Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

02.02.2018р. Одеська міськрада звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відумерлою; визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 2989 від 22.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца О.М., на підставі якого державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33765324, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеськогоміського нотаріального округу Задорожнюк В.К., внесене до реєстру 10.03.2017 року, індексний номер рішення: 34219943, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Позов вмотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , про що 11 березня 2016 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 2696 та видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 17,3 кв.м. яка розташована за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками форми № 1 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 18.04.2017 року № 68, форми А (картка прописки), форми Б (поквартирна картка), виданими посадовими особами КП «ЖКС «Чорноморський», [PERSON] з 17.08.1988 року по 10.03.2016 року була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . При цьому з 20.02.2000 року по 08.04.2016 року [PERSON] знаходилась на обліку та обслуговуванні у відділенні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Київського району м. Одеси. Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.02.2017 року № 46654396 спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.02.2017 року № 46654414 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися. 08.02.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33765324, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Вказане рішення про державну реєстрацію спірної квартири прийнято приватним нотаріусом на підставі підробленого договору дарування, серія та номер: 2989 від 23.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца О.М., та технічного паспорту від 11.07.1997 року, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації. 09.02.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 17, про продаж [PERSON] квартири [ADDRESS] [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , а також прийнято рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 33787698 від 09.02.2017 року. 10.03.2017 (через один місяць) вищезазначена спірна квартира за договором купівлі-продажу, серія та номер: 438, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., продана [PERSON] добросовісному набувачу - [PERSON] за 69 711 гривень. 10.03.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34219943 від 10.03.2017 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . 14 жовтня 2017 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у справі №520/4502/17-ц заява Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради, про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою залишена без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України (спір про право). Посилаючись на норми ст.ст.203, 215, 387-388, 1277 ЦК України представник позивача просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Тищенко С.Ю. проти задоволення позову заперечували, посилалися на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а також просили врахувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 461/1525/15 та відмовити у задоволенні позову. Інші учасники справу у засідання не прибули, повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 11 березня 2016 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 2696 та видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 33,9 кв.м., житловою площею - 17,3 кв.м. яка розташована за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками форми № 1 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 18.04.2017 року № 68, форми А (картка прописки), форми Б (поквартирна картка), виданими посадовими особами КП «ЖКС «Чорноморський», [PERSON] з 17.08.1988 року по 10.03.2016 року була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . З 20.02.2000 року по 08.04.2016 року [PERSON] знаходилась на обліку та обслуговуванні у відділенні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Київського району м. Одеси. Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.02.2017 року № 46654396 спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.02.2017 року № 46654414 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися. 08.02.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33765324, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем Скляровським, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Вказане рішення про державну реєстрацію спірної квартири прийнято приватним нотаріусом на підставі, договору дарування за яким [PERSON] подарувала Скляровському спірну квартиру, серія та номер: 2989 від 23.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца О.М., та технічного паспорту від 11.07.1997 року, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації. 09.02.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 17, про продаж відповідачем Скляровським квартири [ADDRESS] [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , а також прийнято рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 33787698 від 09.02.2017 року. 10.03.2017 спірна квартира за договором купівлі-продажу, серія та номер: 438, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., продана [PERSON] добросовісному набувачу - відповідачу [PERSON] за 69 711 гривень. 10.03.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34219943 від 10.03.2017 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . 14 жовтня 2017 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у справі №520/4502/17-ц заява Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради, про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою залишена без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України (спір про право). Відповідно до ст.263ч.4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/1525/15-ц: «…Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право». Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі. Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.». Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Положення ст. 1277 Цивільного кодексу України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON] спірна квартира належала спадкодавцю на праві власності, тобто, входили до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказане майно за заявою Одеської міської ради мало бути визнано відумерлою спадщиною. При цьому, на Одеську міську раду законодавством покладено обов`язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, зазначених у ст. 1277 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті). Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових\~умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи\~перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та\~який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Суд встановив, що позивач не була власником спірного нерухомого майна. Як зазначалося раніше 08.02.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33765324, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем Скляровським, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , яке прийнято на підставі, договору дарування, серія та номер: 2989 від 23.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца О.М., та технічного паспорту від 11.07.1997 року, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації. Ухвалою суду 08.06.2023р. від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци О.М. було витребувано у копіях реєстр для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення договору дарування від 23.12.2009р. №2989 та копії реєстру для реєстрації нотаріальних дій, вчинених 23.12.2009 року. З наданих копій вбачається, що 23 грудня 2009р. нотаріальних дій під реєстровим №2989 нотаріусом не вчинялося, що свідчить про підроблення зазначеного договору дарування від 23.12.2009р. Зазначені обставини дають суду змогу прийти до висновку, що спірний договір дарування від 23.12.2009р. щодо спірної кватири, на підставі ст.203 ч.3 та 215 ч.1,3 ЦК України слід визнати недійсним. Отже, відповідач [PERSON] своїми діями позбавив позивача права власності на спірний об`єкт нерухомості, що мав бути визнаний відумерлою спадщиною, та в подальшому відчужив даний об`єкт нерухомості, який в подальшому набула добросовісного набувач [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевикладене вбачається, що ефективним та законним способом захисту прав та інтересів територіальної громади у даній справі, з врахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/1525/15, є стягнення з Скляровського грошової компенсації вартості спірної квартири, виходячи з її ринкової вартості станом на час розгляду даної справи, оскільки витруювання квартири від відповідача [PERSON] буде надмірним тягарем для неї у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Враховуючи, що такої вимоги як стягнення грошової компенсації вартості спірної квартири позивачем не заявлено, суд приходить до висновку, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту свого порушеного права, а тому у задоволення позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed