Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що з 12.08.2014 перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №1412. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач зазначає, що з відповідачем живуть кожен своїм життям, шлюбні відносини між ними за взаємною згодою остаточно припинилися ще у 2015 році, спільного майна не мають. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності (а.с.32). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 28). При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 12 серпня 2014 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 1412, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.18). Після одруження відповідачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у позові вказала, що з 12.08.2014 перебуває з відповідачем у шлюбі, шлюбні відносини між ними за взаємною згодою остаточно припинилися ще у 2015 році, з відповідачем живуть кожен своїм життям, спільного майна та неповнолітніх дітей не мають. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Позивач не просить змінювати прізвище на дошлюбне, а тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище набуте після укладення шлюбу. Згідно із п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved