Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь «ВВС-ФАКТОРИНГ» 36 182,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 року, з яких 7 520,00 грн. - розмір заборгованості на дату відступлення прав вимоги; 28 662 грн. - сума нарахованих відсотків станом на 08.09.2023 р.; 2 594, 37 грн. - збитки завдані інфляцією за період з 18.05.2021 року по 08.09.2023 року; 516,10 грн. - 3% річних за період з 18.05.2021 року по 08.09.2023 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3310669, підписаний електронним підписом останньої, відповідно до якого позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування нею в порядку та на умовах, визначених цим договором. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується їх неухильно дотримуватися. 18 травня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 18/05.2021, у відповідності до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 року. Ухвалою суду від 11.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 08.12.2023 року представником позивача надано суду клопотання про долучення доказів, а саме розрахунок заборгованості за договором № 3310669 від 10.10.2020 року; розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом по договору № 3310669 від 10.10.2020 року; розрахунок інфляційних збитків та трьох процентів річних по договору № 3310669 від 10.10.2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, одночасно в прохальній частині позову просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти того, що нею був укладений договір, однак не погодилася з розміром заборгованості, просить суд зменшити розмір заборгованості. Заслухавши відповідача та з"ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. 10 жовтня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3310669 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 18 травня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 18/05.2021, у відповідності до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 року. Відповідно до реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості, який є невід?ємним додатком № 1 до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 18/05.2021 від 18.05.2021 р. до позивача перейшло право вимоги за зобов?язаннями відповідача за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 в сумі 7520 грн., з яких 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1020 грн. - сума простроченої заборгованості, 4500 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 року станом на 08.09.2023 року заборгованість відповідача становить 36 182,00 грн. і така не погашена. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основними зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 7 520,00 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. За договором про надання кредиту № 3310669 від 10.10.2020 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 28 662,00 грн. Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі - 1,70 % на добу. Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 1020 грн (2000 грн.Х (1,7 % добових)/100 х30 днів). За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 3310669 від 10.10.2020 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 1020,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Оскільки решта сума заборгованості за відсотками за кредитами нарахована після спливу визначених договором строку кредитування, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, визначаючи розмір належних до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд враховує таке. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, який затверджено Законом України №2119-IX від 15 березня 2022 року, Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, який затверджено Законом України №2212-IX від 21 квітня 2022 року, Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, який затверджено Законом України №2263-IX від 22 травня 2022 року, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, який затверджено Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, який затверджено Законом України № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року, який затверджено Законом України № 2915-IX від 7 лютого 2023 року, Указом Президента України № 254 від 01 травня 2023 року, який затверджено Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Тобто дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в розмірі 516,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 594,37 грн., який відповідачем не спростований, перевірений судом, а тому приймається судом як належний. Проте, з огляду на положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виключно по 24 лютого 2022 року, а саме заборгованість за трьома відсотками річних за період з 18 травня 2021 року по 24 лютого 2022 року в сумі 174 грн., заборгованість за інфляційними втратами за період з 18 травня 2021 року по 24 лютого 2022 року в сумі 980,07 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 174,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 980,07 грн. Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., то суд вказує на таке. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., суду надано договір про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року, датовану 18.09.2023 р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 19.09.2023 року; рахунок № 4 від 20.09.2023 року на оплату правничої допомоги за договором № 2023/09/18 від 18.09.2023 року; платіжну інструкцію № 1635 від 21.09.2023 р. на суму 3 000 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду від усправі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати за надану правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 740, 47 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам (25 %). Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 147,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 9 694,07 грн., отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 530,00 грн. (2 147,00Х9 694,07/39292,47), що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved