Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У лютому 2022 року КС «Карат» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 23137 від 18 червня 2019 року в розмірі 5\~696,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 14 червня 2019 року до кредитної спілки «Карат» звернулась [PERSON] , що є членом зазначеної спілки, із заявою в якій просила надати кредит у розмірі 5\~000,00 грн. на лікування терміном на 12 місяців. 18 червня 2019 року між КС «Карат» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 23137, за яким позивач зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 гривень на умовах строковості, платності, зворотності, забезпеченості та цільового характеру використання, а позичальник, у свою чергу, зобов`язалась повернути кредит у строк до 18 червня 2020 року, та сплатити кошти за користування кредитом, виходячи зі ставки 84% річних за кожен день користування кредитом від несплаченої суми кредиту, згідно графіку розрахунків, який був погоджений сторонами при укладенні кредитного договору. Для забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, між КС «Карат» та [PERSON] 18 червня 2019 року був укладений договір поруки № 23137 за яким поручитель спільно зобов`язався відповідати по зобов`язанням [PERSON] у повному обсязі та у солідарному порядку у випадку невиконання або неналежного виконання нею своїх зобов`язань по договору споживчого кредиту № 23137. [PERSON] узяті на себе за договором зобов`язання належним чином не виконала, допустивши, прострочення платежів та строк виконання зобов`язання у результаті чого, станом на 18.02.2022 року виникла заборгованість у розмірі 5\~696,00 грн., яка складається з: - 2\~780,00 грн. сума основного боргу; - 2\~916,00 грн. нараховані відсотки за користування кредитом. Позивачем неодноразово було повідомлено боржника та поручителя про необхідність погашення заборгованості за договором про споживчий кредит, але заборгованість до цього дня не погашена. Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідачів солідарно в судовому порядку. Ухвалою суду від 05 липня 2023 року відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилась, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, причина неявки суду не відома. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, причина неявки суду не відома. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання усіх відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є членом кредитної спілки на підставі заяви від 02 лютого 2018 року (а.с. 7). 14 червня 2019 року [PERSON] звернулась до кредитної спілки «Карат» із заявою про надання кредиту (а.с. 8). 18 червня 2019 року між КС «Карат» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 23137, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит у сумі 5000,00 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 84 % річних на суму залишку заборгованості (а.с. 9-10). Відповідно додатку № 1 до договору орієнтована загальна вартість кредиту становить 7280,62 гривні (а.с. 11). З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 23137 від 18 червня 2019 року між КС «Карат» та [PERSON] укладено договір поруки № 23137 від 18 червня 2019 року. Умовами зазначеного договору встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, у такий строк такому порядку, що і боржник (а.с. 13). [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним договором виконувала не повною мірою та неналежним чином, внаслідок чого, за розрахунком банку, станом на 18.02.2022 року виникла заборгованість у розмірі 5696,00 грн., яка складається з: - 2780,00 грн. сума основного боргу; - 2 916,00 грн. нараховані відсотки за користування кредитом (а.с. 14). При цьому, станом на момент розгляду справи, даних про погашення відповідачем-1 вищевказаної заборгованості за кредитом, матеріали справи не містять. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Так у відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1ст. 634\~ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049ЦК\~України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, встановленому в договорі. Відповідачем не спростовано наявність укладеного кредитного договору, як і не надано доказів погашення кредиту в строки, визначені договором, а тому суд приходить до переконання, що основна сума заборгованості у розмірі 2\~780,00 грн. за кредитним договором № 23137 від 18 червня 2019 року підлягає стягненню. Розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом суд вважає за необхідне розрахувати самостійно, виходячи з наступного. Так, згідно умов Кредитного договору, термін дії даного договору становить 12 місяців від дати отримання позичальником кредитних коштів, з 18 червня 2019 року по 18 червня 2020 року. Нарахування відсотків здійснюється відповідно відсоткової ставки 84 % річних на суму залишку заборгованості. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що нарахування відсотків проведено КС «Карат» до 18 лютого 2022 року включно, що значно перевищує строк дії договору. За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами частини першої статті 530ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою статті 598ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом за весь час прострочення, визначений позивачем у позові, суд звертає увагу на наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Як зазначав суд вище, кредитний договір від 18.06.2019 року був укладений сторонами строком до 18 червня 2020 року включно, а тому підстав для стягнення процентів за користування кредитом/позикою після спливу визначених договорами строків кредитування немає. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відсотки у розмірі 313,41 гривень. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2 684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial