Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. У тексті позову позивачка вказала, що з 26.03.2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, який був розірваний рішенням суду від 28.10.2021 року. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зареєструвала новий шлюб з іншою особою та змінила прізвище на [PERSON] . Дочка сторін проживає з позивачкою, а син залишився проживати з батьком Позивачка вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] має бути визначене саме з нею, оскільки відповідач перешкоджає їй спілкуватись з сином, при відвідуванні їх тодішнього місця проживання позивачка умови проживання були непридатними для дитини, зі слів сусідів позивачка дізналась про те, що відповідач залишав сина без нагляду та останній весь час проводив у сусідів. Будинок, в якому проживав відповідач із сином, належить матері позивачки, тому відповідач не може забезпечити належні умови проживання дитини. Натомість позивачка проживає в трикімнатній квартирі, де для сина є окреме місце для відпочинку та навчання та всі необхідні речі. У зв`язку з викладеним, позивачка просила визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Позов надійшов до суду 21.08.2023 року (зданий до відділення зв`язку 16.08.2023 року). Справа розподілена судді для розгляду 23.08.2023 року. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.09.2023 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 13.30 годин 19.10.2023 року. 17.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки після розірвання шлюбу позивачка разом з дітьми виїхала до м. Первомайська, але через кілька днів син сторін попросив відповідача забрати його до себе. У зв`язку з чим з вересня 2021 року син сторін почав проживати з відповідачем. За рішенням органу опіки та піклування місце проживання сина сторін було визначене разом з батьком. В подальшому відповідач придбав будинок для свого проживання в ньому разом із сином. Відповідач заперечує, що ним не створенні належні умови для проживання сина, оскільки при перевірці таких обставин службою у справах дітей сільської ради зауваження щодо цього не висловлювались. Те, що син проживає разом з батьком, ґрунтується саме на рішенні сина. 19.10.2023 року від Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області надійшов письмовий висновок щодо розв`язання даного спору, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. 19.10.2023 року підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до судового розгляду. 16.11.2023 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка вказала, що відпускала сина проживати разом з батьком лише до кінця навчального року, одночасно з чим відповідач зобов`язався не чинити перешкоди ї у спілкуванні із сином. Ніхто не перешкоджав відповідачу користуватись будинком, який належить матері позивачки та він виселився звідти за власним бажанням, оскільки в ньому за борги було припинене газопостачання. Коли позивачка приїхала до вказаного будинку, то виявила в ньому повний безлад. В судовий розгляд належним чином повідомлена позивачка не з`явилась, від неї не надходили заяви про відкладення розгляду справи. 12.12.2023 року від позивачки на судове засідання по розгляду справи по суті, яке було призначене на 13.12.2023 року, надійшло клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції за її участі з Балтським районним судом Одеської області. Вказане клопотання судом в судовому засіданні 13.12.2023 року ухвалою, постановленою без видалення до нарадчої кімнати було залишене без розгляду відповідно до ст. 126 ЦПК України, як таке, що подане з пропуском визначеного ст. 212 ЦПК України строку, відповідно до якого подібне клопотання має бути подане не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. При цьому, за загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з вказаним та з врахуванням того, що сторони в ході підготовчого провадження завершили обмін заявами по суті справи та надали докази, які бажали надати на розгляд суду, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивачки. В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві, та просив відмовити в його задоволенні, оскільки ним створені всі умови для проживання з ним сина сторін та саме син бажає проживати разом з батьком. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; копію виробничої характеристики [PERSON] ; копію висновку Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 11.10.2021 року; копію акту обстеження умов проживання №64 від 02.08.2023 року; копію довіреності від 14.06.2023 року; копію витягу з протоколу №7 комісії з питань захисту прав дітей Інгульської сільської ради від 24.09.2021 року; копію рішення виконавчого комітету Інгульської сільської ради від 28.10.2021 року; копію акту обстеження умов проживання від 23.09.2022 року; копію акту обстеження умов проживання від 11.11.2022 року; копію пояснень [PERSON] від 07.07.2023 року; копію пояснень [PERSON] від 07.07.2023 року; висновок Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 13.10.2023 року; характеристику [PERSON] з ФГ «Армен» від 03.10.2023 року; довідку про доходи [PERSON] ; характеристику [PERSON] з Інгульського ліцею від 28.09.2023 року; копію договору купівлі-продажу від 09.09.2010 року; копію витягу про державну реєстрацію прав від 22.10.2010 року; копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05.07.2023 року; копію повідомлень постачальника послуг; копію розписки [PERSON] від 29.04.2021 року; копію трудової книжки; фотозображення; копію акту обстеження умов проживання від 26.09.2023 року; характеристику [PERSON] з Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 27.09.2023 року; копію довідки лікаря-нарколога від 06.10.2023 року; копію довідки лікаря-психіатра від 06.10.2023 року) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В 2021 році органом опіки та піклування місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначене з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На час розгляду справи в суді малолітній [PERSON] фактично проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування - Службою у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області наданий висновок від 13.10.2023 року, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , яким створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, яка має окрему кімнату зі спальним місцем, столом, комп`ютерним обладнанням, підключеним до мережі Інтернет. Дитина забезпечена постільною білизною, сезонним одягом, взуттям, канцелярським приладдям, речами першої необхідності та продуктами харчування. Син сторін [PERSON] , [INFO] , висловив в суді своє категоричне бажання залишитись проживати разом з батьком, вказав, що таке його рішення тверде та обдумане. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із частини 4 статті 29 ЦК України слідує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створювати реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Європейський суд з прав людини у свої практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України», від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №402/428/16-ц з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України саме позивач для підтвердження вказаних обставин має надати суду докази того, визначене раніше органом опіки та піклування місце проживання дитини не відповідає інтересам дитини або що умови її проживання становлять небезпеку для її життя та здоров`я. Натоміть надані позивачем суду фотознімки не можуть бути достатніми доказами цього, оскільки не зафіксовані місце та час їх здійснення. Натомість суду надані докази того, що матеріально-побутові умови проживання дитини з відповідачем і за попередньою адресою по [ADDRESS] і за теперішньою адресою: [ADDRESS] на момент проведення обстежень відповідними комісіями є належними, дитина забезпечена усім необхідним, батько приділяє увагу вихованню та навчанню сина, має стабільний дохід та позитивну характеристику за місцем проживання та роботи. Крім того син сторін [PERSON] , [INFO] , фактично заперечив проти задоволення позову та висловив в суді своє категоричне бажання залишитись проживати разом з батьком. Враховуючи, що дитина проживає разом з батьком, який піклується про неї, забезпечує їй всі необхідні умови для виховання, розвитку і навчання, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , який досяг того віку, з якого по-перше, він може самостійно висловити свою волю, яка відповідає його внутрішньому волевиявленню та окреслити власні інтереси, по-друге, його думка має бути врахована судом, враховуючи, що відповідна думка дитини збігається по суті з висновком органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, для залишення раніше визначного органом опіки та піклування місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. У зв`язку з цим в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed