Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду з вищевказаною заявою. Посилався на те, що з 12.08.1995 року заявник перебував у шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу у них [INFO] народилася дитина: [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Сокирянського районного суду від 02.08.2022 року в справі №722/965/22. Після розірвання шлюбу, а саме 19.01.2023 року заявник [PERSON] та [PERSON] уклали письмовий Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини [PERSON] .. Договір у встановленому законодавством порядку було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С.Ю. Згідно п.1.4. зазначеного Договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька, дитина має проживати з заявником на його утриманні. Після оформлення зазначеного Договору, [PERSON] виїхала за межі України на проживання та роботу, заявник з [PERSON] з того часу майже не підтримують між собою відносин і взагалі не ведуть спільного домогосподарство. Заявник з дитиною проживаємо в с.Гвіздівці, він самостійно виховує сина [PERSON] , який перебуває на його одноособовому утриманні. При цьому, заявник приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяє її інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за його навчанням, додатково займається з дитиною, турбується про стан його здоров`я, забезпечує здорове харчування, забезпечує своєчасне проходження дитиною профілактичних оглядів лікарями. При цьому дитина хворіє на хронічне захворювання, що пов`язане з ацетонімічним синдромом у кишківнику. Його спроби вилікувати його в Україні до цього часу не призвели до позитивного результату. В зв`язку з цим, він вважає за необхідне спробувати провести його лікування за кордоном, адже у таких дітей в загальному високий ризик розвитку таких захворювань, як камені в жовчному міхурі, гіпертензія, вегето-судинна дистонія та інших. Заявник вважає за свій обов`язок запобігти виникненню цих додаткових захворювань. Його бажання виїзду за кордон, жодним чином не пов`язане з питаннями служби в ЗСУ і мобілізаційними заходами, оскільки він на цей час вже звільнений з ЗСУ і не підлягає призову на військову службу. В зв`язку з зазначеними обставинами, а також, враховуючи те, що, заявник має намір встановити статус «одинокий батько», що зокрема, дасть йому можливість оформити відповідну належну за законом соціальну допомогу на дитину, а також одержати право на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон без документального оформлення згоди матері, виникла необхідність підтвердження факту самостійного виховання заявником дитини [PERSON] . Просить встановити факт самостійного одноособового виховання та утримання заявником, як батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її присутності, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Крім цього, підтвердила обставини, які зазначені в заяві заявником. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи: Судом встановлено, що 12.08.1995 року заявник [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб виконавчим комітетом Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №11, який на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02.08.2022 року був розірваний. 01.09.2022 року рішення вступило в законну силу. У даному шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2013 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, посвідченого 05.12.2023 року членами комісії в.о. старости Гвіздовецького старостинського округу та діловодом [PERSON] , в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: заявник [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , [PERSON] , син [PERSON] . На час перевірки проживають за даною адресою: заявник [PERSON] та його син [PERSON] . Даний житловий будинок належить колишній дружині заявника [PERSON] . Згідно довідки виданої директором ОЗ «Гвіздівецький ліцей» Кошовою Л. від 05.12.2023 року за №292, зазначено, що [PERSON] , 11.04.2013 року є учнем 5 класу даного закладу. Його батько [PERSON] підтримує тісний контакт із закладом освіти, постійно цікавиться успішністю сина, приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяє духовному та інтелектуальному зростанню дитини. Батько постійно відвідує батьківські збори, турбується про його стан здоров`я. Дитина навчається в художній та англійській школах в с.Романківці, батько забезпечує підвіз дитини три рази на тиждень. Згідно довідки посвідченої сімейним лікарем КНП «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чернівецької області Топорівським М. від 06.12.2023 року за №447, зазначено, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку з приводу захворювань у сімейного лікаря - педіатра та потребує подальшого нагляду, спостереження та лікування. 19.01.2023 року між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] був укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якого визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком заявником [PERSON] , за місцем його проживання батька. Батько зобов`язується: піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні, забезпечувати дитині достатній рівень освіти, не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю [PERSON] . Матір зобов`язується: брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком. За попередньою домовленістю з батьком, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання. Забезпечити дитині комфортні умови проживання та відпочинку - повідомляти батька дитини про благополучне прибуття на місце відпочинку, повернути дитину в місце її проживання в обумовлений батьками час. Крім цього, батьки надають сою згоду на поїздки своїй дитині за кордон один одному, на тримання нею в`їзних віз до закордонних держав. Згода (дозвіл) на виїзд дитини за кордон оформлюється у відповідності до законодавства. Також, у період шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу з дитиною та відпочивати разом з нею на території України або за її межами. Згідно копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] [PERSON] від 04.04.2023 року за №324, зазначено, що [PERSON] звільнений наказом командувача військ оперативного командування « [INFO] » від 05.04.2023 року за №166-РС у запас. [PERSON] зараховано в оперативний резерв осіб рядового складу до [INFO] . Згідно копії витягу з наказу Мінекономіки за №17662 від 22.11.2023 року про бронювання військовозобов`язаного [PERSON] , зазначено, що [PERSON] надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 22.05.2024 року. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між учасниками справи слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктом 2 ч.164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Крім того, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Заявник у поданій заяві зазначає, що після розірвання шлюбу, а саме 19.01.2023 року після укладення письмового договору між батькам дитини, дитина [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні. Такі твердження в силу ст.141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини. Зі змісту договору відносно здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 19.01.2023 року вбачається, що мати дитини [PERSON] також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що батько зобов`язується попереджати матір про зміну місця проживання. Мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь - який день тижня та у будь - який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дитину до себе за місцем свого проживання у вихідні дні. (п.п.2.1, 2.2 договору). Згідно п.п.3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, п.3.2 договору матір зобов`язується: брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком. За попередньою домовленістю з батьком, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене батьками місце. У випадках, визначених п.п.2.1., п.2.2 договору, забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок та забезпечувати дитині комфортні умови проживання та відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення, із зазначенням дати приїзду, місця та часу прибуття повернути дитину в місце її проживання в обумовлений з батьками час. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] обоє беруть участь у вихованні та утриманні дитини. Суд не приймає твердження заявника, про те, що матір дитини проживає за кордоном, оскільки даний факт спростовується доданими заявником доказами, а саме копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в якому проставлені відмітки про те, що мати дитини [PERSON] виїжджала за межі України на короткотривалий період часу, а саме не більше 8 днів. Також, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.12.2023 року, зазначено, що заявник та спільна малолітня дитина, а також мати дитини [PERSON] зареєстровані в будинку, який належить [PERSON] . Крім цього, зазначено, що батько та син проживають в даному будинку, однак будь-яких відомостей про інше місце проживання матері дитини суду не надано, в даному випадку, заявником не доведено факт, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину. Також інші докази, які подані заявником не спростовують факту, що [PERSON] не виконує покладені на неї обов`язки, як мами відносно її сина [PERSON] .. Суд не приймає до уваги письмову заяву [PERSON] відносно не заперечення нею щодо задоволення заяви [PERSON] про встановлення спірного факту, що має юридичне значення, оскільки вона суперечить матеріалам справи та доказам, які були дослідженні під час судового розгляду. Будь-яких інших доказів про те, що [PERSON] не виховує та не утримує дитину, а тому [PERSON] є особою, яка самостійно виховує та утримує сина заявником не подано. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є особою, яка самостійно виховує та утримує сина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] не позбавлена батьківських прав відносно свого сина, а тому зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір згідно ст.150 СК України. Заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків відносно своєї малолітньої дитини. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed