Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] (Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] ». 22.02.2019 о 16 год. 50 хв. в м. Києві на пр. С. Бандери мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» д.н.з « [NUMBER] » та автомобіля «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] ». В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] », що підтверджується Європротоколом. Відповідно до Європротоколу водій [PERSON] вчинив правопорушення передбачене п.п. 13.1 ПДР України, що передбачає адміністративну відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Згідно Рахунку-фактури №Ко-К-0000000000034 від 25.02.2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] » склала: 6 619,24 грн. За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року, на підставі страхового акту № 02418-02 від 06.03.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 6 619,24 грн. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі: 6 619,24 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5747. Отже, заподіяну шкоду відповідачем внаслідок ДТП 22 лютого 2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» за договором страхування № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року відшкодувало та отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 6 619,24 грн. У свою чергу відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з « [NUMBER] » була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів АМ/9564067 на момент ДТП в ПАТ «НАСК «Оранта». У зв`язку з цим ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося з вимого до ПАТ «НАСК «Оранта». ПАТ «НАСК «Оранта» здійснили виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з врахуванням франшизи та зносу, а саме в розмірі - 5 475, 44 грн., підтверджується відповіддю ПАТ «НАСК «Оранта» (страховий акт, розрахунок). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала: 1 143 (одна тисяча сто сорок три) грн.80 коп. В розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки в межах різниці між сплаченого страхового відшкодування та страховою виплатою ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » (далі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було скеровано вимогу про відшкодування збитків, однак на письмові звернення відповідач не відреагував. Тому позивач просить позов задовольнити. Крім того просить стягнути судові витрати по справі. У підтвердження вимог покликається на копії договорів, копію платіжного доручення, про виплату страхового відшкодування, інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Ухвалою суду від 24.06.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч.2 ст.147 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 22.02.2019 водій [PERSON] , [INFO] о 16 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen» д.н.з « [NUMBER] » на пр. с. Бандери в м. Києві порушив п.п., 13.1 ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] », тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КУпАП України. Від чого транспортний засіб «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження. Заподіяна потерпілому матеріальна шкода. Відповідно до Європротоколу від 22.02.2019 року, водій [PERSON] , [INFO] (Відповідач) порушив п.13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Рахунку-фактури №Ко-К-0000000000034 від 25.02.2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota» д.н.з. « [NUMBER] » склала: 6 619,24 грн. Транспортний засіб марки «Volkswagen» д.н.з « [NUMBER] », яким на законних підставах керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9564067 на момент ДТП в ПАТ «НАСК «Оранта». Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало та отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 6 619,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5747. На підставі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з цим ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося з вимого до ПАТ «НАСК «Оранта», які здійснили часткову виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з врахуванням франшизи та зносу, а саме в розмірі - 5 475, 44 грн., підтверджується відповіддю ПАТ «НАСК «Оранта» (страховий акт, розрахунок страхового відшкодування). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням ПАТ «НАСК «Оранта» склала: 1 143 (одна тисяча сто сорок три) грн.80 коп. На підставі ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зокрема, згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 143,80 грн. 20.12.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » (далі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5032941-02-10-01 від 10.01.2019 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач отримав право зворотної вимоги (регресу) до відповідача на суму, що становить 1143,80 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8197,80 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 8197,80 грн. долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правової допомоги №1818 від 25.05.2021, укладеного між АО «АДВОКАТУС» в особі голови адвоката Самойленко П.М. та ФОП [PERSON] , копію додаткової угоди №1 акт приймання-передачі правової (правничої допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25.05.2021, копію меморіального ордера №7511484611 від 26.05.2021 на суму 8197,80 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Конституцією України кожному надано право на професійну правничу допомогу. Держава гарантує можливість отримати кваліфіковану допомогу в необхідному обсязі та формах. В процесі реалізації свого права на правничу допомогу учасники судового розгляду, як правило, несуть відповідні витрати на послуги професійних представників - адвокатів. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи. Процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір. Попри те, що право на відшкодування витрат закріплено в усіх процесуальних кодексах, а граничний розмір компенсації таких витрат законом не обмежений, розмір витрат підлягає доказуванню, а право на їхнє відшкодування не є абсолютним. До складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, процесуальний закон відносить представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Заперечень стосовно стягнення судових витрат від відповідача не надходило. Суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №922/619/18). За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 8197,80 грн. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved