Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

26 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, у якій позивачка просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 4\~180\~000,00 гривень, а також судові витрати. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року провадження у справі відкрито, встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Відповідачеві надано п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву. Також з метою встановлення факту перебування відповідача на територіх України для його належного сповіщення про дату та час судових засідань, суд витребував з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , ІН [NUMBER] . Підготовче судове засідання було призначено на 07 грудня 2023 року. 15 листопада 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , у якій вона просить долучити до матеріалів цивільної справи оригінал розписки від 04.10.2021 року, а також прискорити розгляд справи, закрити підготовче провадження у справі. Також зазначає про те, що позовну заяву підтримує у повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності. 21 листопада 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси з Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшла інформація про перетин державного кордону України громадянином Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , ІН [NUMBER] . У підготовче судове засіданні, що відбулося 07 грудня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 07.12.2023 року підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду на 20 грудня 2023 року. У судове засідання, що відбулося 20 грудня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Належність повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання підтверджується довідкою про доставку СМС. Відповідач був належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, оскільки, судом було встановлено, що відповідач перебуває поза межами території нашої держави. Будь яких інших заяв або клопотань не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 04 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у розмірі 110\~000 (сто десять тисяч) доларів США на строк до 04 жовтня 2023 року. На підвердження факту укладання договору позики позивака надала суду копію та оригінал розписки (а.с.4; 34). Як вбачається із змісту розписки укладання розписки здійснювалося в присутності свідка [PERSON] , підпис якого міститься на розписці, місце складання м. Одеса, дата 4.10.2021 року. 05 травня 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із претензією, у якій просить належним чином виконати обов`язок за договором позики (а.с.10). Також, позивачка зверталася до [PERSON] із претензією 25.10.2023 року (а.с.11). При цьому з відповіді, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.11.2023 року №91-55621/18/23-Вих, вбачається, що громадянин Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , ІН [NUMBER] на момент укладання договору позики (підтвердженої розпискою) перебував за межами території України, а саме він виїхав з території нашої держави 07 вересня 2021 року та прибув на територію України лише 08 грудня 2021 року (а.с.35). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зі змісту ч.2 ст.1047 ЦК України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 483/1220/21 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 79 ЦПК України вказано, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надана розписка, начебто підписана відповідачем, містить місце підписання м. Одесі та дату 04.10.2021 року, при цьому як було встановлено судом [PERSON] 04.10.2021 року не перебував на території України. Жодного іншого доказу укладання між нею та відповідачем договору позики на суму 4180000 грн.. позивачкою не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного достовірного доказу укладання між нею та відповідачем договору позики на суму 4\~180\~000,00. Надана розпивка, зокрема, дата її укладання не відповідають дійсності, а тому, суд приходить до висновку про те, що розписка є недостовірним доказом, тобто таким, що не дає змоги встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові КЦС ВС від 23.11.2023 у справі № 201/5323/20 вказав, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, позивачем не було подано будь якого іншого доказу, які б підтверджували факт укладання договору позики у формі розписки, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed