Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мають спільну доньку [PERSON] , 2005 року народження. Спільне життя не склалось, їх шлюб розірвано. Дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час донька вже досягла повноліття та продовжує навчання на денній формі, самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Відповідач працює, має дохід та зобов`язаний також нести витрати на утримання дитини, яка продовжує навчання до 23 років. В добровільному порядку відповідач допомоги не надає, тому звернулася з даним позовом. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, з дня подання позову до досягнення дитиною 23-річного віку чи до закінчення дитиною навчання; судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, [PERSON] вказав, що він дійсно працює, але має незначний дохід. Крім того, він одружений та має ще одну неповнолітню дитину [PERSON] , 2011 року народження. Також його дружина має доньку [PERSON] , яка проживає з ними та перебуває на його утриманні. Тобто він повинен забезпечувати ще двох дітей. Натомість позивачка не надала доказів необхідного розміру аліментів, а саме в розмірі частина його доходу. Вона працює, має чоловіка, який її забезпечує. Оскільки мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину не визначений, тому він погоджується сплачувати аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму, визначеного на дитину від 6 до 18 років, до закінчення нею навчання. Крім того, вказав, що позивачка жодним чином не намагалась вирішити питання сплати аліментів у поза судовому порядку, тому він не повинен нести витрати на правову допомогу по цій справі. Просив задоволити позов в частині стягнення аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму, визначеного на дитину від 6 до 18 років, до закінчення нею навчання до 30 червня 2027 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги про стягнення аліментів підтримав. Суду додатково пояснив, що дитина навчається на очній формі та має їздити на навчання в м.Київ, а проживає за містом. Хоча дитина навчається на безкоштовній формі навчання, але доходу позивача як вихователя не вистачає для забезпечення доньки необхідними речами. По первісному позову стягували аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення дитиною повноліття, навіть після законодавчої зміни такого розміру. У судовому засідання відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав вказаних у відзиві. Просили задоволити позов частково. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Посилання відповідача, що мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не встановлений, суперечать ст.200 та ст.201 СК України. За ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст.201 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , 2005 року народження. З довідки Національного Університету фізичного виховання та спорту України №233547 від 01 вересня 2023 року вбачається, що [PERSON] є студентко 1-го курсу, денної форми навчання факультету здоров`я, фізичного виховання та спорту України, термін закінчення навчання 30 червня 2027 року. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягають до задоволення 20 вересня 2023 року. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З поданих позивачем доказів не можливо встановити чи отримує стипендію та її розмір [PERSON] . Відповідач жодних клопотань не заявив, не повідомив суду причини неможливості подати такі докази. Встановлено також, що [PERSON] має на утриманні ще одного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилання відповідача на те, що він ще утримує доньку дружини [PERSON] , суд оцінює критично. Так, дитина на час ухвалення рішення суду є вже повнолітня, відсутня будь-яка інформація про її подальше навчання, потребування матеріальної допомоги, та обов`язку утримання її відповідач не має. Поданий суду акт депутата від 04 жовтня 2023 року не підтверджує факту утримання, а лише доводить факт спільного проживання з [PERSON] . Суд критично оцінює пояснення відповідача, що його дохід дозволяє сплачувати аліменти лише в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, оскільки жодних належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Суд враховує, що відповідач є повнолітнім, працездатним чоловіком, який має двох дітей, його стан здоров`я задовільний. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача були складнощі в отриманні таких доказів, зважаючи, що докази по доходам стосуються його заробітку. Відповідач посилався на правомірність прийняття судом рішення по справі 2-2912/2012 та необхідність керуватись ним і при розгляді цієї справи. Суд вказує, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд виходив з того, що дохід відповідача складав 1120 грн., мав малолітнього сина та дружину, яка не працювала. На час вирішення справи пройшло більше десяти років, докази того, що дохід відповідача на даний час складає 1120 грн. і жодні обставини у нього не змінились, матеріали справи не містять. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму, враховуючи, що дитина навчається на очній формі навчання та відсутність відомостей щодо матеріального становища відповідача, наявність у платника ще однієї неповнолітньої дитини, його заперечень щодо сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/6 частини його доходу і до закінчення позивачем навчання до 30 червня 2027 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно з ч. 3 цієї ж статті належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у т.ч. й витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн підтверджуються договором про надання правової допомоги від 11 вересня 2023 року, укладеним між адвокатом Возним М.В. та позивачкою [PERSON] , додатковою угодою до договору та квитанцією від 11 вересня 2023 року на суму 4000 грн.. Зважаючи на тривалість розгляду справи та час витрачений представником позивача на надання правничої допомоги, відсутність доводів та доказів щодо його невідповідності, неспівмірності чи необхідності зменшення, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 3000 грн. Доводи відповідача про те, що позивачка не зверталась до нього перед подачею позову до суду, суд не приймає до уваги, оскільки обов`язкового позасудового порядку вирішення таких спорів чинним законодавством не встановлено та зважаючи на відзив відповідача, спір щодо розміру аліментів у сторін наявний. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved