Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2023 року позивач перебував у транспортному засобі ВАЗ 210994-20, державний номер [NUMBER] , у якості пасажира. Зазначеним автомобілем керував дядько [PERSON] . Біля будинку [ADDRESS] о 14-05 год. їх зупинили інспектори патрульної поліції, які за допомогою алкотестера «Драгер» з незрозумілих причин перевірили позивача на стан сп`яніння. Алкотестер показав 0,29 проміле алкоголю у крові. [PERSON] ні алкоголь, ні наркотичні засоби не вживав та не вживає, тому не погодився із показниками алкотестера і наполягав на медичному освідуванні лікарями. Позивач погоджувався поїхати до будь-якого медичного закладу і довести, що нічого забороненого не вживав, але йому відмовили. За результатами показників алкотестера на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №044379 від 15.04.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП. 08.06.2023 року Малиновський районний суд м.Одеси розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та прийняв рішення справу відносно останнього закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі ч.1 ст.247 КУпАП. Внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності останньому спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у наступному: - вартість медичного освідування становить 1026,89 грн; - вартість проїзду на розгляд справи до суду 08.06.23 року з м.Херсона до м.Одеси 200 км +100 км по м.Одесі до суду і повернення до м.Херсона +200 км.- 500 км. До суду позивач їздив на власному автомобілі, оскільки на маршрутному автобусі не встиг би прибути у визначений судом час. Заправився на АЗС «ОККО» і витратив на поїздку 32.75 літри бензину вартістю 1538,92 грн. - вартістю проїзду за копією рішення до суду, оскільки без мокрої печатки позивачу не повернули посвідчення водія [INFO] . З м.Херсона до м.Одеси 200 км +100 км по м.Одесі до суду і повернення до м.Херсона +200 км.- 500 км. До суду позивач їздив на власному автомобілі, оскільки на маршрутному автобусі не встиг би прибути у визначений судом час. Заправився на АЗС «ОККО» і витратив на поїздку 34,64 літри бензину вартістю 1521,74 грн. - вартість проїзду до м.Миколаєва 27.06.23 року за поверненням посвідчення водія складає 1000 грн та становить близько 300 км. Це включає пошук адміністративної служби патрульної поліції м.Херсона, проїзд до патрульної поліції м.Херсона у м.Херсоні, сервісного центру МВС у м.Херсоні, пошук патрульної поліції м.Херсона у м.Миколаєві, тобто позивач їздив до різних поліцейських управлінь. - [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях з 15.04.2023 року по 08.06.2023 року, оскільки останній вважав себе невинуватим, але працівники поліції ігнорували його твердження, що породжувало зневіру у справедливість і законність, позивач не спав ночами знову і знову повертаючись до подій 15.04.2023 року. [PERSON] переживав за розгляд справи у суді, оскільки раніше ніколи до суду не звертався. Переживав щодо покарання, оскільки покарання у вигляді штрафу 17 тис. грн. є суттєвими для позивача, оскільки він є безробітним, а у разі не сплати сума подвоюється. Крім того, позивач переживав, що його можуть позбавити права керування. У м.Херсоні після деокупації автомобіль є основним засобом для переміщення його родини, є значною допомогою у заробітках, позивач допомагає матері. [PERSON] був знервований, не стриманий, різкий у своїх висловлюваннях з рідними, весь час був пригнічений стан. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (м.Київ, вул.Бастіонна, буд.6, ЄДРПОУ 37567646) шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5087,55 грн; моральну шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади, у сумі 50000 грн. Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач - Державна казначейська служба України надав до суду відзив, згідно якого з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, що не існує жодного судового рішення, яким би дії працівників відповідача - Департаменту патрульної поліції України були визнані незаконними. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси Одеської області від 08.06.2023 у адміністративній справі №521/12069/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно позивача закрите, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Проте даним рішеннями незаконність дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції України не встановлена. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій Департаменту патрульної поліції України, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому, сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів завдали позивачу моральної та матеріальної шкоди. На підставі викладеного вважають, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина Департаменту патрульної поліції України не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій працівників поліції та його посадових осіб. Враховуючи викладене вважали, що підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні, оскільки відсутні рішення суду щодо протиправних дій працівників поліції. Щодо стягнення моральної шкоди безпосередньо з Казначейства зазначили, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення Отже, позивач зробив помилковий висновок про стягнення матеріальної та моральної шкоди безпосередньо з Казначейства. Щодо повноважень особи, яка забезпечує самопредставництво Казначейства, в Єдиному державному реєстрі, за кодом ЄДРПОУ Державної казначейської служби України 37567646, міститься інформація щодо дій, які уповноважений вчиняти [PERSON] в рамках представництва інтересів Казначейства: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних касаційних скарг, укладання мирової угоди представник). Наявність відповідного запису в Єдиному державному реєстрі є належним та достовірним підтвердженням того, що [PERSON] уповноважений на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Державної казначейської служби України в розумінні частини 4 статті 58 ЦПК України. Отже, [PERSON] наділений повноваженнями діяти від імені Казначейства в судах України (самопредставництво юридичної особи). На підставі викладеного, просив у задоволенні позову [PERSON] по справі №766/2467/23 відмовити у повному обсязі. Відповідач - Департамент патрульної поліції України надав до суду відзив, відповідно до якого вважають, що вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 15.04.2023 о 15:00 год. в м. Херсоні по проспекту 200 річчя Херсону, буд. 26 інспектором взводу №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Чайкою О.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД № 044397, відповідно до якого [PERSON] 15.04.2023 о 14:05 годині у м. Херсон по проспекту 200 річчя Херсону, буд. 26, керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, днз [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат позитивний 0,29 проміле. Постановою суду першої інстанції в адміністративній справі за № 521/12069/23 від 08.06.2023 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дії інспектора поліції згідно вищезазначеного рішення суду не були визнанні незаконними. Звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на безпідставність дій працівників Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції по складанню відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, факт завдання йому цими діями моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 23, 1167, 1174 ЦК України. Інспектор управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції є працівником поліції та мав право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та враховуючи санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, має право на тимчасове вилучення посвідчення водія та видачу тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. Окрім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. При складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності. Вважають, що факт перебування справи про адміністративне правопорушення в судових інстанціях ніяким чином не порушувало прав і свобод позивача, та ні в чому його не обмежувало. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів позивачу завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити. Що стосується матеріальних витрат, які заявляє позивач. Щодо вартості медичного огляду на стан сп`яніння. Відповідно до даних викладених у протоколі позивач пройшов на місті зупинки за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, факт алкогольного сп`яніння було встановлено. Відповідно до вимог ч.4 ст. 266 КУпАП: огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП: огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Тобто у даному випадку проходження огляду на стан сп`яніння позивачем самостійно є таким, що є недійсним в силу вимог ч. 5 ст.266 КУпАП, та є особистим бажанням позивача. Щодо вартості проїзду. У позові зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» (далі Наказ №43), витрати пального для автомобілю позивача складають 8 літрів на 100 км., та в силу п. 3.1.10 Наказу №43 норми витрат палива підвищуються у випадку, якщо автомобіль експлуатується більше 11 років або із загальним пробігом понад 250 тис. км - до 7%. Відповідач вважає за необхідне зазначити, що у п. 3.1.10 Наказу №43 є примітка наступного змісту: надбавку, зазначену у підпункті 3.1.10, застосовують лише у разі документально підтвердженої необхідності та у мінімально можливому розмірі (таким чином передбачається, що підприємство здійснює відповідні заходи щодо підтримання автомобіля у задовільному технічному стані відповідно до рекомендацій заводу-виробника). Для автомобілів сучасних конструкцій та автомобілів після капітального ремонту (або заміни) двигуна надбавку не застосовують, або застосовують мінімально можливі значення із наведенням документально підтвердженого обґрунтування такої необхідності. Позивач жодного документального підтвердження необхідності застосування цієї примітки не надав. Більш того, необхідно зазначити, що у Наказі №43 є пункт 3.2.1 у якому зазначено наступне: норми витрат палива зменшуються у таких випадках роботи за межами населених пунктів на дорогах загального користування, у тому числі на дорогах, що проходять через населені пункти та позначені знаком 5.47 Правил дорожнього руху, із максимально дозволеною швидкістю відповідно до дорожніх знаків та Правил дорожнього руху, що не перевищує 90 км/год. залежно від швидкості та фактичних потреб: для легкових автомобілів - від -15% до -30%; для всіх інших автомобілів - від -5% до -20%. Оскільки маршрути заявлені у позові проходять у більшості своїй за межами за межами населених пунктів на дорогах загального користування, то у даному випадку норма витрат палива має бути зменшена від заявленої позивачем мінімум на 15%, проте це позивач у своїх розрахунках не вказав. У позовній заяві вказано, що проїзд з м. Херсона до м. Одеси та з м. Одеси до м.Херсона складає 500 км. Проте вказана обставина не відповідає дійсності та спростовується скріншотом «Розрахунок маршруту Херсон Одеса», відповідно до якого відстань з місця реєстрації позивача до Малиновського районного суду м. Одеси складає 204 км. в один бік (розрахунок відбувався за допомогою безкоштовного картографічного веб-сервісу Карти Google). Доводи позивача стосовно необхідності проїзду до м. Одеса за копією рішення суду відповідач вважає недоречними, оскільки належним чином завірену копію рішенням суду позивач мав змогу отримати поштою. Також, позивач зазначає, що проїзд з м. Херсона до м. Миколаєва та з м. Миколаєва до м. Херсона складає 300 км. Проте вказана обставина не відповідає дійсності та спростовується скріншотом «Розрахунок маршруту Херсон Миколаїв», відповідно до якого відстань з місця реєстрації позивача до центру міста Миколаєва складає 68,1 км. в один бік (розрахунок відбувався за допомогою безкоштовного картографічного веб-сервісу Карти Google). Враховуючи викладене вище, відповідач вважає, що розрахунки позивача щодо матеріальної шкоди є такими що не відповідають дійсності, та значно завищеними. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.04.2023 о 15:00 год. в м. Херсоні по проспекту 200 річчя Херсону, буд. 26 інспектором взводу №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Чайкою О.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД № 044397, відповідно до якого [PERSON] 15.04.2023 о 14:05 годині у м. Херсон по проспекту 200 річчя Херсону, буд. 26, керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, днз [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат позитивний 0,29 проміле. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 08.06.2023 року провадження по справі №521/12069/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі ч.1 ст.247 КУпАП з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази керування [PERSON] транспортним засобом у зазначений протоколі час. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до даних викладених у протоколі позивач пройшов на місті зупинки за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, встановлення факту на алкогольне сп`яніння. Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з рішенням інспектора УПП, самостійно звернувся до вказаного медичного закладу, де пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння. Згідно квитанції ордеру № 71 від 15.04.2023 року [PERSON] перерахував на користь Херсонського обласного закладу з надання психіатричної допомоги 1026,89 грн. Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. З огляду на викладене, суд вважає, що факт самостійного проходження позивачем відповідного медичного огляду неможливо ототожнювати із заподіянням йому майнової шкоди внаслідок неправомірних дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що поліцейські відмовили позивачу у проведенні визначеного законодавством огляду на стан сп`яніння. Тому суд вважає, що підстави для стягнення із держави на користь [PERSON] майнової шкоди у розмірі 1026,89 грн., сплачених ним за проходження огляду на стан сп`яніння відсутні, оскільки нормами чинного законодавства не встановлено обов`язку для особи після складання протоколу про адміністративне правопорушення самостійного проходження огляду на стан сп`яніння, а проведений огляд був ініційований особисто позивачем, вина посадових осіб відповідачів у понесенні позивачем вказаних майнових витрат відсутня. Процесуальні витрати, понесені, у іншому судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами відповідного судочинства. Таких висновків дійшла ВП ВС у постанові від 14.04.2020 року у справі №925/1196/18, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають застосуванню до правовідносин, які склалися між сторонами. Отже, процесуальні витрати, понесені позивачем під час розгляду справи №521/12069/23, не є шкодою, яка може бути відшкодована в порядку ст. 11 ЦК України, оскільки не є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди. Тоді як шкода, завдана особі в порядку ст. 1166 ЦК України є невідворотним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди і не може бути поставлена в залежність від вчинення/ невчинення потерпілою особою певних дій. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні такої шкоди; необхідність нести витрати на пальне та саме у тій кількості; неможливість пересуватися менш затратним шляхом, та як наслідок виправданість понесених матеріальних втрат, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на проїзд та відмову у їх задоволенні. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд приходить до висновку, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно та відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування моральної шкоди покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Позивачем доведено, що внаслідок незаконних дій працівниками поліції він зазнав моральних (душевних) страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, так як йому необхідно було доводити свою невинуватість перед судом, витрачати час на захист свого порушеного права, що вплинуло на його звичний спосіб життя. Доказів, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди у розмірі заявленої позивачем, а саме у сумі 50 000 грн., її характер та обсяг, в даному випадку суду не було надано. Таким чином, суд

Outcome: partial