Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Постановою Київського апеляційного суду від 13.01.2022 року змінено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року і ухвалено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку чи інших доходів, щомісячно, починаючи з 25.06.2021 року і до досягнення дитиною віку 23 років. На виконання постанови 31.08.2022р. головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Абакумовою Н.І. відкрито виконавче провадження ВП №69615338, про що винесена відповідна постанова. Виконавцем у виконавчому провадженні застосовані обмежувальні заходи відносно боржника [PERSON] у вигляді накладення арешту на усі рахунки, арешту на квартиру та у виді обмеження у праві керування транспортними засобами. Станом на 19.09.2022р. заборгованість [PERSON] по аліментам становила 76305, 75 грн. (дивись довідку виконавця). [PERSON] заявив позов, за яким просив звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , за період 25.06.2021 року по 01.10.2022 року, та просив зменшити розмір аліментів до 1300 грн., щомісячно, починаючи з 01.10.2022р. і до закінчення дитиною навчання. Позов обґрунтовано тим, що позивач не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі через незадовільний майновий стан та стан здоров`я. Від відповідачки надійшов відзив, за яким вона просила в позові відмовити, за необґрунтованістю. Позивач у відповіді на відзив на вимогах позову наполягав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналогічна вимога міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст. 197 Сімейного кодексу України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Положеннями частини другої статті 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність передбачених законом обставин. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду довідку Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до якої [PERSON] не перебуває на обліку та йому не призначено жодних видів допомоги. Відповідно до абзацу 17 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними вважається особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Позивач не досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, непрацездатність позивача не підтверджена у порядку, встановленому положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 03.12.2009р. №1317. З наданих позивачем медичних документів не вбачається протипоказань щодо трудової діяльності позивача. Крім того, ці медичні документи оцінювались судом при визначенні розміру аліментів. Оцінці також піддавався і майновий стан позивача. Посилання позивача на те, що на його майновий стан та стан здоров`я суттєво вплинули карантинні обмеження, та обмеження пов`язані з війною не підкріплені доказами. Доводи позивача на те, що обмеження вжиті щодо нього у виконавчому провадженні позбавляють можливості працевлаштуватись, не дозволяють отримати кредит на погашення заборгованості по аліментам, суд відхиляє, оскільки ці обмеження є тимчасовими, вони направлені саме на те, щоб спонукати боржника до виконання аліментних зобов`язань, і з погашенням заборгованості безумовно будуть зняті. Разом з тим, поза увагою позивача залишилось те, що правом вибору виду аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі), відповідно до ч.3 ст. 180 СК України, належить отримувачу аліментів, тобто відповідачці, остання згоди на зміну аліментів не надала. Отже, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених частиною другою статті 197 СК України та частиною другою статті 273 СК України для звільнення від сплати заборгованості з аліментів та зміни розміру аліментів, а відтак в задоволенні позову слід відмовити, за необґрунтованістю. За такого рішення судові витрати у справі розподілу не підлягають. Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Outcome: dismissed