Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

20 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач свій позов мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 13 серпня 2020 року розірваний. Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Зазначає, що з відповідачем проживають окремо, дитина перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач участі у вихованні дочки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27 травня 2020 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з 29 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що на теперішній час розмір аліментів, який був визначений рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і вказаних аліментів їй не достатньо для утримання дитини. Зазначає, що на даний час дочка [PERSON] відвідує комунальний заклад дошкільної освіти «Калинонька». Протягом періоду перебування дочки у даному закладі, відповідач участі у вихованні дитини не приймав. Згідно консультаційного висновку спеціаліста, дитині встановлений діагноз «Плосковальгусна деформація стопи», та вона потребує домашнього догляду. Враховуючи діагноз дочки та рекомендації лікаря, вона щороку купує дитині ортопедичні устілки та ортопедичне взуття на сезон, сума яких становить 1994 гривні. А тому дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку. Відповідач приховує дійсний рівень своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає. Наведені обставини зумовлюють її звернення до суду з цим позовом. Ураховуючи вищенаведене, позивач просить збільшити розмір утримуваних з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , визначених рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27 травня 2020 року з твердої грошової суми 1200 грн на тверду грошову суму 4000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 03 січня 2024 року подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача, суд вважає можливим розглядати справу у заочному розгляді справи відповідно до положень ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що з 15 лютого 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року розірваний. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2018 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Відповідно до рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 27 травня 2020 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки №11 від 15 листопада 2023 року виданої директором комунального закладу дошкільної освіти «Калинонька» смт. Дубище, встановлено, що [PERSON] , [INFO] відвідує КЗДО «Калинонька» смт. Дубище з 2020 року. Батько дитини, [PERSON] , участі у вихованні дитини не приймає. З копії консультаційного висновку спеціаліста №110 від 14 лютого вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз «Плосковальгусна деформація стопи» та остання потребує домашнього догляду. Позивач [PERSON] згідно наказу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» В. Міськевича №НЛ-9/33 - ВП від 29 травня 2023 року перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Також на підтвердження обставин викладених в позовній заяві позивачем було надано копії товарних чеків на придбання ортопедичних устілок та взуття. Спірні правовідносини між сторонами пов`язані з обов`язком батьків утримувати дитину та способом виконання такого обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Положення ч. 1 ст. 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Вказана вище правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 (справа 643/11949/19, провадження № 61-2698св21). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України). У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У подальшому, визначена судом сума аліментів може бути змінена (збільшена або зменшена) у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я отримувача або платника аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до наведених норм підставою для збільшення розміру аліментів може бути таке покращення майнового стану платника аліментів, яке робить можливим сплату ним аліментів у більшому за попередньо визначений розмір. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька на розмір у твердій грошовій сумі та навпаки). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встанановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що на теперішній час розмір аліментів, який був визначений рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином з огляду на встановлені обставини у їх сукупності, за результатами оцінки на предмет їх належності, допустимості, достатності,

Outcome: approved