Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

\~У вересні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів. Позовні вимоги\~ [PERSON] \~обґрунтовує тим,\~що [INFO] народився їх спільний з відповідачем син [PERSON] . [PERSON] ухилявся від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати сина. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, у зв`язку з чим, рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 02.03.2011 по справі №2/18/11 було стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , 2009 р.н. у розмірі 400 грн. щомісячно з 23.12.2010 і до досягнення дитиною повноліття. На протязі 2010-2023 боржник аліменти не сплачував та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2023 борг становить 88873,37 грн. Тобто, більш ніж 13 років відповідач ігнорував вимоги чинного законодавства, інтереси дитини, не сплачуючи аліменти. Згідно з розрахунку суми пені за період з грудня 2010 року по грудень 2011 року, остання значно перевищує суму основного боргу, однак ч.1 ст.196 СК України було встановлено обмеження щодо максимальної пені, яка не повинна перевищувати 100% заборгованості. Також зазначено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24.04.2015 по справі №151/77/15-ц з [PERSON] на утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 310 грн., але не менше встановленого законом мінімуму щомісячно з 23.01.2015 до досягнення дитиною повноліття. На протязі 2015-2023 років відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 72913,89 грн. Згідно розрахунку суми пені за січень 2015 по грудень 2015, сума пені становить 104735,05 грн. На підставі викладеного, позивач просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), яка виникла в зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 88873,37 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), яка виникла в зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 82913,89 грн; стягнути 20000 грн. судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 для розгляду цивільної справи №147/1342/23 визначено суддю Натальчук О.А. \~ \~ \~ \~06.11.2023 до суду від Ольгопільської сільської ради надійшла інформація від 05.10.2023 №508/02-15, з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. \~ \~ \~ \~Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0600235602064) копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Проте, поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Окрім того, суд вважає, що факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч.8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~\~\~\~\~\~ Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі вимог ч.8\~ст. 178 ЦПК України та ст.280 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.12). Діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №105 від 12.09.2023 (а.с.10). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що 27.04.2015 головним державним виконавцем відділу ДВС Чечельницького РУЮ відкрито виконавче провадження 47382560 з примусового виконання виконавчого листа №151/77/15-ц від 24.04.2015, виданого Чечельницьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 310 грн. щомісячно (а.с.13-15). 08.05.2015 головним державним виконавцем відділу ДВС Чечельницького РУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2/18/22, виданого Чечельницьким районним судом 02.03.2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 400 грн. Виконавче провадження 47488832 (а.с.18-20). Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 72913,89 грн. у виконавчому провадженні №47382560 та 88873,37 грн. у виконавчому провадженні №47488832 (а.с.16,17, 21-23). Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу заборгованості у відповідача по сплаті\~\~аліментів на утримання дітей, а саме синів [PERSON] та [PERSON] , батьком яких є [PERSON] у зв`язку з чим позивач бажає стягнути з відповідача відповідну суму неустойки (пені). Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України)та Законом України «Про виконавче провадження». Так, ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч. 4\~ст. 71 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1\~ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~(ч. 4\~ст. 71 цього Закону). Вищевказаний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів складено державним виконавцем у відповідності до вимог\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до вимог ст.196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21, зроблено висновки, що: «Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства. Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах\~СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~Сімейному кодексі України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1\~статті 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів ,з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Згідно розрахунку позивача, та розрахунку, вчиненого судом на підставі вищеописаної формули, вбачається, що розмір пені, яка виникла у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів відповідачем на користь позивача на утримання синів, значно перевищує розмір основної суми боргу по кожному виконавчому документу. Водночас,\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Відповідно до пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд. Із матеріалів справи убачається, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати спільного із позивачем сина та про свій обов`язок сплачувати аліменти на підставі відповідного судового рішення, проте свої зобов`язання вчасно та у повному обсязі не виконував. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин та відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів суду не надано, розрахунок заборгованості по аліментах за вищевказаний період, за який позивачка просить стягнути пеню, не спростовано належними і допустимими доказами. Відомості щодо наявності спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів відсутні. Будь-яких доказів наявності підстав для зменшення розміру пені з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів відповідачем суду також не надано, а матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Разом з тим, згідно вимог ч. 1\~ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментах, тому суд вважає, що сума пені за прострочення сплати аліментів повинна бути стягнута з відповідача у розмірі 88873,37 грн. та 72913,89 грн., що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментах, а тому позов підлягає до задоволення. Також, відповідно до п. 3 ч. 1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Тому, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає таке. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] у позовній заяві просить стягнути витрати на правову допомогу у сумі 20 000 грн., на підтвердження чого надав до справи договір про надання професійної (правничої) допомоги від 12.09.2023, розрахунок суми гонорару від 27.09.2023, акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 27.09.2023 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено слідуюче: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 174 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. У додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 6 червня 2023 року у справі № 924/1168/21 зазначено, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved