Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Заявник [PERSON] 19.12.2023 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з заявою про видачу обмежувального припису, зазначивши заінтересованою особою [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що вона, її донька [PERSON] , чоловік [PERSON] , мати [PERSON] та батько [PERSON] , проживають разом у квартирі [ADDRESS] . Під час спільного проживання [PERSON] постійно висловлюється нецензурно, вчиняє психологічне, економічне, фізичне насильство щодо неї, доньки, чоловіка та матері. [PERSON] постійно провокує та вчиняє сімейні сварки, конфлікти, чим психологічно виснажує сім`ю висловлює претензії, постійно звертається до поліції з різними заявами, його поведінка є неадекватною та агресивною, на зауваження він не реагує, поводить себе зухвало. Сім`я у зв`язку з чим постійно перебуває у стресовому стані. Донька боїться знаходиться у домі без батьків наодинці з [PERSON] . [PERSON] палить у квартирі, чим наносить шкоду здоровю`ю мешканцям квартири(вони кашляють, задихаються, у них набрякають органи дихання). ЇЇ батько постійно висловлює різного роду претензії, пише заяви у поліцію з вимогою позбавити батьківських прав, виселети з квартири, приспати собаку. Відносно [PERSON] працівниками поліції складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. За результатами розгляду справи (№711/4575/23) на нього накладено штраф. Відносно кривдника працівниками поліції видано терміновий заборонний припис від 30.08.2023 року серія АА №356505. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань не менше 15 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та її сім`ї (доньки, чоловіка, мати), навчання доньки [PERSON] - [PERSON] (школа №33, адреса: [ADDRESS] ); заборонити [PERSON] контактувати з [PERSON] та її сім`єю (донькою, чоловіком, матір`ю) через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2023 призначений розгляд справи в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити. Повідомила, що вона, її чоловік, донька та мати проживають разом. [PERSON] не є власником квартири та не зареєстрований там. Частина квартири була подарована ним її доньці. Умовами цього договору дозволу на проживання [PERSON] вона не надавала. Пояснила, що насилля з боку батька відбувається давно, він зламав їй носа, з приводу цього вироку немає, але до поліції вона зверталась. Додала, що батько вживає нецензурні слова, знімає на телефон її неповнолітню доньку без її дозволу, палитьу квартирі, погрожував фізичним насиллям, неодноразово безпідставно викликав поліцію. За її заявами на батька складались адміністративні протоколи, судом він притягувався до відповідальності, але постанова була скасована. [PERSON] заперечив щодо винесення обмежувального припису відносно нього. Повідомив, що він доглядав у дитинстві онуку, дивився за нею. З онукою свариться її мати, заявниці у справі. Сварками заявниця заважає йому працювати. Не заперечував факт ушкодження носа заявниці, але пояснив, що це відбулось випадково, він не хотів цього та не бачив заявницю. Також заперечив факт паління у квартирі. Пояснив, що палить на технічному поверсі, але коли виходить, то його не впускають до квартири. Фактично йому перешкоджають проживати у квартирі, плюють у посуд, не дають користуватись ліками, пральною машиною, висловлюються відносно нього нецензурними словами. Пояснив, що дійсно знімає на камеру поведінку заявниці та сім`ї, оскільки це рекомендували робити працівники поліції. Також не заперечував того, що подарував частину квартири онуці, але [PERSON] запевнила його у тому, що він має право жити у квартирі, після укладання такого договору. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши надані записи на електронних носіях суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першоїстатті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Сторони проживають в квартирі [ADDRESS] . Дане визнається учасниками процесу та не підлягає доказуванню. [PERSON] звертаючись з заявою про видачу обмежувального припису, не надала суду жодних доказів щодо представництва інтересів у суді свого чоловіка [PERSON] та своєї матері [PERSON] щодо яких зазначається у прохальній частині заяви. Стаття 350-2 ЦПК України передбачає вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Така заява може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидіїдомашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першоїстатті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першоїстатті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК Україниу заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №369/7782/19 (провадження №61-21337св19) зроблено висновок, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. З урахуванням наведеного, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків, тобто вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як випливає із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. До заяви [PERSON] долучила копії: епікрізу за червень 2016 року з зазначенням того, що удар наніс [PERSON] її батько, постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.07.2023 щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю в діях складу злочину, постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08.08.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (як зазначено у судовому засіданні дану постанову скасовано апеляційною інстанцією), протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.08.2023 та копій пояснень до заяви (відомості щодо притягнення до відповідальності відсутні на час розгляду заяви), протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (відомості щодо притягнення до відповідальності відсутні на час розгляду заяви) та копії прововстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а також копію термінового заборонного припису стосовно кривдника з низьким технічним рівнем виконання копіювання, у зв`язку із чим відомості, які в ньому містяться, не можуть бути оцінені судом. Судом, з урахуванням припису ч.3 ст.294 ЦПКУкраїни, яка визначає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, досліджено копію наданої постанови щодо розгляду матеріалів про притягення до адміністаривної вдіповідальності [PERSON] . На теперішній час постанова скасована Черкаським апеліційним судом. Копія наданого епікрізу щодо перебування на лікуванні [PERSON] з приводу закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, сама по собі не може свідчити, що [PERSON] вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, та не вказує на наявність ризиків продовження з боку [PERSON] протиправної поведінки. Судом встановлено, що заявниця 30.08.2023 року зверталася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, але постанова суду, яка прийнята за наслідками такого звернення до матеріалів справи не надана. З наданого заявницею та дослідженого в судовому засіданні відеозапису не вбачається вчинення [PERSON] будь-якого насильство стосовно заявниці та її дитини. Більш того, встановлено, що [PERSON] у жовтні 2023 року зверталась до Придніпровського районного суду міста Черкаси з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , однак у задоволенні заяви їй було відмовлено. Судом при розгляді поданої заяви надано оцінку аналогічним доказам наданим до даної заяви. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відтак, встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] жодного з видів зазначеного вище насильства стосовно [PERSON] та її доньки у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків, тобто чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці та її дитини, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Законом, а свідчать лише про наявність конфліктів з батьком заявниці, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed