Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на день звернення до суду із даною заявою, в суді розглядається справа про розівнвання шлюбу між сторонами. У даному шлюбі у сторін народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вони проживають окремо з вересня 2022 року, до вересня 2022 року між сторонами у справі тривалий час виникали сімейні конфлікти, існували факти домашнього насильства. Між ними, як батьками малолітніх осіб, існує спір про місце проживання їхніх малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . У зв`язку із наявністю спору відповідач вивіз дітей за своїм одностороннім рішенням на територію Республіки Польща у різні дати. Так, малолітню [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] відповідач вивіз 14 вересня 2022 року за межі митного кордону України, а малолітнього [PERSON] [INFO] було вивезено на територію Республіки Польща 19 жовтня 2022 року. Діти [PERSON] та [PERSON] були вивезені батьком на територію іноземної держави після того, коли батько поза її волею забрав у неї дітей у відділку поліції, а син [PERSON] був вивезений після викрадення із лікарняного закладу. Вивезення дітей відбулося, коли відповідач довідався, що позивачем подано до суду заяву про стягнення із нього аліментів на трьох малолітніх дітей. Відповідач не повідомляє позивача про адресу проживання дітей, про стан їх здоров`я, про місце їх перебування, змінює номера телефонів та не дає змоги поспілкуватися із дітьми. Позивачем робилися неодноразові спроби встановити місце знаходження дітей за кордоном, вона відвідала всі місця, на які вказував відповідач та де він із дітьми проживав, однак це не дало позитивного результату. Позивачем були подані заяви та звернення у правоохоронні органи Бельгії, Нідерландів, Німеччини, Республіки Польща про необхідність встановлення місця перебування дітей. Позивачка вказала, що нею, як люблячою і турботливою мамою, здійснювалася постійна турбота про дітей, вона безпосередньо здійснювала догляд за дітьми, турбувалася про їх стан здоровя, розвивала їх. Тому, їй залишається незрозумілою позиція відповідача щодо настроювання дітей проти матері та створення перешкод для неї, як для мами у спілкуванні і побаченні із дітьми. Відповідач не дозволяє позивачці, як матері, бачитись із дітьми, а тому вона була змушена тимчасово, до винесення рішення суду у справі, звернутись до органів опіки та піклування за місцем тимчасової фактичної реєстрації дітей із заявами в яких просила розібратись у ситуації, яка склалася, оскільки така поведінка відповідача порушує її права, як матері. Позивачка переконана, що виходячи із інтересів дітей, вони повинні проживати разом із нею. Вона любить своїх дітей і може забезпечити їх усім необхідним для життя, має зайнятість, не є алко та нарко залежною особою, не перебуває на обліку в лікаря психіатра, тому відповідач штучно створює ситуації, щоб завдати шкоду її репутації. Позивачка вказала, що має постійну зайнятість, проживає в м.Рівне у орендованій квартирі та виховує доньку від першого шлюбу, тому проживання дітей із нею, а не із батьком, сприятиме виключно інтересам дітей. Вона неодноразово пропонувала батьку в добровільному порядку прописати умови проживання дітей, доньки [PERSON] та синів [PERSON] і [PERSON] із кожним із батьків та умови спілкування дітей, як з мамою, так із татом, шляхом укладення договору, однак батько на будь-які компроміси не погоджується, лише постійно погрожує, що на даний час він вже забрав фізично дітей, а через судове рішення забере дітей законно і назавжди. На даний час, зі слів відповідача, він знаходиться за кордоном, країну перебування та адресу не повідомляє, хоча він систематично відвідує Україну. Позивачка ввважає, що такою поведінкою відповідач ще більше травмує дітей, така поведінка батька повністю нівелює та знецінює сімейні цінності для дітей на майбутнє, принижує статус мами, дружини, негативно впливає на формування уявлень і цінностей дітей на майбутнє і є непоправною для інтересів дітей. Крім цього, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. За таких підстав, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю за її місцем проживання. 06.02.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий відповідачем, який мотивований тим, що відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою, безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Так, 03 грудня 2016 року між ним та позивачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Він має роботу, самостійний дохід і місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу та постійного житла. Позивач стверджує, що він незаконно вивіз дітей за межі території України. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки у зв`язку з військовою агресією російської федерації та активними бойовими діями на території України ним було прийнято рішення задля безпеки дітей, збереження їхнього психічного здоров`я убезпечити їх перебуванням на території сусідньої для них та дружньої країни Польща. Звертає увагу, що у зв`язку із веденням воєнного стану в Україні, перетин державного кордону дітям дозволено у супроводі одного із батьків за відсутності дозволу другого з батьків. Відсутність бажання убезпечення життя дітей свідчить лише про відсутність хвилювання за життя дітей дружини. Щодо тверджень про ненадання дозволу та створення перешкод у зустрічах з дітьми, то немає жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих слів. Із усіх наданих довідок, висновків поліції за результатами звернення дружини вбачається, що місце знаходження дітей відоме, а зв`язок із ним та із дітьми є, не відкрито жодного провадження по даному факту. Ключовим при прийнятті ним рішення щодо звернення із позовом про визначення місця проживання дітей із ним було те, що дружина тривалий час є членом баптистської спільноти і суттєву частину сімейного бюджету витрачає на пожертви для даної спільноти. Крім того, більшість часу вона скеровує на відвідування даної спільноти, а не приділення часу дітям. Відвідування дітьми даної спільноти негативно впливає на їхній моральний стан, так як після таких відвідин у дітей виникають думки про смерть. Відповідач вказав, що від вересня 2022 року діти постійно знаходяться із ним (це не заперечується й дружиною), ним створені усі умови, щоб забезпечити повноцінний та всебічний розвиток дітей на достатньому рівні. З приводу судового наказу про стягнення аліментів зазначає, що справа розглядається у апеляційній інстанції, так як дружина звернулась із заявою про стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, які із нею не проживають і утриманням яких вона не займається. Більше того, заява була подана 19 вересня 2022 року, в той час як 14 вересня 2022 року діти вже перетнули із ним кордон і увесь час знаходяться із ним на повному забезпеченні. Щодо постанов про вчинення адміністративно правопорушення (домашнього насильства), то дані справи перебувають на розгляді в апеляційній інстанції, так як факти, які в них перераховані не мали місця і повністю заперечуються. З цих підстав, просить суд в задоволенні позову відмовити. 30.05.2023 позивачем надіслано на електронну адресу суду заяву про зміну предмету позову, оскільки [INFO] у неї народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 05.05.2023 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Тому просить суд, за результатами розгляду справи, визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю за її місцем проживання. 06.01.2023 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. 01.03.2023 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей, передано на розгляд Тернопільському міськрайонносу суду Тернопільської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбича В.Л. 31.03.2023 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу №569/17620/22 прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 01.06.2023 постановлено залучити до участі в справ в якості третьої особи - Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, що відображено в протоколі судового засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2023 постановлено клопотання позивача про зміну предмета позову, задоволити, також матеріали цивільної справи надіслано до Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей із позивачкою, що відображено в протоколі судового засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бухта Н.А. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. У судове засідання уповноважені представники третіх осіб Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явилися. Подали до суду заяви про здійснення розгляду справи без їх участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у листопаді-грудні 2022 року позивач звернулася до центру, оскільки чоловік без її згоди вивіз їхніх дітей за кордон. У зв`язку з цим, вона потребувала психіатричної допомоги. Також, позивач зверталася за допомогою в центр з приводу домашнього насильства зі сторони чоловіка. Позивачка є хорошою матір`ю та може виконувати материнські обов`язки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з моменту знайомства з позивачем, а саме з травня 2022 року, вона, як волонтер турбувалася долею позивачки, їй відома історія позивачки порятунку дітей. Ствердно може сказати, що позивачка є турботливою і дбайливою матір`ю, приводила дітей на різні заходи, вона справді дбає про своїх дітей. Знає, що діти перебували за кордоном. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з березня 2022 року вона спостерігала за долею позивачки. [PERSON] з любов`ю та терпінням ставиться до своїх дітей, вміє працювати з дітьми. Вона весь час присвячує своїм дітям. [PERSON] є інвалідом. Батько сказав, що він не вірить в те, що дитина буде ходити, але ця дитина вже ходить та розказує вірші. Позивачка є стриманою та адекватною людиною, ніколи не проявляла агресію. Діти люблять свою матір. Батько дітей часто писав її чоловікові погрози та хамські повідомлення. [PERSON] переживала, що чоловік забере в неї дітей. Ствердно вказала, що позивачка зможе забезпечити догляд та виховання дітей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачку знає з 2016 року, як активну людину по роботі з дітьми, яка працювала в дитячих таборах м.Авдіївка. Вона була волонтером, проводила різні майстер-класи по малюванню. Вона дуже любить дітей. Діти в неї охайні та веселі. Вона добра і стримана людина. Відповідач дуже рідко приходив в їхню релігійну організацію. Свідок вказав, що позивачка зможе забезпечити догляд та виховання своїх дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою знайома з 2016 року. Вона працювала з дітьми, як волонтер. Був час, коли [PERSON] забрав усіх дітей, але повертав. Проте, [PERSON] не повернув. Свідок вказала, що позивачка дуже хороша мати. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що коли відповідач забрав дітей, позивачка намагалася їх знайти. Вона писала заяву в поліцію, щоб діти не виїхали за кордон. Відповідач, в присутності старшої дочки побив позивачку. Були прояви фінансового і психологічного насильства. Він жодного разу не бачив, щоб відповідач проводив час з дітьми. Діти в нього, як заручники та дуже залякані. Вивозячи дітей за кордон, він діяв не в інтересах дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є хорошою і відповідальною матір`ю. Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.2 а.с. 56-60). У даному шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Так, суд встановив, що у квтні 2022 року у зв`язку із активними бойовими діями у м.Донецьк, пов`язаними зі збройною агресією Російської Федерації, [PERSON] переїхала як внутрішньо переміщена особа до м.Рівне, де проживала по [ADDRESS] . Указане підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради № 5612-5000847687 від 07.04.2022 (т. 1 а.с.34). [PERSON] неодноразово зверталась до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненської області з повідомленнями про вивезення дітей [PERSON] за межі території України. Суд встановив, що 14.09.2022 [PERSON] вивіз малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за межі митного кордону України, а малолітнього [PERSON] , [INFO] було вивезено на територію Республіки Польща 19.10.2022, що підтверджується довідкою №91-30352/2/15-22 вих. від 20.10.2022 Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби та довідкою №91-34540/2/15-22 вих. від 14.11.2022 Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби (т. 1 а.с. 57-63). Відтак між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Як вбачається із характеристики з попереднього місця проживання наданої ОСББ «Князя Володимира 36» на [PERSON] , [INFO] , що проживала за адресою [ADDRESS] , з травня 2022 до вересня 2022. Проживала разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , чоловіком - [PERSON] , [INFO] , свекрухою - [PERSON] . За час проживання за доною адресою [PERSON] проявила себе виключно з позитивного боку: привітна, доброзичлива, відповідальна, без шкідливих звичок, сумлінно виконувала материнські обов`язки, діти були доглянуті, охайні, виходили на прогулянку у її супроводі. Скарг від сусідів на неї не надходило. (т. 1 а.с. 121). Також, згідно характеристики з місця проживання, наданої керівником бази відпочинку « [INFO] » ФОП [PERSON] , на [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] , з березня по квітень 2022 та з вересня 2022. За час проживання за даною адресою [PERSON] проявила себе з виключно позитивного боку: життєрадісна людина, без шкідлливих звичок, в спілкуванні вільна, неконфліктна, бере участь в громадських заходах, роботі по благоустрою території, проводить у вільний час майстер-ксласи для дітей віком від 5 до 14 років з малювання. Скарг від сусідів на неї не надходить. Проживає разом з дитиною з інвалідністю [PERSON] [INFO] , сумлінно доглядає за ним, возить систематично до лікарні, відвідує реабілітаційні центри, та з дитиною [PERSON] [INFO] , яку влаштовано в школу в перший день переїзду та музичну школу 7кл за спеціальністю "Фортепіано". У квітні 2022 року певний час на території проживала і з іншими своїми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з якими підтримувала добрі стосунки, утримувала їх в порядку і охайності, займалась вихованням. (т.1 а.с.122). Аналогічного змісту позитивна характеристика з місця проживання на [PERSON] , надана ОСББ «Київська, 34». (т.1 а.с.123). Як вбачається із договору найму (оренди) від 01.11.2022, [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] . (т.1 а.с.125). Згідно Витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», громадянка [PERSON] , [INFO] , уродженка Авдіївка, Україна на території України станом на 06.12.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (т.1 а.с.126). Як вбачається із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №2129 [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: Ураження головного мозку, не уточнене Синдром мязевого гіпертонусу та затримки в рухомому розвитку внаслідок перинатального ураження ЦНС. Формуючий спатистичний нижній пара парез. Згідно висновку психодіагностичного обстеження №29 [PERSON] , [INFO] , на предмет її індивідуально-психологічних особливостей, емоційних реакцій та станів їх впливу на виконання материнського обов`язку, в результаті психодіагностичного обстеження [PERSON] зроблено наступні висновки: «аналіз клінічного інтерв`ювання, результатів психодіагностичного обстеження, яке здійснювалося шляхом анкетування, тестування, включеного спостереження у експериментальних і природних умовах із застосуванням стандартизованих, валідних методик: операціоналізована психодинамічна діагностика (ОПД-2) по 5-ти осям, структурне інтерв 'ю О. Кернберг, прогресивні матриці Дж. Равена, ММРІ (Міннесотський багатоаспектний особистісний опитувальник), тест Сонді, 16- факторний особистісний опитувальник [PERSON] , копінг-тест [PERSON] , на предмет індивідуально-психологічних особливостей, емоційних реакцій та станів [PERSON] , [INFO] , свідчать про те, що усі психологічні показники знаходяться в межах норми, і є характерними для психічно здорових осіб. Досліджено високий рівень тривоги та нервово-психічної напруги, яка в нормі є характерною для осіб, які постраждали від домашнього насильства та перебувають у психотравмуючих обставинах (психотравмуючими обставинами для [PERSON] , 1986 року народження, на даний час є відсутність її малолітніх дітей, яких без її відома і згоди вивіз її чоловік). Згідно оброблених результатів психодіагностичного обстеження за методиками: контрольний перелік життєвих подій (ЬЕС), контрольний перелік питань для оцінки ПТСР (РСІ-5), шкали оцінки впливу травмівної події (ІЕБ - Я) (визначення наслідків впливу пережитих подій), структуроване клінічне інтерв`ю, для дослідження ПТСР, відповідає критеріям «ОБМ-5», шкала самооцінки наявності ПТСР (РСЬ-С), Міссісіпська шкала (для цивільних) для оцінки посттравматичних реакцій, встановлено, що обстежувана [PERSON] , [INFO] , тривалий час перебувала в умовах домашнього насильства (психологічного, фізичного), зазнала психологічного травмування, має помірні симптоми вираженості психотравми. Сімейні ситуації, які трапилася 12.09.2022 року та 19.10.2022 року, а саме вивезення її чоловіком, [PERSON] , [INFO] , їхніх малолітніх дітей за кордон без відома і згоди [PERSON] , здійснення навмисних перешкод у побаченні і спілкуванні (переїзди з однієї країни в іншу, надання неправдивої інформації, щодо місця знаходження малолітніх дітей, перешкоджання у спілкуванні з дітьми, шляхом відеозв`язку (навмисне не показував дітей під час відеозв`язку, лише інколи скидав відео з дітьми), надавав не достовірну інформацію про психофізичний стан дітей) стали найбільш психотравмуючими для [PERSON] і за всіма критеріями психологічної науки описані дії [PERSON] , [INFO] по відношенню до [PERSON] , [INFO] відповідають категорії «домашнього насильства». Згідно отриманих результатів психодіагностичного обстеження за методиками: включене спостереження у експериментальних і природних умовах, проективні методики (Структурне інтерв`ю [PERSON] , Прогресивні матриці Дж. Равена, ММР1 (Міннесотський багатоаспектний особистісний опитувальник), тест Сонді, 16-факторний особистісний опитувальник Р.Кеттелла, Копінг-тест Лазаруса, Тест-опитувальник батьківського ставлення (ОРО) [PERSON] , [PERSON] , Опитувальник «Вимірювання батьківських установок і реакцій» (РАЯІ), встановлено, що [PERSON] , [INFO] володіє усіма необхідними індивідуально-психологічним якостями для виховання дітей, має достатній рівень соціально-адаптаційних ресурсів. Отримані результати психодіагностичного обстеження свідчать про те, що її індивідуально-психологічні особливості, особливості її виховної поведінки вплинуть позитивно на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей. Усі результати комплексного психодіагностичного обстеження особистості [PERSON] , 1986 року народження, знаходяться в межах вікової норми.». (т.1 а.с. 139-144). Відповідно до довідкок Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради №№245, 246, 247, 248, 249, 250 від 17.01.2023, [PERSON] , знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради та отримує допомогу переміщеним особам на проживання та допомогу на дітей. Також, Суд приймає до уваги доводи позивачки, що відповідач вчиняв відносно неї домашнє насильство, оскільки дані твердження підтвердженні доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 30.09.2022 та 07.10.2022, згідно яких [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правоворушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення, які в подальшому були предметом апеляційного оскарження, однак за результатми розгляду апеляційним судом вказані вище постанови суду першої інстанції були залишенні без змін. Натомість, Суд не приймає до уваги доводи позивачки про вчинення відповідачем відносно неї і дітей психологічного насильства, в підтвердження чого вона надала суду фотоматеріали (т.1 а.с.254-255), оскільки з їхнього змісту неможливо беззаперечно встановити факт домашнього насильства. Також суд відхиляє як неналежні надані відповідачем докази, а саме документ під назвою «Характеристика» (т. 1 а.с. 94), оскільки вказаний документ викладений іноземною мовою, що позбавляє суд можливості в повній мірі сприймати зміст таких доказів. Засвідчений належним чином переклад цих письмових доказів відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, ст. 79 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, відповідач суду не надав. При цьому, суд критичною оцінює поведінку [PERSON] щодо примусового відібрання ним у [PERSON] малолітніх дітей та вважає, що такі дії [PERSON] могли негативно вплинути на фізичне, емоційне та психологічне здоров`я дітей. Також, Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що [PERSON] тривалий час є членом баптистської спільноти і суттєву частину сімейного бюджету витрачає на пожертви для даної спільноти, більшість часу вона скеровує на відвідування даної спільноти, а не приділення часу дітям, відвідування дітьми даної спільноти негативно впливає на їхній моральний стан, так як, після таких відвідин у дітей виникають думки про смерть, оскільки такі обставин достатніми доказами не доведені. Також, як встановив суд, у [PERSON] наявна ще одна старша дитина, яку остання виховує самостійно. Докази того, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно дитини або перебуває на обліку в органі опіки та піклування за її неналежне виховання, суду не надані. Щодо доводів [PERSON] про те, що зміна місця проживання дітей завдасть шкоди їхньому психологічному здоров`ю та негативно вплине на їхній емоційний стан, суд зазначає таке. У постанові від 31.08.2022 у справі № 683/1084/21 Верховний Суд зазначив, що на переконання Верховного Суду діти перебувають ще в достатньо юному віці (6 років та 3 роки), щоб стверджувати про те, що вони саме прижилися у новому середовищі і їх повернення до країни постійного проживання може завдати їм психологічної шкоди. Відповідне сприйняття дітьми свого повернення у значній мірі залежатиме саме від добросовісного виконання їх матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони залякування дітей та негативних суджень щодо цього процесу. З підстав юного віку дітей та постійного перебування під впливом матері протягом останніх трьох років Верховний Суд також вважає, що діти не досягли достатнього рівня зрілості, при якому можна брати до уваги їхню думку. Так само Верховний Суд наголошує, що відсутні підстави вважати, що повернення дітей до країни їх постійного проживання саме по собі поставить їх під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для них нетерпиму обстановку. Верховний Суд знову ж таки наголошує, що відповідне сприйняття дітей в першу чергу залежатиме саме від того ставлення, яке їм доноситиме їх мати. З урахуванням таких висновків Верховного Суду відсутні підстави вважати, що і дітям сторін, буде завдано психологічної шкоди унаслідок повернення за місцем проживання матері, де знову ж таки дитина вже раніше проживала. За умови належного психологічного налаштування зі сторони батька та відсутності конфліктів з боку обох батьків зміна місця проживання для дитини може пройти непомітно та без шкоди. Так само, Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що у зв`язку з кращим матеріальним становищем дітям сторін буде доцільніше залишитись проживати разом з ним. Разом з тим, Суд зазначає, що матеріальне становище однієї зі сторін не є визначальним фактором при вирішенні питання про місце проживання дитини, оскільки іншими, не менш вагомими критеріями, є виховання дитини у дусі дотримання духовних та моральних цінностей, любові та поваги до оточуючих. Так, з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 948 від 09.08.2023 (т. 2 а.с. 30, 31), вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, як вбачається із висновку, працівниками служби у справах дітей Рівненської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає разом із дітьми в квартирі, яка складається з двох кімнат па підставі договору оренди. Для дітей наявні спальні місця, стіл для занять та інші необхідні речі. Батько дітей, [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча належним чином був повідомлений. 07.02.2023 [PERSON] подано клопотання до Рівненського міського суду, де розглядалась дана справа із проханням передати матеріали цивільної справи до Тернопільського міськрайонного суду, у зв`язку з тим, що він разом із дітьми є внутрішньо переміщеними особами зареєстрованими у місті Тернополі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття па облік внутрішньо переміщених осіб. Однак, у телефонному режимі [PERSON] повідомив працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, що він разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . 10.07.2023 працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради попередньо повідомивши батька дітей [PERSON] про візит у їхню сім`ю, здійснено виїзди у місті Тернополі за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , при яких встановлено, що за жодною із зазначених адрес [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] пе проживають. 20.03.2023 рішенням органу опіки та піклування Рівненької міської ради затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] . При цьому, Суд зазначає, що висновки органів опіки та піклування не є визначальними та обов`язковими при прийнятті судом рішення про визначення місця проживання дитини, однак є вагомими та приймаються судом до уваги. Відтак, Суд вважає, що за умови рівних можливостей сторін матеріально забезпечувати дітей та створити їм належні умови для проживання, саме [PERSON] може у більшій мірі виховати дітей в атмосфері любові та моральної забезпеченості, що необхідно для повного і гармонійного розвитку дітей та відповідає найкращим інтересам дітей і засадам принципу 6 Декларації прав дитини. При цьому, визначення місця проживання дітей сторін з [PERSON] не позбавляє [PERSON] можливості спілкуватися з дітьми та приймати участь у їхньому вихованні. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що [PERSON] належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання малолітніх дітей разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить їм належний фізичний і духовний розвиток. Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved