Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

25.08.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 64 561 грн. 91 коп.; витрати на експертні послуги, що склали 2500,00 грн., та витрати на правову допомогу, що склали 10000,00 грн. судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.12.2019 року в м. Дніпро на вул. Набережна Перемоги, 86а відбулось ДТП за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , належить йому - позивачу на праві власності. Він звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для підготовки висновку визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, 06.01.2020 року відповідач був повідомлений про дату, час та місце огляду пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. 10.01.2020 року було проведено огляд транспортного засобу, за результатами якого судовим експертом було складено висновок №1005/20/20 судового експерта автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 08.05.2020 року, яким визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 64 561,91 грн., яку він - позивач просить стягнути з відповідача. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 року суддя Лукінова К.С. була визначена для розгляду даної справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2022 року за №296 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 року справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О. Ухвалою від 06.05.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. прийняла в своє провадження вищевказану справу, розгляд справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви з додатками до неї, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується доказами, що 26.12.2019 року о 21 год. 45 хв. на вул. Набережна Перемоги, 86а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.10.2019 року власником транспортного засобу марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення. Згідно зі ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст.ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Встановлено, що в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль було пошкоджено; 10.01.2020 року позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для підготовки висновку визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу. Відповідно до висновку №1005/20/20 судового експерта Дроздова Ю.В. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , складає 64 561,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. ст.1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивіль них справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст.1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Потерпілому, як кредитору, належить право вимоги як в деліктному так і договірному видах зобов`язань. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року). Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася за вини відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати цю шкоду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, яка становить 64 561 грн. 91 коп. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а саме витрати на експертні послуги, що склали 2500 грн. 00 коп., що відповідає положенням ст.22 ЦК України. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 09 лютого 2021 року, укладений між клієнтом - [PERSON] та адвокатом - Авраменко О.Ю.; акт виконаних робіт від 22 серпня 2021 року, в якому зроблено детальний опис наданих послуг та згідно якого адвокат Авраменко О.Ю. надав правову допомогу щодо підготовки до судового розгляду цивільної справи про відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди, а [PERSON] прийняв виконані роботи на суму 10000 грн.; квитанцію про сплату вказаної суми за надання послуг №11. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000.00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved