Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Уповноважений представник позивача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - адвокат Бутенко М. О. 24.10.2023 року (вх.\~№ 22314) звернулась до\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова із\~позовною заявою,\~у якій\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача завдані\~збитки у\~розмірі 43\~265\~грн.\~50\~коп. Окрім цього, просить стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ford», державний номерний « [NUMBER] », допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] ». Згідно постанови Франківського районного суду міста Львова у справі № 465/7122/21 від 18.11.2021 року відповідача у справі визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. На виконання вимог закону цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Також зазначає, що 18.03.2021 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.163985. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] . Так, з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок страхового випадку звернувся страхувальник та надав усі необхідні документи, на підставі вказаної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі зазначеного страхового акту ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 43\~265 грн. 50 коп. Враховуючи вказане, зазначає, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, тому просить суд задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 41). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 43-44). Позиція учасників справи. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі\~-\~ЦК України), ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] , 25.08.2022 року о 17 год. 53 хв. у місті Львові по вул. Княгині Ольги Наукова, керуючи автомобілем марки «Ford Fusion» державний номерний знак [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , наслідок дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, копією постанови Франківського районного суду м. Львова № 465/7122/21 від 18.11.2021 року, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.\~124\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення (далі\~-\~КУпАП) та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 13-16). З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як користувача транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована (а.с 37). Згідно копії договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.163985 від 18.03.2021 року стверджується, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено вказаний договір (а.с. 10), предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 10). Так,\~страхувальник \~ [PERSON] \~яий є\~власником автомобіля\~марки «Volkswagen»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] звернулося до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання події від 27.08.2021 року (а.с. 5-7) та заявою погодженням на виплату страхового відшкодування. Згідно копії протоколу огляду транспортного засобу від 03.09.2021 року складено список назв складової, опис пошкоджень та тип ремонтної операції (а.с. 23-33). Із копії рахунку-фактури ФОП [PERSON] № Я-00000983 від 17.09.2021 року, складеної стосовно транспортного засобу марки «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , стверджується, що загальна сума ремонту транспортного засобу (вартість робіт та вартість запчастин, матеріалів) складає 44 770 грн. 50 коп. (а.с. 34). Копією страхового акта ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» № 8890/1 стверджується, що прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 43 265 грн. 50 коп. (а.с. 35). Згідно копії платіжного доручення № 00063946 від 18.10.2021 року стверджується, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило ФОП [PERSON] 43 265 грн. 50 коп. за ремонт транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] (страховий акт № АМ.163985 від 18.03.2021 року) (а.с. 21). Претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих. № 8890/ІНС. ЛОУ від 19.04.2023 року стверджується, що представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»\~- Бутенко М. О. звертався до [PERSON] щодо вирішення досудового порядку можливості погашення заборгованості частинами (а.с. 38). Застосоване судом законодавство. Згідно ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Згідно ч. 1 ст.\~16\~Закону України\~«Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно зі ст. 512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» та ст. 993 ЦК України, згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Так, згідно зі ст.\~993\~ЦК України та 27 Закону України\~«Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно правової позиції Верховного суду, яка викладена у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року вбачається, що ст.\~1191\~ЦК України та ст. 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і ст.\~993\~ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.\~993\~ЦК України та ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. За правилами ст.\~1194\~ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.\~79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Процесуальним законодавством встановлено стандарти мотивування судових рішень, вищі та суворіші за ті базові та мінімальні, які гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції та відповідною практикою ЄСПЛ щодо порушення цієї норми. А саме, п. 3 ч. 4 ст.\~265\~ЦПК України імперативно зобов`язує суд цивільної юрисдикції надати в мотивувальній частині судового рішення мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «РуїзТоріха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, § 29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що в рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Відповідно до ст.\~263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем згідно вимог ст.\~12,\~81\~ЦПК України цей факт не спростовано. За таких обставин, вимоги ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] , як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, є суброгацією, так, у даному випадку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані. З урахуванням того, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило застрахованій особі, яка постраждала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повну суму відновлювального ремонту у розмірі 43\~265\~грн.\~50\~коп. та факт того, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] , суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі. За змістом ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 99909 від 16.08.2023 року (а.с.\~3) позивачем\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 2\~684\~грн.\~00\~коп. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст. 133, 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved