Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

09 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовна заява обґрунтована тим, що 09.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб (актовий запис № 19) між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.09.2023 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Батько [PERSON] не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей, ти самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, перебуває в працездатному віці, є військовослужбовцем, наразі проходить службу в лавах ЗСУ. Тому позивач [PERSON] прохала суд стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20-21). Позивач [PERSON] при поданні позовної заяви прохала розглядати справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та повідомив, що він платить аліменти на утримання дітей самостійно в добровільному порядку. Один місяць він може заплатити більшу суму, іншого місяця - меншу суму. Минулого і поточного місяця він не перераховував кошти дітям, а позаминулого місяця заплатив 7000,00 гривень. Крім того, [PERSON] зазначив, що не впевнений куди витрачаються його кошти. Суд, заслухавши відповідача, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб за актовим записом № 19 (а.с.4). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.09.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-8). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні (а.с.11). Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним з способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої, третьої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитина в будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами Сімейного кодексу України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім цього, ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання в розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання в розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Судом встановлено, що сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, їх спільні діти проживають з позивачем, яка фактично несе витрати на утримання дітей. Враховуючи те, що позивач [PERSON] несе витрати як на своє утримання, так і на утримання малолітніх дітей, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як батько, також повинен нести періодичні витрати на утримання спільних дітей. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Заперечення відповідача щодо позову грунтується лише на тому, що він добровільно сплачує аліменти. Однак судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти не регулярно та сам визначає розмір аліментів, які він бажає сплатити. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язаний матеріально надавати допомогу позивачу [PERSON] у вигляді сплати аліментів для утримання малолітніх дітей. Оскільки малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, про який просить позивач. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітніх дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб малолітніх дітей. Щодо посилання відповідача про можливість витрачання позивачем коштів, які він повинен сплачувати не за призначенням, суд звертає увагу відповідача на положення ст. 186 СК України, згідно з якими контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Також суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби в харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду - 09 жовтня 2023 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, в справах про стягнення аліментів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене вище, оскільки при поданні позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved