Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

27 листопада 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано виконкомом Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №3 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в межах строку, встановленого законодавством України, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений за вимогу про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий, запис № 3 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу вони з Відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів поваги один до одного. Позивач зазначає, що подружні відносини між ними припинилися, з червня 2022 року, вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач матеріально сім`ю не підтримує. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки спільні відносини між нею та відповідачем повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. Також зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач вказує, що в даний час вона працює в СФГ «Світоч», отримує заробітну плату в розмірі, що незначно перевищує мінімальний прожитковий рівень, тому їй важко утримувати дитину самостійно, адже є необхідність в придбанні продуктів харчування, одягу та взуття, засобів гігієни та ліків. Оскільки відповідач є працездатною особою, аліментів на утримання інших дітей не сплачує, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в частині від його заробітків. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2023 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено по цивільній справі судове засідання на 10 годину 00 хвилин 02 січня 2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання 02 січня 2024 року не з`явилась, проте в тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі, крім того на адресу суду від позивача надійшла заява в якій позивач просить розглянути справу у її відсутності, підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 02 січня 2024 року не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст. 200 ЦПК України, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 липня 2011 року, про що виконкомом Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 3 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5) З довідки Піщанської селищної ради № 1182 від 01 вересня 2023 року вбачається, що [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.7) Судом встановлено, та не було спростовано під час судового розгляду, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин сторін по справі стали відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата почуттів поваги один до одного. Позивач та відповідач проживають окремо, примиритись не бажають, мають стійке волевиявлення спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви відповідача про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи волевиявлення позивача їй після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] " Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). На підставі викладеного, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем,

Outcome: approved