Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

23.10.2023 року позивач ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.06.2020 року між ТОВ «Затишок сервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було укладено Договір №ЗП/30Я/16 від 22.09.2021 року про надання послуг з утримання будинком, спорудами та прибудинковою територією багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , згідно якого позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач - споживачем цих послуг. Відповідно до умов договору його предметом є забезпечення виконавцем надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у багатоквартирному житловому будинку, а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг у строк та на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останній день місяця), сплата споживачем отриманих послуг здійснюється протягом 10 днів з моменту отримання квитанції про оплату послуг, але не пізніше 20 числа кожного місяця. Споживачі несуть відповідальність за своєчасність оплати незалежно від використання приміщень чи надання в оренду, вартість послуг за електроенергію, газо та водопостачання встановлюється відповідно до чинного законодавства України та згідно наданих рахунків постачальниками відповідних послуг. З 10.11.2021 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач не здійснила жодної оплати за отримані житлово-комунальні послуги протягом строку дії Договору, станом на 21.09.2023 року у відповідача існує прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 7 666 грн. 39 коп. З огляду на вищезазначене позивач змушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права, а саме стягнення з відповідача простроченої суми заборгованості за договором разом із судовими витратами у сумі 2684 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 25.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданій до суду заяві представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі та розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачу надсилалась копія ухвали по справі, однак нею не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст.272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалась, про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основний вид економічної діяльності підприємства є 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту. Між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] 22.09.2021 року було укладено Договір №ЗП/30Я/16 про надання послуг з утримання будинком, спорудами та прибудинковою територією багатоквартирного будинку, предметом якого є забезпечення виконавцем надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території у багатоквартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 22.09.2023 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно із частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VІІІ: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено: обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 5 тієї ж статі встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами тощо. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежною сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість (сума основного боргу) станом 21.09.2023 року становить 7\~666 грн. 39 коп. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували наявність зобов`язань між сторонами або спростовували розмір нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved