Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новікова Наталія Миколаївна про визнання договору дарування недійсним, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 15 грудня 2020 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1561; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] від 05 грудня 2020 року. В обґрунтування поданого позову зазначено, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , [INFO] . 15 грудня 2020 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. по реєстру № 1561 був посвідчений договір дарування житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок під літерами А, а, а1, загальною площею 61,7 кв.м., в тому числі житловою площею 39,9 кв.м. та наступні господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «В», погріб літ. «Г», убиральня літ. «Д», вимощення І-ІІ, огорожа N-N3. Вказаний житловий будинок та господарські споруди зазначені в технічному паспорті на будинок виготовленому ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 21 грудня 1987 року. Відповідно до п. 1.3 договору дарування 3/4 частки житлового будинку належали матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 16 серпня 1979 року Третьою державною нотаріальною конторою по реєстру № 2-1746, після смерті чоловіка (батька позивача), а 1/4 частка житлового будинку належали на підставі договору дарування посвідченого 23 січня 1988 року Третьою державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-291, по якому позивач подарував матері належну в порядку спадкування після смерті батька, частину будинку. Після смерті батька, мати з 1977 року не проживала в належному їй будинку в зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] і проживала разом з ним по [ADDRESS] по 2018 рік. Позивач постійно проживав в спірному будинку зі своєю сім`єю. Так як мати передала вказаний будинок, то він за свої кошти та кошти сім`ї самочинно здійснив перебудову, перепланування та повне переобладнання будинку, підвів газ та воду, облаштував каналізацію. По всьому периметру будинку підвів фундамент під будинок, провів заміну вікон, дверей, провів утеплення будинку з середини, частково замінив дах, самочинно добудував прибудову до будинку розміром 9x4 кв.м., в якій розміщена - кухня розміром 5x4 кв.м., коридор розміром 2x4 кв.м. та санвузол розміром 2x4 кв.м. В будинку підтягнув балки і замінив стелю, вирівняв стіни, в усьому будинку поштукатурив та пошпаклював стіни, поклеїв шпалери, глиняну підлогу вирівняли, забетонували і постелили лінолеум і частину дошки. Вважає, що не існує вказаних в п. 1.2 договору дарування і господарсько-побутових будівель, споруд, а саме: літньої кухні літ. «В», погреба літ. «Г», убиральні літ. «Д», сараю літ. «Б», які він зніс і самочинно побудував нові взамін старих. Також зробив нові ворота, в`їзд в гараж, огорожу та забетонував двір. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу виданого 01 лютого 2021 року житловий будинок [ADDRESS] складається з - будинку літ. «А А1» загальною площею 81,9 кв.м., в тому числі житловою площею 39,9 кв.м., допоміжної 42 кв.м. з незавершеним будівництвом. Таким чином, не існує в наявності того житлового будинку та тих господарсько-побутових споруд, що відповідно до п. 1.2 договору є предметом договору дарування. Не відповідає дійсності і п. 1.9 договору дарування, в якому сторони стверджують, що самочинно здійснені прибудови, перепланування, переобладнання в житловому будинку відсутні. Відповідно до п. 1.10 договору дарування дар сторони оцінили в 50 000 грн., що не відповідає дійсності. Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 05 квітня 2021 року вартість об`єкту оцінки по [ADDRESS] становить - 461 360 грн. Позивач вважає, що [PERSON] подарувала [PERSON] неіснуючий житловий будинок з неіснуючими господарськими-побутовими будівлями з суттєвими самочинними прибудовами, переплануванням, переобладнанням, то зміст вказаного правочину суперечить вимогам закону. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2021 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 1211,7 кв.м розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за відповідачем по справі [PERSON] 15 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, адвоката Коротича В.А. відповідно якого вказано, що 05 грудня 2020 року між відповідачем та [PERSON] (дарувальник) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М., відповідно до якого відповідачу дарувальник безоплатно передав у власність належний їй на праві власності житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами розташований у [ADDRESS] , а відповідач прийняла його в дар. При укладанні договору дарування сторонами підтверджено право власності дарувальника на житловий будинок на підставі правовстановлюючих документів, які вказані в п. 1.3 договору дарування, а саме свідоцтва про право власності на 1/4 частки, виданим 16 серпня 1979 року, договору дарування на 3/4 частки укладеним 23 січня 1988 року та посвідченим державним нотаріусом. Зазначені документи, які посвідчували право власності дарувальника, були пред`явлені приватному нотаріусу Новіковій Н.М., були перевірені приватним нотаріусом та знаходяться на зберігання у нотаріуса. Твердження позивача викладене в позовній заяві, що на момент посвідчення правочину дарувальник не була власником будинку не відповідає дійсності. У позовній заяві не наведено та не підтверджено жодним доказом, що при укладенні договору дарування від 05 грудня 2020 року, який позивач просить визнати недійсним, сторони не мали повного уявлення про предмет договору та щодо нього не досягнуто істотних умов, які є обов`язковими до даного виду договору і встановлені цивільним законодавством. Презумпції правомірності договору дарування позовною заявою і поданими доказами не спростовано. Позовна заява не містись чіткого обґрунтування конкретних неправомірних дій сторін при укладенні договору та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У позовній заяві позивачем вказується про самочинно зведені конструкції, зокрема прибудови 9х4 кв.м. будівництвом. Водночас, вказана прибудова як і інші самочинно проведені будівельні роботи про які вказує позивач і не були предметом договору дарування. Відповідачем, у зав`язку з укладенням договору дарування автоматично не набуто право власності на вказані споруди, які фактично є сукупністю будівельних матеріалів. По договору дарування відповідачем набуто лише те майно, яке належало дарувальнику на час його укладення і було зареєстровано за останнім на праві власності. Дії позивача у відношенні до цього майна, в тому числі, які порушують публічний порядок ведення будівництва, не можуть розцінюватись, як дії сторін договору дарування на порушення актів цивільного законодавства і бути підставою для визнання такого договору недійсним. В результаті самочинного будівництва позивачем, [PERSON] (дарувальник) не була позбавлена права розпорядитися належними їй ідеальними частками у праві власності на об`єкти нерухомого майна на користь відповідача шляхом укладення відповідного правочину. В даному випадку об`єкти самочинного будівництва в договорі дарування відсутні. 19 жовтня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Вказано, що дарувальник, [PERSON] та обдарована [PERSON] приховали від нотаріуса факт наявності самочинно здійснених прибудов, перепланування та зведення господарських, побутових будівель та споруд в житловому будинку [ADDRESS] , який є предметом спірного договору дарування. Вказана обставина об`єктивно підтверджується п.1.9 договору дарування в якому дарувальник стверджував, що самочинно здійснені прибудови, перепланування та переобладнання у належному їй житловому будинку відсутні. При укладенні договору дарування сторонами не враховано, що свідоцтво про право на спадщину видане 16 серпня 1979 року та договір дарування посвідчено 23 січня 1988 року підтверджують право власності дарувальника на житловий будинок літ. «А, а, а1», загальною площею 61,7м2 господарсько-побутові будівлі і споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральня літ. «Д», вимощення І-ІІ, огорожа N-N3 по [ADDRESS] , вартістю 50 000 грн. Відповідно до технічного паспорта виданого 01 лютого 2021 року ні вказаних в право установчих документах будинку літ. «А, а, а1», ні вказаних господарсько-побутових споруд не існує. Не відповідає дійсності п. 1.4 договору, в якому дарувальник стверджує, що його право власності на існуючий житловий будинок оформлено належним чином. Так як існуючий житловий будинок має незавершене будівництво, самочинне переобладнання та перепланування добудови та надбудови - правоустановчі документи на нього відсутні. Не відповідає дійсності п. 1.5 договору дарування в якому дарувальник свідчить, що будь-яких прав у третіх осіб щодо житлового будинку немає. При цьому, дарувальник не врахував його право на грошову компенсацію за будівельні роботи щодо даного будинку та право користування та постійне проживання в ньому. Необ`єктивною є і заява дарувальника в п. 1.7 договору дарування в якій він стверджує, що внаслідок відчуження житлового будинку не буде порушено прав і законних інтересів осіб, членів сім`ї, які б мали право проживання. В будинку позивач проживає з 1950 року по теперішній час, поселився в ньому як член сім`ї власника, тому має право на постійне проживання та користування будинком. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача, адвокат Романюк О.В. в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача, адвокат Коротич В.А. в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, із наступного. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 05 грудня 2020 року [PERSON] , [INFO] (дарувальник) та [PERSON] , [INFO] (обдаровувана) уклали договір дарування. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №1561. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору дарувальник, розуміючи правову природу договору дарування, безоплатно передала у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а обдаровувана прийняла його у дар (реальний договір дарування). Відповідно до технічного паспорту на будинок, виготовленого обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 21 грудня 1987 року, житловий будинок, що дарується за цим договором, позначений на плані земельної ділянки під літерами А,а,а1, загальною площею 61,7 кв.м., в тому числі житловою площею 39,9 кв,м., та має наступні господарсько-побутові будівлі і споруди: сарай, Б; літня кухня, В; погріб, Г; убиральня, Д; вимощення, І-ІІ; огорожа, N-N3. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:05:043:0035; інформація про зареєстроване право на що земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3511964962020, виданим 9 листопада 2020 року відділом у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (п. 1.2 договору дарування). Згідно п. 1.3 договору дарування житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 16 серпня 1979 року державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Бабещковою Т.В. за реєстровим номером 2-1749, зареєстрованим Кіровоградським міжміським бюро технічної інвентаризації 27 серпня 1979 року, про що зроблено запис до реєстрової книги за номером 16695/89, - 1/4 частка; договором дарування, посвідченим 23 січня 1988 року державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Керекеша Г.Ф. за реєстровим номером 1-291, зареєстрованим Кіровоградським міжміським бюро технічної інвентаризації 26 січня 1988 року, про що зроблено запис до реєстрової книги за номером 16695/89, - 3/4 частки. Зазначені документи пред`явлені нотаріусу до підписання цього договору та залишаються у його справах на зберіганні. У п. 1.4-1.8 договору вказано, що дарувальник, стверджує, що являється належним власником житлового будинку та земельної ділянки, ніяким чином не обмежена у розпорядженні майном, зазначеним у договорі, право власності оформлене належним чином шляхом складання та видачі всіх без винятку передбачених чинним законодавством України документів, що підтверджують право власності па відчужуване майно і право розпорядження цим майном. Дарувальник свідчить та гарантує, що: житловий будинок (його частка) не наданий в користування наймачам (орендарям), обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо житлового будинку немає, щодо належного їй житлового будинку не ведуться судові спори, не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами (в т.ч. право довічного користування), як юридична адреса належний їй житловий будинок не використовується, як внесок до статутного фонду юридичних осіб житловий будинок не переданий; від обдаровуваної не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; відчужуваний житловий будинок перебуває у належному технічному стані, повністю придатний для використання за призначенням, включаючи як сам житловий будинок, так і його невід`ємне обладнання - санітарно-технічні пристрої, мережі водо- та енергопостачання, не має прихованих недоліків та дефектів. Під забороною відчуження (арештом), податковою заставою житловий будинок (його частка) не перебуває, реєстрація іпотеки на житловий будинок відсутня, дарувальник не обмежена в праві відчужувати належне їй майно, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової: Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої станом на 5 грудня 2020 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М. шляхом безпосереднього доступу до вказаних реєстрів. Відповідно до заяви дарувальника та довідки, виданої квартальним комітетом № 32 Фортечного району міста Кропивницького 2 грудня 2020 року за номером 5, на момент укладення цього договору дарування в житловому будинку малолітні та неповнолітні діти не проживають та не зареєстровані. Внаслідок відчуження житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов`язана утримувати за законом чи договором. Членів сім`ї-дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК України) немає. Зміст законодавства, щодо права дітей (осіб до 18 років) - членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди нотаріусом роз`яснений та зрозумілий. Дарувальник, стверджувала те, що житловий будинок, який дарується за цим договором, є її особистою приватною власністю та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий нею у власність в результаті спадкування та прийняття дарунку; особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на майно (чи його частку), в т.ч. відповідно до статей 65, 14 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні. Обдаровуваній, цей факт повідомлений нотаріусом до оформлення цього договору. Пунктом 1.9 договору визначено, що дарувальник, стверджує що самочинно здійснені прибудови, перепланування, переобладнання у належному їй житловому будинку відсутні. Обдаровуваній цей факт відомий та заперечень не викликає. До укладення договору обдаровувана оглянула вказане нерухоме майно, ознайомилась з його технічним станом та підтвердила, що недоліків і дефектів, які б перешкоджали використанню за цільовим призначенням на момент огляду нею виявлено не було. Відповідно до п.1.10, за домовленістю між собою, дар цей сторони оцінили в сумі 50000,00 грн. Відповідно до Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 240081891 від 12 січня 2021 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., опис: житловий будинок, позначений на плані земельної ділянки під літерами А,а,а1, має наступні господарсько-побутові будівлі і споруди: сарай, Б; літня кухня, В; погріб, Г; убиральня, Д; вимощення, І-ІІ, огорода, N- N3, на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 1561, виданий 05 грудня 2020 року, [PERSON] , приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу. Згідно технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 02 вересня 1987 року БТІ, домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» площею 64,1 кв.м, веранди літ. «а» площею 14,7 кв.м., сараю літ. «Б» площею 25,2 кв.м., кухні літ. «В» площею 24,4 кв.м., вбиральні літ. Д», вхід у погріб літ. «г» площею 3,4 кв.м., паркан літ. «N», хвіртка літ. «N1», паркан літ. «N2», ворота літ. «N3», вимощення літ. «І», замощення літ. «ІІ». Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 01 лютого 2021 року ФОП [PERSON] , домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» площею 63,96 кв.м., прибудови літ. «А1» площею 40,59 кв.м., незавершеного будівництва літ. «Б» площею 49,35 кв.м., літньої кухні літ. «В» площею 28 кв.м., погреба «літ. Г», убиральні літ. «Д», огорожі літ. «N», воріт літ. «N1». Домовою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] підтверджується, що з 1950 року в будинку зареєстрований позивач [PERSON] . Договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав взагалі). Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. З вимог ст. 717, 718,719,722 ЦК України вбачається, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За змістом ст. 717, 718 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» за договором дарування дарувальник може передати у власність обдарованому лише те нерухоме майно, яке належить йому на праві власності і це право власності зареєстроване в установленому законодавством порядку. Підстави набуття права власності встановлені в ст. 328 ЦК України, яка передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, що здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Позивачем не доведено у судовому засіданні належними доказами наявність на час укладання спірного договору дарування самочинно збудованих приміщень, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав щодо визнання недійсним вказаного договору дарування нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності. На момент укладання договору [PERSON] була власником нерухомого майна, її право власності підтверджувалось належними правоустановчими документами і було зареєстровано у встановленому законом порядку. Вказані обставини були перевірені нотаріусом при посвідченні договору дарування шляхом отримання відомостей з відповідних державних реєстрів. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні 15 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 1561. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим за рахунок відповідачів не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed