставина, що представник відповідача був повідомлений про проведення огляду. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості провести власне дослідження вартості збитку. З приводу доводів представника відповідача про ненадання позивачем достовірних доказів причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та тими пошкодженнями автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] », які вказані у звіті оцінювача, суд зазначає, що за загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Наданий позивачем звіт відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів. Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування стороною відповідача не надано. При цьому, суд зауважує, що представником відповідача не надано іншого звіту оцінювача або висновку експерта, які б спростовували перелік пошкоджень, наведений у Звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, складений ФОП [PERSON] , та розрахунок суми збитків, завданих автомобілю «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 16 липня 2022 року. Не доведено належними та допустимими доказами наявність такої суперечності між пошкодженнями, що були виявлені та оцінені суб`єктом оціночної діяльності у звіті про незалежну оцінку матеріального збитку, яка б ставила під сумнів належність поданих стороною позивача доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Слід відмітити, що відповідач, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, не навів свого розрахунку завданих збитків, та не скористався правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих автомобілю «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 16 липня 2022 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» різниці між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та виплатою страхового відшкодування в сумі 137471 грн. 60 коп. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 11949 грн. 23 коп. та 3% річних у розмірі 2779 грн. 59 коп. суд зазначає наступне. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Між тим, з матеріалів справи не убачається, що позивачка зверталась до відповідача з вимогою про погашення суми відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, тобто у відповідача не виникло обов`язку погасити суму відшкодування вказаної шкоди, а відтак і відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати у справі складаються із судового збору за подання позову в сумі 1552 грн., витрати на виготовлення звіту в сумі 3500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1552 грн., що підтверджується квитанцією від 22 березня 2023 року. Враховуючи те, що задоволено 88,58 % позовних вимог (137471 грн. 60 коп. від 155200 грн. 42 коп.), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1374 грн. 74 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2270 грн. х 76,94 % / 100%). Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на проведення Звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року в сумі 3500 грн., понесення яких підтверджується копією квитанції № 1468-Ф/22 від 07.08.2022. На підставі викладеного та

Outcome: partial