Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

20.06.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном над малолітніми, стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) та визначити місце поживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] , яка має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Записи про батька дітей зроблені на підставі ст. 135 СК України. Після народження дітей донька почала вживати алкогольні напої, грошову допомогу по народженню дітей витратила на власний розсуд, дітям належної уваги не приділяла, вела аморальний спосіб життя, почала спілкуватися з чоловіками, які перебували в місцях позбавлення волі. В 2021 році, з огляду на таку поведінку доньки, позивач була вимушена разом із онуками винайняти окреме житло, так як поведінка доньки була зовсім некерованою. На сьогоднішній день онуки повністю перебувають на утриманні позивачки. Нею створені належні побутові умови для їх духовного, фізичного розвитку та навчання, вони забезпечені одягом, продуктами харчування, меблями, засобами гігієни та предметами побуту. На даний час відповідачка ніде не працює, на телефонні дзвінки майже не відповідає, в ті рідкі випадки, коли бачиться з дітьми, знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, про їх фізичний і духовних розвиток не піклується, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідними продуктами харчування, одягом та взуттям, не здійснює медичного догляду та лікування, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу синів, не створює умов для отримання ними освіти. Ухвалою суду від 10.08.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 06.10.2022. Ухвалою суду від 14.02.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не надала. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Представник третьої особи Тарасенко А. надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, заслухавши думку малолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю в актовому записі про народження вказана [PERSON] , відомості про батька внесені на підставі ст. 135 СК України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю в актовому записі про народження вказана [PERSON] , відомості про батька внесені на підставі ст. 135 СК України. Малолітні діти, згідно довідки Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №285 від 11.05.2022 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачкою, однак фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . В характеристиці, наданою старостою Новотаромського старостинського округу Тонконог І. зазначено, що відповідачка [PERSON] ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками по найму у громадян, зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя. Неодноразово надходили скарги, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за своїми дітьми. Згідно характеристики наданої Миколаївською гімназією №2 Миколаївської сільської ради на [PERSON] , мати зовсім не приділяє уваги вихованню сина, його вихованням піклується бабуся [PERSON] .. Згідно характеристики наданої Миколаївською гімназією №2 Миколаївської сільської ради на [PERSON] , мати не приділяє належної уваги вихованню сина. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що діти проживають разом із бабусею [PERSON] в с. Миколаївка, яка сама їх виховує та повністю утримує. Відповідачка живе в с. Новотаромське, вихованням та утриманням дітей не займається, приїжджає до них пару раз на рік, та кожен її приїзд супроводжується скандалами. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні малолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що маму майже не бачать і не спілкуються з нею, вона їх вихованням та утриманням не займається. Не заперечували проти позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради №59 від 16.09.2022 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконує покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я своїх малолітніх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того відповідачкою не забезпечується необхідного харчування, медичного догляду, лікування синів, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню синів, що є підставою для позбавлення її батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дітей. Щодо встановлення опіки над малолітніми дітьми суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч..1,2 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст. 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Як зазначено у частині 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради №98 від 22.11.2022 було затверджено подання Органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради про доцільність призначення [PERSON] опікуном над її малолітніми онуками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З огляду на зазначене, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, враховуючи надане суду подання, і те, що будь-які передбачені законом перешкоди у призначенні бабусі дітей їх опікуном відсутні, діти тривалий час проживає з бабусею, яка здатна виконувати обов`язки опікуна, суд вважає, що [PERSON] слід призначити опікуном над малолітніми онуками. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачка є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення ними повноліття. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2022, до їх повноліття. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, заявлені з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, судом визнаються такими, що підлягає задоволенню. Що стосується вирішення позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] , то суд виходить з наступного. Так, ч.3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З огляду на вищезазначене, та враховуючи, що мати малолітніх дітей [PERSON] позбавлена батьківських прав, а дітям призначено опікуна [PERSON] , то місцем проживання дітей є фактичне місце проживання опікуна, а не адреса реєстрації опікуна або дітей, у зв`язку із чим в частині цих позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, судовий збір за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а судовий збір за позовними вимогами щодо стягнення аліментів у розмірі підлягає стягненню з відповідачки до доходу держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial