Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - позивач, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі-відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості розмірі 37 590 грн. 00 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02.07.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 348322295 на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 10 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк 30 календарних днів. Позивач своє зобов`язання по перерахуванню кредитних коштів виконав, але відповідачем кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року в порядку спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження. 07.02.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідач будь-яких договорів із кредитними установами не укладала та не підписувала, електронно-цифровий підпис не отримувала. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору про надання коштів у позику на умовах кредиту. Доданий до позову лист від Начальника відділу розвитку електронної комерції АТ «Альфа-Банк», не може свідчити про факт отримання відповідачем коштів, оскільки в зазначеному листі відсутні відомості про особу отримувача, також відсутня інформація яка б підтверджувала, що зазначений переказ коштів здійснювався на виконання умов договору кредитної лінії. Вказав, що після спливу строку надання позики, а саме з 02.08.2021 року припинилося право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та інших платежів за цим договором. Доказів, що відбулася пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав і матеріали справи таких відомостей не містять. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, разом з тим, в прохальній частині просили здійснювати розгляд у відсутність сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, разом з тим, на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Судом установлено, що 02.07.2021 сторони уклали договір кредитної лінії № 348322295 про надання кредиту на суму 10 500,00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № [NUMBER] ), що засвідчує факт укладення між сторонами кредитного договору у формі електронного документу згідно ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1.3, 1.7, 1.9.1 Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит протягом 30 днів (Дисконтний період), сплатити проценти за користування в розмірі 1,70 % від суми першого траншу за кожен день користування. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 500,00 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується листом начальника відділу розвитку електронної комерції від 24 січня 2022 року за вих. № 05968-43.2-б/б. 01.08.2021 року строк платежу за дисконтним періодом закінчився, а відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув кредит, не сплатив проценти. Згідно з п. 1.12. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії договору). Згідно з п. п. 1.12.1. та 1.12.2. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Паспорт споживчого кредитування та правила надання грошових коштів у позиву, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит та згідно п. 4.1 договору є невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. У відповідності до умов правил, відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті Товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердив своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись правил. Станом на 24 січня 2022 року заборгованість відповідача за договором склала 37 590,00 грн., що складається: 10 500,00 грн. - сума кредиту; 5 355,00 грн. - проценти за користування кредитом у Дисконтний період; 21 735,00 грн. - проценти за користування кредитом після Дисконтного періоду. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є електронні платіжні засоби, емітовані учасниками внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем (резидентами та нерезидентами) та використовуються для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами Національного банку та умов договору з емітентом. Платіжна картка містить обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Частиною другою статті 640 Цивільного кодексу України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог представником банку до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, заявку на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, договір від 02.07.2021 року, графік розрахунків, лист на підтвердження проведення платежу у розмірі 10 500,00 грн. Доказів на підтвердження повернення боргу відповідачем матеріали справи не містять. Враховуючи наведене вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 10 500,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштів суд виходить із наступного. В матеріалах справи наявний договір № 348322295 від 02.07.2021 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 11 Закону «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, на підставі якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Разом із тим, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення електронного договору № 348322295 від 02.07.2021 року відповідно до вищенаведених положень Закону, оскільки підписання правочину електронним підписом та/або аналогом власноручного підпису сторін не вбачається. Відтак підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо умов, зокрема щодо сплати відсотків, визначених у договорі відсутні. Паспорт споживчого кредиту до Договору № 348322295 від 02.07.2021 року також не містить посилань щодо наявності електронного підпису та/або аналогом власноручного підпису позичальника, а тому підстав вважати що останній ознайомлений із зазначеними у паспорті умовами кредитування немає. Водночас, наявний в матеріалах справи графік розрахунків містить відмітку щодо електронного підпису з одноразовим ідентифікатором позичальника [PERSON] , а відтак вказаний правочин укладено з дотриманням положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та приймається судом до уваги. Вказаним графіком сторони погодили наступний розрахунок: термін платежу : 01.08.2021 р.; сума кредиту: 10 500,00 грн; нараховані проценти: 5355,00 грн; до сплати: 15855,00 грн. Іншими умови вказаного Графіку розрахунку визначено порядок нарахування процентів з посиланням на пункти Договору, однак враховуючи відсутність підтвердження електронного підпису вказаного договору, положення такого правочину застосуванню не підлягають. Отже, враховуючи, що сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом у сумі 5 355,00 грн. та виходячи з положень ст. 1054 ЦК України суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Вимоги про стягнення процентів за кредитом у розмірі 21 735,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки доказів погодження таких нарахувань та ознайомлення відповідача із відповідними умовами відсутні. Враховуючи викладене, позов ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Розмір суми заборгованості наданий позивачем, відповідачем у встановленому законом порядку не спростований та й сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 15 855,00 грн., що становить 42,18 % від заявленої ціни позову 37 590,00 грн. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 046,48 грн. (42,18 % від 2481,00 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки відповідачем не надано доказів понесення нею витрат на правничу допомогу, то відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому питання щодо стягнення зазначених витрат судом не вирішується при ухваленні даного рішення.

Outcome: partial