Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

17.10.2023 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона з 01.09.2020 року працює у відділі освіти Токмацької міської ради Запорізької області на посаді «фахівець аналітично-статистичної групи відділу освіти». Місто Токмак було окуповано російськими військами в перших числах березня 2022 року. Після окупації вона продовжувала виконувати свою роботу в м. Токмак дистанційно до 07.04.2022 pоку. Після цього вона виїхала на вільну від окупації територію України, де продовжує дистанційно виконувати свої трудові обов`язки. Заробітну плату за березень та квітень 2022 року отримала своєчасно, але у розмірі 2/3 середньомісячної заробітної плати. З 01.05.2022 року виплата заробітної плати була припинена і не виплачувалась до 31.07.2022 року. З 01.08.2022 року по 31.10.2022 року заробітна плата їй виплачувалась у розмірі 2/3 середньомісячної зарплати відповідно до постанови КМУ від 07.03.2022р. N?221, хоча простій не оголошувався. Однак, факт виплати їй заробітної плати в розмірі 2/3 свідчить про те, що трудові відносини з нею в цей період не припинялись. З 01.11.2022 року заробітна плата виплачується повністю. Свої посадові обов`язки вона виконує у дистанційному режимі. Таким чином, відповідачем не виплачена заробітна плата за період з травня по липень 2022 року включно, хоча в цей період вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки дистанційно. Також зазначила, що пропустила строк звернення до суду із позовом з поважних причин. Просить суд: -поновити строк звернення до суду; -зобов`язати відділ освіти Токмацької міської ради нарахувати та виплатити їй заробітну плату за період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року, матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.09.2021 по 31.08.2022 року. 24.10.2023 року суддя відкрив у справі спрощене провадження з викликом сторін. 28.11.2023 року представник відповідача відділу освіти Токмацької міської ради Запорізької області адвокат Кірічок В.В. подав до суду відзив на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що Відповідно до Указу Президента України від 07.05.2022 року №319/2022 «Про утворення військової адміністрації», було створено Токмацьку міську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області. Начальником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області О.Чубом, 20.10.2022 р. призначено начальника відділу освіти Тарасову В.А. У зв`язку з переходом на співпрацю з окупаційною владою працівників відділу освіти Токмацької міської ради, а саме: начальника [PERSON] , заступника Стольнікової Н.М., головного бухгалтера [PERSON] й інших працівників відділу освіти облікові, статистичні, кадрові тощо станом на 01.08.2022 року по відділу освіти Токмацької міської ради Запорізької області втрачено. Евакуація документів відділу освіти Токмацької міської ради не здійснювалась. У зв`язку з вищезазначеним, відділ освіти Токмацької міської ради не має облікових даних щодо нарахувань та виплат фахівцю аналітично-статистичної служби [PERSON] . Зазначає, що до 01.08.2022 року розпорядником коштів відділу освіти та роботодавцем позивача [PERSON] була [PERSON] , 20.07.2022 р., на підставі листа начальника Токмацької міської військової адміністрації № 48/01/10 «Про призупинення фінансування» рахунки відділу освіти Токмацької міської ради заблоковано рахунки відділу освіти. Після надання повноважень Верховною Радою України начальнику Токмацької міської військової адміністрації було призначено нового начальника відділу освіти (20.10.2022), саме з цієї дати розпочалося відновлення всіх облікових даних відділу освіти Токмацької міської ради. Рахунки відділу освіти Токмацької міської ради розблоковано у листопаді 2022 року. З метою виплати заборгованості заробітної плати працівникам освіти Токмацької міської ради начальником Токмацької міської військової адміністрації видано розпорядження про нарахування і виплату заробітної плати з серпня 2022 року (з моменту блокування рахунків відділу освіти). За період з 01.05.2022 по 31.07.2022 дані про виплати заробітної плати [PERSON] відсутні. Позивач [PERSON] не змогла пояснити у яких трудових відносинах вона була з роботодавцем у період з 01.05.2022 по 31.07.2022 (простій, відпустка, призупинення тощо). [PERSON] , впродовж серпня грудня 2022 року не подавала заяву на отримання основної щорічної відпустки за період роботи 2021 року - 2022 року. Враховуючи окупацію міста Токмака з 26.02.2022 року, колабораціонізм керівників відділу освіти, відсутність облікових даних щодо надання відпустки, можливої виплати допомоги на оздоровлення позивачу до 01.08.2022 (до моменту блокування рахунків), враховуючи вищезазначені обставини, повідомляємо. Видатки на поточний рік заплановані відповідно до розпорядження Токмацької військової адміністрації від 19.12.2022 № 46 «Про бюджет Токмацької територіальної громади на 2023 рік», відповідно до кошторису доходів та видатків на 2023 рік не передбачено виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за минулі періоди. Крім то, вважає, позивач пропустила строк звернення до суду. 19.12.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] , до якої долучені письмові докази. Враховуючи, що відповідь на відзив та докази по справі надійшли після ухвалення судом вступної та резолютивної частини рішення по справі, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала, просила суд задовольнити її вимоги. Пояснила суду, що вона виїхала з окупованої території в квітні 2022 року та перебуває у м. Ірпінь, про що повідомила своє керівництво. Вона продовжувала виконувати свою роботу дистанційно, консультувала працівників, готувала проекти документів, виконувала розпорядження начальника [PERSON] та її заступника. До 01.05.2022 року вона отримувала заробітну плату в розмірі 2/3, без пояснення причин. Починаючи з червня 2022, заробітну плату вона не отримувала, жодних наказів про припинення трудових відносин їй до відома не доводили. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позовної заяви заперечили. Начальник відділу освіти Тарасова В.Л. суду пояснила, що вона була призначена на посаду 20.10.2022 року. Їй не відомо, яку роботу виконувала [PERSON] до серпня 2022 року, відомості про виплату їй заробітної плати за період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року відсутні. Їй не відомо, чи видавались будь-які накази що [PERSON] , як-то про простій, призупинення дії трудового договору, або про відпустку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу. Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34,38,39,41 - 44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року. Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. В Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Отже, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Разом з тим, як видно з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.21 ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Статтею 10 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Слід зробити висновок, що на період дії воєнного стану допускається затримка виплати заробітної прати роботодавцем, за що він не несе відповідальність, проте від обов`язку виплачувати заробітку плату роботадавець не звільняється. Суд встановив, що сторони перебувають у трудових правовідносинах. [PERSON] з 01.09.2020 року працює у відділі освіти Токмацької міської ради Запорізької області на посаді «фахівець аналітично-статистичної групи відділу освіти». Місто Токмак було окуповано російськими військами в перших числах березня 2022 року, що є загальновідомим фактом. 11.04.2022 року [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Як пояснила сама позивач, вона виїхала з окупованого міста Токмак 07.04.2022 року. Відповідно до Указу Президента України від 07.05.2022 року №319/2022 «Про утворення військової адміністрації», було створено Токмацьку міську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області. Згідно розпорядження Президента України від 07.05.2022 №75/2022-рп «Про призначення О. Чуба начальником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області», було призначено начальника Токмацької міської військової адміністрації. Начальником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області О.Чубом, 20.10.2022 р. призначено начальника відділу освіти Тарасову В.А. 30.05.2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у справі №337/414/23 ухвалив вирок, яким засудив колишніх начальнику відділу освіти Черкасову С.В. та заступника начальника відділу освіти Стольнікову Н.М. за ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 111-2 КК України - умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111172842). Відомості про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року відсутні. Відповідачем не були надані та відповідно у матеріалах справи відсутні відомості про те, у яких трудових відносинах перебувала [PERSON] із відповідачем в період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року. Наказ про призупинення дії трудового договору із позивачем [PERSON] в період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року відсутній. Відсутні відомості про перебування [PERSON] у відпустці. Наказ про простій у відділі освіти Токмацької міської ради Запорізької області не видавався. Позивач [PERSON] зверталась із заявою про виплату їй заробітної плати, на що отримала відповідь начальника Токмацької міської військової адміністрації [PERSON] , в якій позивачу було фактично відмовлено у виплаті заробітної плати. Відповідь мотивована тим, що території Токмацької громади тимчасово окуповані з 26.02.2022 року, керівний склад відділу освіти перейшов на бік ворога, тому будь-яка документація відсутня. Виплатити заробітну плату є неможливим. Рахунки відділу освіти були заблоковані 01.08.2022 року, дані з період о 31.07.2022 року відсутні. Крім того [PERSON] не довела, що вона виконувала свої трудові обов`язки в цей період. Суд прийшов до висновку, що відмова відділу освіти Токмацької міської ради нарахувати та виплатити заробітну плату [PERSON] є протиправною. Відповідач не довів суду правомірність своїх дій щодо невиплати заробітної плати. Посилання на відсутність бухгалтерських документів, за період до 31.07.2022 року, не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання нею заробітної плати. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначає які саме права працівників під час дії воєнного стану можуть бути обмежені. Положення Закону дозволяють призупинити дію трудового договору із працівником. Проте, як видно із матеріалів даної справи, трудовий договір із [PERSON] не призупинявся. Суд вважає, що [PERSON] не зобов`язана доводити суду та відповідачу, що у спірний період вона виконувала свої посадові обов`язки. У разі, якщо [PERSON] не виконувала свої обов`язки, не з`являлась на роботу, відповідач мав повноваження притягнути її до відповідальності, розірвати із нею трудовий договір. Проте, як видно із матеріалів справи, [PERSON] продовжує трудові відносини із відповідачем, отримує за це заробітну плату. Питання про виплату заробітної плати під час воєнного стану врегульоване статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Положення статті дозволяють роботодавцю внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили виплачувати заробітну плату несвоєчасно. Разом з тим, норми статті 10 Закону прямо зобов`язують роботодавця виплатити заробітну плату з моменту відновлення діяльності підприємства. Таким чином, відділ освіти Токмацької міської ради, після призначення начальника, відновлення своєї роботи, розблокування рахунків, повинен був вжити дії для нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] за період, коли заробітна плата їй не виплачувалась, тобто з 01.05.2022 по 31.07.2022 року. Відмова відповідача у виплаті їй заробітної плати за спірний період є протиправною, не ґрунтується на положеннях законодавства Щодо позовних вимог про нарахування та виплату [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 01.09.2021 по 31.08.2022 року, то суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Пунктом «б» статті 4 Постанови КМУ від 30 серпня 2002 р. № 1298 передбачено надання права керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Допомога на оздоровлення надається працівнику при наданні щорічної відпустки. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталась із заявою про надання їй щорічної відпустки, тому підстави для виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні. Крім того, позивач [PERSON] просила суд поновити їй строк звернення до суду, оскільки вона пропустила його з поважних причин. Посилається на те, що вона проживає в м. Ірпінь Київської області, де з вересня 2022 по квітень 2023 року були постійно відключення світла. Крім того, через щоденні повітряні тривоги, вона вимушена знаходиться у сховищі. Ці обставини перешкоди їй вчасно подати позовну заяву до суду. Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 1 Глави XIX «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» КЗпП України). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін та доповнень) постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». У зв`язку з відміною Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, продовжені строки, визначені статтею 233 КЗпП, завершились у 00 год. 01 хв. 01 липня 2023 року. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Строк звернення до суду із даними позовними вимогами сплинув 01 липня 2023 року. [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом 17.10.2023 року (у поштовому відділенні конверт із позовною заявою був зареєстрований 12.10.2023 року). Отже позивач пропустила строк звернення до суду із даним позовом. Проте, із матеріалів справи видно, що [PERSON] зверталась із аналогічним позовом до суду 28.06.2023 року (справа ЄУН 337/3371/23), тобто вчасно без пропуску строку. Позовна заява 03.10.2023 року була залишена судом без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. [PERSON] ухвалу суду не оскаржувала, а подала до суду аналогічний позов, що не заборонено нормами ЦПК України. Суд вважає, що з урахуванням вказаних вище обставин, причини пропуску позивачем [PERSON] строків звернення до суду, передбачених статтею 233 КЗпП України є поважними, а тому строк підлягає поновленню. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду із даним позовом слід поновити, та задовольнити позовну заяву в частині нарахування та виплатити [PERSON] заробітної плати за період з 01.05.2022 по 31.07.2022 року, а позовні вимоги в частині нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення лишити без задоволення.

Outcome: partial