Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23774,20 грн., пеню в розмірі 890,38 грн., 3% річних в сумі 162,18 грн., інфляційні втрати в сумі 285,29 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 2500,00 грн. та судові витрати. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між дійсним розміром збитку та виплатою страхового відшкодування в розмірі 29138,08 грн., 3% річних в сумі 419,10 грн., інфляційні втрати в розмірі 762,72 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 06.05.2021 року о 01.05 год. в м. Києві по вул. Ломоносова-пров. Жуковський сталася ДТП за участю автомобілів «Тойота Пріус», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Тойота Пріус», д.н. [NUMBER] була застрахована полісом обов`язкового страхування в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та надав необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 16.08.2021 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 35274,13 грн. Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування позивач замовив автотоварозначе дослідження. Відповідно до звіту №01-13/06 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] від 13.06.2021 року вартість відновлювального ремонту становить 88186,41 грн., ринкова (дійсна) вартість без обліку аварійних пошкоджень становить 275262,14 грн., вартість матеріального збитку становить 59048,33 грн. Отже, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зобов`язано було сплатити 59048,33 грн. В той же час страхова компанія сплатила 35274,13 грн. Таким чином, страхова компанія зобов`язана ще доплатити позивачу 23774,20 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України [PERSON] зобов`язаний сплатити на користь позивача різницю між дійсним розміром збитку та виплатою страхового відшкодування відповідно до звіту №01-13/06 в сумі 29138,08 грн. Крім того, враховуючи те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не здійснило повну виплату страхового відшкодування, зі страхової компанії підлягає стягненню пеню в сумі 890,38 грн., 3% річних в сумі 162,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 285,29 грн., а з [PERSON] підлягає стягненню 3% річних в сумі 419,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 762,72 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 11.07.2022 року від представника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] з урахуванням зносу страховою компанією було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП [PERSON] . Відповідно до звіту про визначення розміру шкоду №1675 від 11.08.2021 року, складеного ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] , складає 41287,99 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини. Вказана сума страхового відшкодування була виплачена позивачу. Крім того, у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги висновок наданий позивачем, оскільки страховою компанією у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування. Також, Страхова компанія вважає, що позивач помилкового визначив його у статусі відповідача, оскільки різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкодженні транспортного засобу позивача, а саме [PERSON] 18.07.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначив, що у звіті №1675 від 11.08.2021 року, який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» запасні частини вказані з * - зірочкою, що свідчить про введені дані оцінювачем вручну та без посилання на підставу такого значення, що суперечить вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Крім того, при проведені звіту №1675 від 11.08.2021 року автомобіль позивача ретельно не оглядався, не було враховано прихованих дефектів, а тому вказаний звіт є неповним та необ`єктивним, а отже таким, що не підлягає до врахування. 18.07.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. 22.12.2022 року від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання експерта. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року у справі відновлено провадження. 25.01.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на клопотання експерта. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року повторно направлено на виконання ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року про призначення судової авто товарознавчої експертизи та провадження у справі зупинено. 13.02.2023 року від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2023 року відновлено провадження у справі. 21.07.2023 року від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи. 04.09.2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких він зазначив, що відповідно до Звіту № 01-13/06 від 13.06.2021 р. проведеного на замовлення позивача, огляд транспортного засобу «Хюндай Аванте» д.н. [NUMBER] позивача проводився з фіксування всіх пошкоджених деталей, а також із розібранням автомобіля для виявлення прихованих пошкоджень. У зв`язку із чим, оцінювачем, який проводив огляд на замовлення позивача було зафіксовані наявні всі пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, а тому вказаний висновок повинен бути врахований судом при вирішенні даної справи по суті. Відзив від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 06.05.2021 року о 01.05 год. в м. Києві по вул. Ломоносова-пров. Жуковський сталася ДТП за участю автомобілів «Тойота Пріус», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія автомобіля «Тойота Пріус», д.н. [NUMBER] [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія «Тойота Пріус», д.н. [NUMBER] була застрахована полісом обов`язкового страхування в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та надав необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 16.08.2021 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 35274,13 грн. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] зазначив, що відповідно до звіту №01-13/06 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] від 13.06.2021 року, проведеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту становить 88186,41 грн., ринкова (дійсна) вартість без обліку аварійних пошкоджень становить 275262,14 грн., вартість матеріального збитку становить 59048,33 грн. Оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила 35274,13 грн., позивач просив стягнути недоплачене страхове відшкодування в сумі 23774,20 грн. Відповідач заперечував проти вимог позивача посилаючись на те, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] з урахуванням зносу страховою компанією було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП [PERSON] . Відповідно до звіту про визначення розміру шкоду №1675 від 11.08.2021 року, складеного ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу «Хюндай Аванте», д.н. [NUMBER] , складає 41287,99 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини. Вказана сума страхового відшкодування була виплачена позивачу. Крім того, у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги висновок наданий позивачем, оскільки страховою компанією у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування. Однак суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне. У Звіті № 1675 від 11.08.2021 р., який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» запасні частини вказані з * - зірочкою, що свідчить про введені дані оцінювачем вручну та без посилання на підставу такого зазначення, що суперечить вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Згідно з п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Відповідно до п. 3.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів для визначення вартості складників КТЗ у разі відсутності цінової інформації дилера виробника КТЗ допускається використання відповідних даних, одержаних шляхом обстеження ринку регіону. Відповідно до п.8.5.9. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів кількість та вартість необхідних для ремонту матеріалів визначаються за інформацією довідкової літератури та комп`ютерних програм, розроблених за даними виробника КТЗ або за даними виробника лакофарбових (основних) і допоміжних матеріалів. Відповідно до п. 8.5.10. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 6, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників. Відповідно до п. 8.5.11. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, до оригінальних складових частин належать: складові, які поставляє виробник КТЗ до своєї сервісної мережі пунктів технічного обслуговування та гарантійного ремонту або уповноважених ним суб`єктів підприємницької діяльності; складові, які поставляє виробник складових частин виробнику КТЗ, який їх продає, зокрема своїм дистриб`юторам; складові, які не поставляють відповідному виробнику КТЗ, проте виготовляють згідно з технічними умовами і виробничими стандартами виробника КТЗ. Пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні. Відповідно до Додатку 6 п. 59 Методики комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва «Аudatex М21», «Аudatex М95», «АudaShare» - Німеччина. Тобто, у Звіті № 1675 від 11.08.2021 р.. проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» оцінювач зобов`язаний використовувати ціни від офіційного дилеру, а у разі її відсутності з інших джерел. Однак, всі дані на запасні частини наявні в Аудатекс і оцінювачем просто не бралися до уваги аби зменшити суму запасних частин. Крім того, у Звіті № 1675 від 11.08.2021 р., який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не враховано всі пошкоджені частини, які підлягають заміні. На підтвердження того, що в Звіті № 1675 від 11.08.2021 р., який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не враховано всі пошкоджені частини транспортного засобу «Хюндай Аванте» д.н. [NUMBER] , представником позивача було долучено до матеріалів цивільної справи №752/26538/21 кольорові цифрові фотознімки пошкодженого транспортного засобу «Хюндай Аванте» д.н. [NUMBER] на ДВД-диску. Звіт № 1675 від 11.08.2021 р„ який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» автомобіль ретельно не оглядався, не було враховано прихованих дефектів, а тому Звіт № 1675 від 11.08.2021 р. є неповним та необ`єктивним, а отже не може бути врахований судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Оцінювач повинен дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна. При цьому, даний Звіт № 1675 від 11.08.2021 р.. який був проведений на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є неповним, оскільки не містить в собі протоколу огляду автомобіля з переліком всіх ушкоджень транспортного засобу «Хюндай Аванте» д.н. [NUMBER] , а також фотознімків пошкодженого автомобіля. Тобто, оцінювачем від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було порушено зазначені вимоги, оскільки не міститься в звіті всі необхідні його складові та/або не надано Звіт № 1675 від 11.08.2021 р. в повному обсязі. Усі перелічені вище порушення при складані оцінки КТЗ та відповідно до якого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визначала розмір страхового відшкодування є порушенням Методики і не може бути допустимим та належним доказом по справі. Відповідно п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Відповідно до Звіту № 01-13/06 від 13.06.2021 р. проведеного на замовлення позивача, огляд транспортного засобу «Хюндай Аванте» д.н. [NUMBER] позивача проводився з фіксування всіх пошкоджених деталей, а також із розібранням автомобіля для виявлення прихованих пошкоджень. У зв`язку із чим, оцінювачем, який проводив огляд на замовлення позивача було зафіксовані наявні всі пошкодження автомобіля внаслідок ДТП. З урахуванням викладеного звіт №01-13/06 від 13.06.2021 року є належним та допустимим доказом у справі. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Водночас, відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» частково сплатила на користь позивача страхове відшкодування в сумі 35274,13 грн., з останнього підлягає стягненню на користь позивача недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 23774,20 грн. Позивач також просив стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пеню в розмірі 890,38 грн., 3% річних в розмірі 162,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 285,29 грн., на що слід зазначити наступне. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 11 грудня розглянув справу №761/6406/16-ц та встановив, що у разі прострочення страхової виплати зі страхової компанії стягується, окрім самої виплати, 3% річних за весь період прострочення, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. ВС наголошує, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи страхової компанії в цій частині є безпідставними. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Також судді ВС підкреслюють, що у пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, судді підкреслюють, що у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пені в розмірі 890,38 грн., 3% річних в розмірі 162,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 285,29 грн. Позивач також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між дійсним розміром збитку та виплатою страхового відшкодування в розмірі 29138,08 грн., 3% річних в сумі 419,10 грн., інфляційні втрати в розмірі 762,72 грн., на що слід зазначити наступне. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Згідно Постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Оскільки безпосереднім заподіювачем шкоди є відповідач [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 29138,08 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача 3% річних в сумі 419,10 грн., інфляційні втрати в розмірі 762,72 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрат за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн., то слід зазначити наступне Згідно з п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із складанням звіту про оцінку КТЗ №01-13/06 від 13.06.2021 року позивачем наданий товарний чек №01-11/06 від 11.06.2021 року. Суд вважає, що сплачені позивачем кошти в сумі 2500,00 грн. за складання звіту про оцінку КТЗ №01-13/06 від 13.06.2021 року підлягають стягненню із ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача, враховуючи те, що при вирішенні спору судом береться до уваги звіт про оцінку КТЗ №01-13/06 від 13.06.2021 року, проведений на замовлення позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 14000,00 грн., то слід зазначити наступне. Стаття 137 ЦПК України закріплює наступні положення: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial