Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про стягнення надміру виплаченої пенсії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12 січня 2022 року [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу». За період з 12 січня 2022 року по 31 квітня 2022 року позивачем було надмірно виплачені кошти відповідачці у розмірі 14730,98 грн., у зв`язку з перевіркою електронної пенсійної справи та встановленням відсутності стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року не менше як 20 років. Оскільки внаслідок невірного здійснення розрахунку пенсії, відповідачка отримала за період з 12 січня 2022 року по 31 квітня 2022 року переплату в сумі 14730,98 грн., в добровільному порядку відповідачка зазначені кошти не повернула, тому представник позивача просив стягнути з відповідачки зазначену суму безпідставно отриманих грошових коштів. До суду від відповідачки надійшли заперечення, відповідно до яких відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що неправильне обчислення розміру пенсії сталося з вини працівника пенсійного органу, переплата сталася не з вини відповідачки, зловживань з боку відповідачки або надання недостовірних даних під час нарахування та виплати пенсії не було. Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані з поверненням безпідставно набутого майна, тому, при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , відповідачка у справі (а.с. 4-5, 6, 52-53) з 12 січня 2022 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір пенсії становив 19340,00 грн. (а.с. 55-56, 59-60). Стаж державного службовця [PERSON] становив 22 роки 2 місяці 14 днів (а.с. 54). У зв`язку уточненням даних в електронній пенсійній справі встановлено наявність стажу державного службовця [PERSON] 19 років 1 місяці 14 днів (а.с. 10). На підставі рішення 155450003162 від 19 квітня 2022 року [PERSON] було здійснено перерахунок пенсії, відповідно до якого відповідачці пенсію обчислено із розрахунку 60 % від заробітної плати 14742,77 грн., та її розмір становив 8845,66 грн. (14742,77 грн. х 60%) та призначено пенсію за віком, оскільки стаж державної служби відповідачки становив менше 20 років (а.с. 11, 58). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 155450003162 від 19 квітня 2022 року про перерахунок пенсії [PERSON] , відповідно до якого відповідачці пенсію обчислено із розрахунку 60 % від заробітної плати 14742,77 грн., та її розмір становив 8845,66 грн. (а.с. 65-68). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області скасовано раніше прийняте рішення № 155450003162 від 19 квітня 2022 року, що підтверджується рішенням № 155450003162 від 21 лютого 2023 року (а.с. 13). Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 29 квітня 2023 року відповідачку повідомлено про те, що у зв`язку з перерахунком пенсії (невірно розраховано стаж роботи та оклад держслужбовця по даним довідкам про складову заробітної плати) виникла переплата пенсії в сумі 37756,14 грн. за період з 12 січня 2022 року по 30 квітня 2021 року (а.с. 8, 63). Рішенням 155450003162 від 22 лютого 2022 року [PERSON] , проведено перерахунок пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року в розмірі 60 % від суми заробітної плати - 32603,63 грн. розмір пенсії встановлено в розмірі в суми 19340,00 грн. (а.с. 9). Згідно рішення № 4 від 23 березня 2023 року знято з обліку з інших причин переплата пенсії в сумі 23522,58 грн. (а.с. 14). Як вбачається з ручного протоколу боргу по о/р [NUMBER] за період з 12 січня 2022 року по 30 квітня 2022 року у [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 14730,98 грн. (а.с. 12), про що відповідачку було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України від 29 березня 2023 року (а.с. 7). За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з статтями 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Положеннями частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок). Розділом II Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсію подаються документи про стаж. Розділом IV зазначеного порядку детально регламентовано порядок приймання, оформлення і розгляд документів. Так, пунктом 4.2 цього розділу передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: - реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; - уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до\~частини третьої\~статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; - повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; - повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.. Пунктом 4.7 розділу IV Порядку визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати. Із викладеного слідує, що рішенню про призначення або відмови у призначенні особи пенсії, має передувати виконання уповноваженою службовою особою ряду комплексних дій, спрямованих на уточнення та перевірки інформації, відображеної у документах, наданих заявником разом із заявою про призначення пенсії, а також перевірки таких відомостей на предмет їх достовірності та достатності. Саме ж по собі рішення, прийняте за результатами розгляду відповідної заяви є завершальним етапом процедури з оформлення та призначення пенсійних виплат. Таким чином, на особу (заявника) покладається лише обов`язок зібрання та подачі певного (визначеного) переліку документів, тоді як саме працівнику структурного\~підрозділу належить дотримуватися міри необхідної поведінки щодо аналізу та надання оцінки змісту та обсягу поданої інформації. Та у разі виявлення неточностей, суперечностей, розбіжностей чи недостатності відомостей (даних) для прийняття відповідного рішення, вживати заходи, визначені Порядком. Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). \~\~Частиною 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~\~Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: - по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; - по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року при розгляді справи № 545/163/17 та постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум». До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Виходячи із аналізу статті 1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Відповідно до роз`яснень,викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, 2Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Приписами статей 12, 81 ЦПК України регламентовано, що\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Матеріали справи не містять жодних доказів наявності рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії. Судом враховуються також висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №404/4822/15-ц (провадження №14-55цс19) в якій зазначено, що повернення надмірно сплачених сум пенсій можливе шляхом стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема, у випадку надання ним недостовірних (явно неправильних) даних, тобто у випадку недобросовісної поведінки набувача. При цьому, надмірно виплачені суми пенсії мають стягуватися саме з їх набувача за наявності недобросовісності з його боку щодо набуття цих сум. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду не надано доказів подання до органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення чи перерахунку пенсії відповідачці, а також допущення [PERSON] будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати та недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у сумі 14730,98 грн., а тому підстави для повернення надмірно виплачених сум пенсій відсутні. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України та статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів факту недобросовісного набуття відповідачкою коштів, а також допущення рахункової помилки зі сторони позивача. На підставі\~статей 44,\~50,\~102,\~103\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування»,\~статей 1212,\~1215 ЦК України,

Outcome: dismissed