Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.11.2021 року представник позивача Юхименко Ю.Ю. звернувся в суд з позовом в інтересах ТОВ "Фінансова компанія"Онлайн Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 21.10.2019 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем по справі укладено кредитний договір №500834968 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого [PERSON] отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "Фінансова компанія"Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до Реєстру право вимоги № 1 від 05.08.2020 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 17185,00 грн., з яких 6000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11185,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач на протязі тривалого часу не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду за ним рахується заборгованість на суму 20085,00, що складається з наступного: 6000 грн. заборгованість по кредиту, 11185,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2900,00 грн. штрафи і пеня. Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія"Онлайн Фінанс" заборгованість в сумі 20085,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.11.2021 року відкрито провадження у справі. 25.08.2022\~року ухвалою\~Єланецького районного\~суду Миколаївської\~області витребувано\~від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс": оригінал договору № 500834968 від 21.10.2019 року; оригінал цифрового підпису, що містить базу даних і свідчить про вчинення відповідачем заходів, направлених на отримання кредиту; оригінали первинних облікових документів, що підтверджували б отримання відповідачем 6000,00 грн.; оригінал пропозиції (оферти) укласти договір № 500834968 від 21.10.2019 року із оригіналами доказів того, що вказана пропозиція була направлена саме відповідачу; оригінал прийняття (акцепту) запропонованої оферти відповідачем із оригіналами доказів, що саме відповідачем було направлено таке прийняття пропозиції; від АТ КБ "Приват Банк" письмовий доказ, а саме: банківський документ, який слугував підтвердженням зарахування коштів на рахунок отримувача [PERSON] згідно платіжного доручення № 233db09c-80df-4e7d-a583-d27f122dbffa від 21.10.2019 року. 12.01.2023\~року ухвалою\~Єланецького районного\~суду Миколаївської\~області визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача ТОВ "Фінансова\~компанія "Онлайн\~Фінанс"\~Юхименка Юрія\~Юрійовича для дачі особистих пояснень. 08.02.2023 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області витребувано від АТ "УКРСИББАНК" письмовий доказ, а саме: інформацію, кому належить картка за № [NUMBER] . 13.06.2023 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області витребувано від акціонерного товариства "УКРСИББАНК": інформацію, а саме: підтвердити чи спростувати наявність операції по зарахуванню коштів 21.09.2019 року на суму 6000,00 грн. на рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] , з АТ "ПриватБанк"; повну та достовірну виписку по рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] , з урахуванням операції 21.10.2019 року на суму 6000,00 грн.; інформацію щодо причин відсутності вищезазначеної операції у виписці за картковим рахунком клієнта за період з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року від 04.05.2023 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, до суду направила відзив, в якому зазначила, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог в повному обсязі та вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать нормам матеріального права України та такими, що не підтверджуються належними доказами. Зазначила, що позивачем не надано всіх необхідних для всебічного та повного розгляду справи доказів, а саме належність відповідачу зазначеного в позові номеру телефону, укладення з ним договору та перерахування коштів на його рахунок. В матеріалах справи відсутні докази, на яких правових підставах ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги боргу, немає також первинних бухгалтерських документів підтверджуючих факт переказу йому коштів. Також зазначає, що нараховані штраф і пеня є спірними, з врахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Вважає, що позивач не має права вимоги, розрахунок заборгованості наданий позивачем не є належним доказом, тому відсотки нараховані позивачем неправомірно. Крім того, позивачем не надано обґрунтування розрахунку відсотків за користування кредитом та заборгованості за штрафами і пенями, зокрема, не зазначено за який строк вони нараховані. Стверджує, що договір не укладався, так як в графі електронний підпис позичальника відсутні дані про електронний підпис одноразовим ідентифікатором. В матеріалах справи відсутні відомості щодо надання відповідачу примірника кредитного договору, тому його слід визнати недійсним, а також немає відомостей про заміну кредитора. Також просила суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 14000 грн. Крім того, заперечила проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн., оскільки вважає, що їх розмір значно завищений. Вислухавши відповідача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із позовної заяви вбачається, що 21.10.2019 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №500834968 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (том І а.с. 197-199). Згідно вищевказаного договору первісний кредитор надав [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, що підтверджується платіжним дорученням № 233db09c-80df-4e7d-a583-d27f122dbffa від 21.10.2019 року (том І а.с. 28). 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "Фінансова компанія"Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 05.08.2020 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 17185,00 грн., з яких 6000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11185,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач на протязі тривалого часу не виконує свої зобов`язання за кредитним договором №500834968, за ним рахується заборгованість на суму 20085,00, що складається з наступного: 6000 грн. заборгованість по кредиту, 11185,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2900,00 грн. штрафи і пеня, яку просив стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" . Між тим, відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували укладення кредитного договору №500834968 від 21 жовтня 2019 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем [PERSON] . Судом встановлено, що до матеріалів справи долучена копія електронного договору у паперовому вигляді, укладеного 21 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] №500834968, за яким первісний кредитор зобов`язався надати кредит без конкретної споживчої мети на суму 6000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (том І а.с. 9-11). В ході розгляду справи встановлено, що надана позивачем копія вищевказаного кредитного договору не містить підписи сторін. Оскільки договір укладено в електронній формі, то має підписуватись електронно-цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором. Між тим, у розділі 5 Реквізити сторін Договору відсутній підпис позичальника [PERSON] , так і директора ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога". До того ж, графік розрахунків також не містить підписи сторін. Судом витребовувалися оригінал договору №500834968 від 21 жовтня 2019 року укладеного між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем [PERSON] та оригінал цифрового підпису. Між тим, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" не надано суду вищевказаних документів. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до статей 3, 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до положень частин 2, 3 статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказує. Учасники справи мають право подавати електронні докази, в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії(паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.5 ст. 100 ЦПК України). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні оригінали електронних доказів та докази про підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим індифікатором, який би відповідав критеріям та вимогам, зазначеним у Законі України «Про електронний цифровий підпис». Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.02.2019 по справі № 9901/43/19 електронний підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом в справі. А тому,\~суд вважає,\~що відсутність\~електронного підпису\~у договорі\~ №500834968\~від 21\~жовтня 2019\~року укладеного\~між ТОВ\~"Манівео\~Швидка Фінансова\~Допомога"\~та відповідачем\~ [PERSON] виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20). На момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" кредитного договору №500834968 від 21.10.2019 року не існувало. Тому включення [PERSON] до реєстру боржників за договором факторингу від 28.12.2018 року та в подальшому від 05.08.2020 року є безпідставними. В реєстрі прав вимоги № 1 від 05.08.2020 року, в якому зазначено відповідача, складений і підписаний 05 серпня 2020 року, тобто більш ніж через рік після укладення договору факторингу (том І а.с. 45-47). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Положення п.п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, на які посилається товариство, відповідно до якого під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки правочину, за яким могло виникнути у позивача право вимоги в майбутньому на момент укладення договору факторингу не існувало в природі. Отже, між ТОВ "Таліон\~Плюс"\~та ТОВ\~"Манівео\~Швидка Фінансова\~Допомога"\~ на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення договору між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога". Також в ході розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року позивачем не надано. На підтвердження переходу права грошової вимоги за кредитним договором №500834968 від 21.10.2019 року до позивача останнім було долучено до позовної заяви копії укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року з додатковими угодами та підписаним Реєстром прав вимоги №1, де п. 12896 значиться [PERSON] , номер кредитного договору №500834968 від 21.10.2019 року, заборгованість по основному боргу - 6000,00 грн., заборгованість по відсоткам 11185,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 17185,00 грн., сума фінансування 252,00 грн. (том І а.с. 32-47). Між тим, в даному реєстрі не вказано номер договору до якого складено та підписано реєстр з боржниками. А тому, позивач не може стверджувати про те, що він набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500834968 від 21.10.2019 року згідно договору факторингу № 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року. Згідно пункту 2 Реєстру зазначено, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим Реєстром прав вимоги становить 4,2% від основної суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 4040736,97 грн., Однак, ТОВ «ФК «Онлайн\~фінанс» не надано підтвердження про сплату даної суми коштів за відступлення прав вимоги ТОВ "Таліон Плюс". А тому, якщо позивач стверджує, що прийняв грошову вимогу за кредитним договором №500834968 від 21.10.2019 року, то мав надіслати повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Між тим, матеріали справи вказаного повідомлення не містять. До того ж в ході розгляду справи позивачем не надано повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що ТОВ «ФК «Онлайн\~фінанс» не довело права звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором№500834968 від 21.10.2019 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь «ФК «Онлайн фінанс». Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.\~2-3\~ст.\~137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Положення\~цивільного процесуального кодексу України\~вказують, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).\~ На підтвердження розміру понесених судових витрат представником відповідача надано договір № 10/1 про надання правової допомоги від 10.12.2021 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 10.12.2021 року (том І а.с. 88), акт № 1 про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги № 10/1 від 10.12.2021 року від 13.12.2021 року (том І а.с. 89), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 44 від 13.12.2021 року про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. (том І а.с. 90), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 11 від 12.12.2023 року про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. (том ІІ а.с. 177), копію акту № 2 про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги № 10/1 від 10.12.2021 року від 12.12.2023 року (том ІІ а.с. 178). Із вищевказаних копій документів слідує, що відповідачем сплачено за договором про надання правової допомоги 14000 грн. Таким чином, суд вважає, що відповідачем та його представником документально доведено понесені витрати на правову допомогу, які належить стягнути з позивача. Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Між тим, будь-яких доказів на підтвердження неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу представником позивача суду не надано. Суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 14000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи слідує, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (том І а.с. 8) та 6500 грн. (том І а.с. 58, том ІІ а.с. 95) витрат на правову допомогу. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України в задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved