Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON] , яка спадкових прав не оформила та [INFO] померла. За життя [PERSON] склала заповіт та заповіла належне їй майно синові [PERSON] та дочці [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак спадкових прав не оформила та [INFO] померла. За життя [PERSON] склала заповіт від 07 вересня 2010 року, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачці у справі. Вказуючи, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті тітки, однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку /пай/ у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Кірова» на території Турійської об`єднаної територіальної громади (колишньої Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області) на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії ВЛ №0104085 від 03 лютого 1997 року. У підготовче засідання позивачка не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена (а. с. 56), 21 листопада 2023 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу за її відсутності (а. с. 53). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений (а. с. 23), 17 листопада 2023 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов визнає в повному обсязі (а. с. 24). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8) і після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на належне йому право на земельну частку (пай), розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах, у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Кірова» (далі КСП «Кірова») на території Турійської об`єднаної територіальної громади (колишньої Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області). Відповідно до листа Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області від 10 серпня 2023 року на підставі розпорядження голови Турійської районної державної адміністрації № 23 від 22 січня 1997 року [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Кірова», серії ВЛ № 0104085 від 03 лютого 1997 року, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 151 (а. с. 15). Зі змісту довідки Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області № 358 від 05 вересня 2023 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня його смерті вступила його дружина [PERSON] (а. с. 10), яка в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є такою, що прийняла спадщину. [PERSON] померла [INFO] (а. с. 34) Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області 17 січня 2001 року, відповідно до якого належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] та синові [PERSON] (а. с. 13). [PERSON] постійно проживала із [PERSON] (а. с. 9), яка в контексті положень статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину після смерті останньої. Інший спадкоємець за заповітом син спадкодавця [PERSON] , спадщину після смерті матері не прийняв та помер [INFO] (а. с. 33). [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). Встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області 07 вересня 2010 року, відповідно до якого належне їй майно заповіла племінниці [PERSON] , 1979 року народження. (а. с. 12). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивачка [PERSON] народилася [INFO] (а. с. 5). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна у селі Бобли Турійського району Волинської області (а. с. 9). 01 серпня 2013 року позивачка подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] (а. с. 35 на звороті). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 07 вересня 2010 року, не змінювався і є дійсним (а. с. 40-41). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка у контексті положень статей 1269,\~1270 Цивільного кодексу\~України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Приватний нотаріус постановою від 09 листопада 2023 року позивачці відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, який підтверджує його державну реєстрацію та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 14). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 122/2013 до майна померлої [PERSON] (а. с. 26- 52), з яких також видно, що ніхто, окрім позивачки, із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше належне [PERSON] майно видані також позивачці. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 536 гривень 80 копійок; стягнути з відповідача в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 536 гривень 80 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, статей 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved