Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому із урахуванням збільшених вимог просив визнати спільною сумісною власністю подружжя придбане ним та [PERSON] в період шлюбу: 34/100 частини нежитлової будівлі загальною площею 250,9 кв.м, що розташована по [ADDRESS] ; частину земельної ділянки загальною площею 0,0057 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6823610100:02:005:0471, з цільовим призначенням для комерційного використання; земельну ділянку площею 0,0309 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6823610100:02:006:0347, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнати за ним право власності на 1/2 частину перелічених об`єктів нерухомості. Позов мотивований такими обставинами. 19.06.2005 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, в період якого у них народились двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . 21.01.2021 рішенням Полонського районного суду шлюб розірвано. Під час шлюбу за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу придбано на і`мя відповідачки вище вказане нерухоме майно: 03.04.2006 земельну ділянку площею 0,0309 га; 29.02.2008 34/100 частини нежитлової будівлі; 02.10.2007 частину земельної ділянки загальною площею 0,0057 га. Після розірвання шюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна модружжя, а тому позивач мотивуючи, що вищезгадані об`єкти нерухомості придбані в період шлюбу за спільні кошти, відтак є спільною сумісною власністю його та [PERSON] у рівних частках, тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку. Відповідачка у поданому відзиві та в ході судового розгляду позов визнала частково, зазначила, що дійсно вищеперелічене майно є спільною сумісною власністю її та позивача як бувшого подружжя. Однак просила врахувати, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживають з нею, перебувають на її утриманні, батько дітей належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не приймає участі у вихованні, а тому вважає за можливе збільшити її частку в спільному майні до 3/5 частин, а за позивачем визнати відповідно право на 2/5 частини. Крім цього [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу вона користується нежитловим приміщенням, яке являє собою магазин в котрому функціонують чотири торгові відділи, на кожен із яких укладено договори оренди, за що нею отримується орендна плата. В судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав, заперечив доводи відповідачки щодо зменшення його частки у спільному майні із мотивів, що ним в добровільному порядку надається матеріальна допомога дітям, а також що після розірвання шлюбу у нього з відповідачкою була усна домовленість про отримання останньою половини належної для нього орендної плати від здачі магазину в оренду в рахунок аліментів на утримання дітей. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 19.06.2005 позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, в період якого у них народились двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . 03.04.2006 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.9) та держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 585510 від 26.04.2006 року (а.с.80) на ім`я [PERSON] придбано земельну ділянку площею 0,0309 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6823610100:02:006:0347, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 29.02.2008 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.10) на ім`я [PERSON] придбано 34/100 частини нежитлової будівлі, що розташована по [ADDRESS] . 02.10.2007 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.38) та держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 404299 від 03.03.2008 (а.с.79) на ім`я [PERSON] придбано частину земельної ділянки загальною площею 0,0057 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6823610100:02:005:0471, з цільовим призначенням для комерційного використання. 21.01.2021 рішенням Полонського районного суду шлюб між сторонами розірвано, після чого між позивачем та відповідачкою існує спір щодо поділу вище переліченого майна. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України). Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. За положеннями\~ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3). Приймаючи до\~уваги,\~що вищезгадані\~об`єкти\~нерухомості земельна ділянка площею 0,0309 га, 34/100 частини нежитлової будівлі, частина земельної ділянки загальною площею 0,0057 га придбані сторонами у період шлюбу, а відтак, на підставі наведених норм СК України, дане майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача у рівних частках, а тому позовні вимоги [PERSON] є законними і підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав для збільшення частки у майні [PERSON] із таких міркувань. Для застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку. \~ \~ \~ \~За положеннями ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Сторонами визнається, що після розірвання шлюбу двоє їхніх неповнолітніх дітей проживають із відповідачкою, при цьому остання зазначала, що орендна плата, яку вона отримує від здачі 34/100 частин нежитлової будівлі (магазину) в оренду витрачається на потреби дітей, з питанням про примусове стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей вона не зверталась. Позивачем надані письмові докази про те, що він з листопада 2020 року систематично перераховує на банківськи картки [PERSON] та [PERSON] кошти, а також періодично перераховував кошти на картку відповідачки. Крім цього [PERSON] пояснював, що після розірвання шлюбу він та [PERSON] домовились, що належна для нього 1/2 частина грошей отримуваних відповідачкою від здачі магазину в оренду має використовуватись на потреби дітей. Таким чином, [PERSON] не довела належними та допустимими доказами, що розмір утримання, яке надає позивач для дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову [PERSON] сплачено 13420 грн. судового збору, що стверджується даними квитанції № 9312-7362-6752-5843 від 25.07.2023, виданої АТ КБ «ПриватБанк». Відтак, за положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку із звільненням відповідачки [PERSON] від сплати судового збору як інваліда ІІ групи, сплачений позивачем розмір судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved