Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він з відповідачкою мають спільну дитина - доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачкою залишилась проживати разом із позивачем. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2023 року встановлено факт, самостійного виховання та повного фінансового утримання [PERSON] малолітньої доньки. Вказує, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, з дитиною не бачиться, не цікавиться її здоров`ям, участі у її вихованні та догляду не бере, не займається її фізичним, духовним та моральних розвитком, понад 6 місяців проживає за іншою адресою де доглядає за своїм неповнолітнім братом, який під час військових дій втратив матір. Таким чином самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Позивач стверджує, що вищенаведене свідчить, що відповідачка, повністю нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, не цікавить її життям, навчанням, здоров`ям, не вчиняє будь-яких дій, які становлять зміст батьківства, а тому наявні об`єктивні підстави для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи наведені обставини, посилаючись на норми матеріального права, просить винести рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.12.2022 року відкрито провадження у справі, та призначено підготовче провадження на 27.12.2022 року, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає просила його задовольнити. До початку розгляду справи по суті від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.11.2018 року, актовий запис №1589. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2023 року встановлено факт, що батько [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , без участі матері дитини. Із змісту вказаного судового рішення, також вбачається, що відповідно до копії нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. договору від 26.07.2023 року про визначення місця проживання дитини, умов утримання та участі батьків у її вихованні, [PERSON] та [PERSON] досягли згоди щодо того, що неповнолітня дочка [PERSON] буде перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживати разом із батьком. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для по: гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дитини, не цікавиться її навчанням та розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дитини та може її зашкодити. Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, зокрема ст.ст. 164, 166,168,169 СК України не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved