Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування вимог Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Трифаненко Анастасія Іванівна звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що вона народилася [INFO] в Дагестані. Навчалася в Кизлярському медичному училищі по 1978 рік, і після навчання познайомилася із [PERSON] та 20 жовтня 1987 року вони зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №617, змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначає, що після реєстрації шлюбу вона постійно проживала та була працевлаштована в Донецькій області, Україна. Згідно довідки виданої КНП «Дружківська міська лікарня №2» від 09.06.2023 року за №963 про підтвердження місця роботи [PERSON] вбачається, що вона дійсно працювала в Дружківській міській лікарні №2, на посаді палатної медсестри травматологічного відділення. Починаючи з 23.06.1981 року по28.10.1982 року наказ №123 від 19.06.1981 року та звільнена із займаної посади 28.10.1982 року за власним бажанням. Була прийнята на роботу на підставі паспорта СРСР серії [NUMBER] виданий Кизлярським РВВС 10.08.1978 року. Проживала за адресою [ADDRESS] . Також відповідно до довідки виданої КНП «Дружківська міська лікарня №2» від 21.07.2023 року за №961 підтверджено, що [PERSON] працювала у лікарні у період з 23.06.1981 року по 23.12.1991 року, також на підтвердження її стажу роботи є трудова книжка Вказує, що згідно п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на вказану дату подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Підтримуючи вищевикладене, просила задовольнити вимоги заяви в повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день час та міце розгляду справи. Представника заявника [PERSON] адвокат Трифаненко А.І. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа представник Хотинського відділу Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань чи заяв до суду не надіслав. Свідок [PERSON] будучи допитаною в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, та попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, пояснила суду, що заявниця являється її матір`ю, яка постійно проживала у м. Дружківка, Донецької області Україна, пам`ятає, як мати працювала у лікарні, а вона ходила в садочок, та може підтвердити той факт, що станом на 24 серпня 1991 року мати проживала на території України, і приблизно з 1993 року вони з мамою переїхали в Кіровоградську область. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] 20 жовтня 1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON] із змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.7). Довідкою про підтвердження місця роботи [PERSON] виданою КНП «Дружківська міська лікарня №2» Дружківської міської ради за №693 від 09.06.2023 року, встановлено, що [PERSON] 1958 р.н. дійсно працювала у Дружківській міській лікарні №2 на посаді палатної медсестри травматологічного відділення з 23.06.1981 року по 28.10.1982 року, та звільнена за власним бажанням із займаної посади 28.10.1982 року (а.с.8 зв.). Довідкою виданою КНП «Дружківська міська лікарня №2» Дружківської міської ради за №10 від 21.07.2023 року, встановлено, що [PERSON] 1958 р.н. дійсно працювала на посаді палатної медсестри травматологічного відділення з 23.06.1981 року по 28.10.1982 року, та звільнена за власним бажанням із займаної посади 28.10.1982 року, з 25.07.1983 року по 04.08.1989 року звільнена із займаної посади 04.08.1989 року з переведенням для подальшої роботи до дитячої поліклініки ЦМЛ. Була прийнята на роботу 01.07.1991 року медсестрою процедурного кабінету поліклініки та звільнена за власним бажанням, як матір, яка має дітей у віці 8 років з 18.12.1991 року (а.с.9 зв.). Як вбачається із копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 01.07.1991 року була прийнята на роботу у міську лікарню №2 м. Дружківка на посаду медсестри процедурного кабінету поліклініки, та звільнена 18.12.1991 року за власним бажанням, як матір, яка має дітей у віці 8 років (а.с.11 зв.). Довідкою виданою виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради Дністровського району від 14.08.2023 року за №675 підтверджено, що [PERSON] на даний час тимчасово проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Застосовані норми права У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України. Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станомна 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Мотиви та висновки суду Враховуючи встановлені вище наведені докази, які є належними та допустимими оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Оскільки [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Суд вважає, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності із показаннями свідка свідчать про постійне проживання на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги заяву матері дитини, яка міститься в матеріалах справи та те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно заявнику для встановлення належності до громадянства України, а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, слід задовольнити в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Судові витрати з заінтересованих осіб не стягуються та покладаються на заявника, оскільки заінтересовані особи по справі не вчиняли жодних протиправних дій, що стали підставою пред`явлення вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved