Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Представник позивача адвокат Чакалов А.К. 05.10.2023 року звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування поданого позову адвокат позивача вказав на те, що 30.06.1979 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають трьох дітей, які на даний час є повнолітніми. 21.07.2023 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. В позасудовому порядку сторони не змогли досягти згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Зазначив, що за час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти 15.12.1983 року було придбано 37/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване за відповідачем. В подальшому за час проживання в будинку за спільні кошти позивачем та відповідачем було здійснено добудову до будинку, в результаті чого частка в будинку збільшилася до 53/100 частин. 15.03.2012 року було укладено Договір дарування частини будинку між відповідачем та [PERSON] (донька сторін), згідно якого обдарована прийняла у дар від свого батька 33/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Вказав, що будинок з прибудовами складається з: літ.А-I, А,-, а, а,, а2, а3, а4, а5, а6, загальною площею 230, 7 кв.м., житловою площею 89, 5 кв.м., погріб В, Г, вбиральня И, сарай Е, гараж Ж, сарай З, вбиральня М, замощення I, II, огорожа 1-5, 7-10, водоколонка 6, гараж К, навіс Л. Земельна ділянка не приватизована. Іншими співвласниками будинку є [PERSON] 33/100 частини будинку; частку 47/100 після смерті [PERSON] успадкували [PERSON] 47/600 частки, [PERSON] 47/600 частки, [PERSON] 47/600 частки. Таким чином, на даний час предметом поділу спільної сумісної власності майна позивача та відповідача є 20/100 частин будинку. Відповідач не надає згоди в добровільному порядку здійснення розподілу зазначеного спільного майна, що було придбане за час шлюбу, а тому позивач користуючись своїми правами, змушена звернутись до суду та в судовому порядку визнати 20/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд об`єктом спільної сумісної власності та відповідно здійснити розподіл майна в рівних частках між відповідачем та позивачем. Просить суд: визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] 20/100 частин житлового будинку з прибудовами літ.А-I, А,-, а, а,, а2, а3, а4, а5, а6, загальною площею 230, 7 кв.м., житловою площею 89, 5 кв.м., погріб В, Г, вбиральня И, сарай Е, гараж Ж, сарай З, вбиральня М, замощення I, II, огорожа 1-5, 7-10, водоколонка 6, гараж К, навіс Л, за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 10/100 частин житлового будинку з прибудовами літ. А-I, А,-, а, а,, а2, а3, а4, а5, а6, загальною площею 230, 7 кв.м., житловою площею 89, 5 кв.м., погріб В, Г, вбиральня И, сарай Е, гараж Ж, сарай З, вбиральня М, замощення I, II, огорожа 1-5, 7-10, водоколонка 6, гараж К, навіс Л, за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 10/100 частин житлового будинку з прибудовами літ. А-I, А,-, а, а,, а2, а3, а4, а5, а6, загальною площею 230, 7 кв.м., житловою площею 89, 5 кв.м., погріб В, Г, вбиральня И, сарай Е, гараж Ж, сарай З, вбиральня М, замощення I, II, огорожа 1-5, 7-10, водоколонка 6, гараж К, навіс Л, за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.10.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2023 року до справи в якості третіх осіб залучені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У передбачений законодавством термін відповідач відзиву на позовну заяву до суду не скерував. Представник позивача адвокат Чакалов А.К. скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача адвокат Руднічук Д.В. скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Треті особи в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, із заявами до суду не зверталися. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 30 червня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у виконавчому комітету Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, про що складено актовий запис № 18. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси (справа № 712//5371/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення суду набрало законної сили 23.08.2023 року. Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 1983 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбав 37/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради від 20.03.2002 року № 149 затверджено акти прийому в експлуатацію житлових будинків та житлових добудов до індивідуальних житлових будинків, зокрема, в домоволодінні по [ADDRESS] за [PERSON] 53/100. 16 квітня 2002 року [PERSON] видане Свідоцтво про право власності на 53/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . 15 березня 2012 року укладений Договір дарування частини будинку, зареєстрований в реєстрі за № 899, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 33/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.09.2023 року [PERSON] є власником 20/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Вирішуючи по\~суті даний\~спір,\~суд виходить\~з того,\~що загальними\~засадами цивільного\~законодавства є,\~зокрема,\~справедливість,\~добросовісність та\~розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На час виникнення спірних правовідносин діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, оскільки Сімейний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року. Так, відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01.01.2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 9 своєї постанови від 12 червня 1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Аналогічна норма міститься і в Сімейному Кодексі України чинному з 01.01.2004 року, на момент існування спірних правовідносин та вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.\~77,\~78 ЦПК України\~), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми\~СК України\~у статтях 57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~СК України\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до\~п.\~30\~постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007р.\~№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток. Згідно ч.1ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У разі визнання позову відповідачем, суд вирішив питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн. (ч. 1\~ст. 142 ЦПК України). Інша частина судових витрат підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved