Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 травня 2006 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис 943. Позов мотивує тим, що в шлюбі у них народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Після народження доньки у них часто почали виникати сварки і скандали на побутовому рівні, відповідач самоусунувся від потреб сім`ї. З 2019 року має намір розірвати шлюб, проте за бажанням чоловіка примиритися, давала шанс їхнім відносинам, однак, нічого не змінилось. Вважає, що поновлення шлюбних відносин неможливе, втратила почуття любові та поваги до відповідача. Збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та може негативно вплинути на дітей. Просить позов задоволити. Сторони у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач подав заяву в якій просить не розглядати його заяву про надання строку на примирення, розгляд справи проводити у його відсутність. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 14 листопада 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 29 листопада 2023 року. 29 листопада 2023 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 18 грудня 2023 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 18 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] 20 травня 2006 року зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис 943. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини та чоловіка, « [PERSON] » (а.с.5). [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2011 року (а.с.13), а [INFO] народилася донька, [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2016 року (а.с.14). Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є небажання позивачки будувати у подальшому сімейні стосунки через постійні конфлікти, внаслідок яких втрачено почуття любові, взаємоповаги, припинено подружні стосунки. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Приписами ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію позивачки, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу. Положення ст.24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі\~дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивачка остаточно визначилась і збереження шлюбу не бажає, сторони припинили подружні та будь-які інші в сімейному-родинному контексті відносини, суд приходить до висновку, що немає підстав для подальшого збереження їх шлюбу, у зв`язку з чим такий доцільно розірвати. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved