Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за неотримане майно та моральну шкоду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2021 року [PERSON] та [PERSON] домовились про те, що останній доставить з Республіки Польща, розмитнить та зробить всі митні процедури по замовленому автомобілю марки «Опель Астра». У відповідності до даної домовленості, позивачем було надано завдаток в розмірі 1000,00 доларів США та 12000,00 Польських злотих на купівлю автомобіля та завдаток в розмірі 1800,00 доларів США і 8000,00 польських злотих за розмитнення автомобіля. Факт передачі грошових коштів та їх отримання підтверджується розписками від 10.12.2021 та від 30.12.2021, які власноручно було написано відповідачем та скріплено його підписом. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а саме, не розмитнив автомобіль у строк до 31.12.2021, встановлений розпискою від 30.12.2021, що підтверджує факт небажання відповідача виконувати взяті на себе обов`язки та намір повертати отримані грошові кошти. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до офіційного курсу Української гривні до Долара США за курсом НБУ, станом на 11.05.2022, 1 Долар США становив 29,25 грн., а 1 Польський злотий - 6.60 грн. Внаслідок того що відповідач не виконав зобов`язання за борговими розписками позивач пережив емоційний стрес, душевні страждання, невпевненість в собі, пригніченість, через те, що він витратив свої заощадження, за які міг би придбати автомобіль чи скористатись послугами з доставки автомобілів, розмитнення та здійснення митних процедур у добросовісних людей. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс в розмірі -29250,00 грн та 79200,00 грн. за купівлю автомобіля; аванс в розмірі 52650,00 грн аванс за розмитнення автомобіля та 52800,00 грн кошти за розмитнення автомобіля, загальна сума 213900,00 грн та моральну шкоду в розмірі 37000грн.. 13.03.2023 представник позивача скерував на адресу суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аванс у розмірі 1000,00 доларів США та 12000,00 Польських злотих на купівлю автомобіля; аванс у розмірі 1800,00 доларів США та 8000,00 Польських злотих, які були передані відповідачу для розмитнення автомобіля та стягнути з відповідача на користь позивача 37000,00 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Петрик В.В. скерував на адресу суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу слухати у відсутності сторони позивача та на підставі наявних у справі доказів ухвалити заочне рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань про відкладення судового засідання та відзиву на позовну заяву на адресу суду не скерував. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , саме на цю адресу були скеровані повістки про виклик її в судове засідання. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 10.12.2021 позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 1000,00 доларів США та 12000,00 Польських Злотих як завдаток за автомобіль. Відповідач [PERSON] зобов`язався доставити автомобіль, розмитнити та здійснити митне оформлення до 26 грудня 2021 року. 30.12.2021 [PERSON] передав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 1800,00 доларів США, та 8000,00 польських злотих, як завдаток за автомобіль. Відповідач [PERSON] зобов`язався доставити, розмитнити та здійснити всі митні платежі до 31.12.2021 на автомобіль марки «Опель Астра». Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Cудом встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання за договором комісії та не придбав у визначений за домовленістю сторін автомобіль. Судом також встановлено, що позивач у передбачений законом спосіб відмовився від договору комісії. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17. Оскільки розпискою відповідача підтверджено отримання ним грошових коштів в якості авансу на виконання договору комісії з придбання узгодженого сторонами автомобіля та здійснення митного оформлення зазначеного автомобіля то відповідач не може посилатись на неукладеність цього договору. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 17 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 711/5065/15-ц, провадження № 61-18537св19 (ЄДРСРУ № 97771767) досліджував питання щодо різниці та правових наслідків між авансом та завдатком. ВС КЦС, розглядаючи касаційну скаргу відповідача (позивача) за зустрічним позовом - не підтримав його доводів, та рішення попередніх інстанції залишив без змін. У цій справі: ВС КЦС застосував давнішній висновок щодо відмежування авансу і завдатку, висловлений ще Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18). Згідно із таким: - завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ЦК України); - за змістом норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами; - оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. ВС КЦС також висловився щодо вини особи, що передає аванс в неукладенні договору купівлі-продажу, а саме, вказав, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Суд бере до уваги, що стороною відповідача не надано будь-яких доказів з приводу ні часткового, ні повного виконання зобов`язання перед позивачем [PERSON] , в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання позивачем у власність автомобіля «Опель Астра», про що відповідач вказав у розписці, так само і відсутні будь-які письмові докази, з яких можливо було б встановити, що позивачем отримувалися грошові кошти від відповідача в рахунок погашення боргу. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, проаналізувавши кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, оскільки, позивач пережив емоційний стрес, невпевненість в собі, пригніченість, через те, що він витратив свої заощадження, за які міг би придбати автомобіль чи скористатись послугами з доставки автомобілів, розмитнення та здійснення митних процедур у добросовісних людей, враховуючи що відповідачем не подано до суду заперечень щодо заявленої позивачем суми моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена моральна шкода . Зогляду на зазначене вище, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд вважає що заявлені позовні вимоги слід задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аванс в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США, 12000,00 (дванадцять тисяч) Польських злотих на купівлю автомобіля за борговою розписками від 10.12.2021року і від 30.12.2021року, та аванс в розмірі 1800,00 (одна тисяча вісімсот) доларів США та 8000,00 (вісім тисяч) польських злотих, які були передані для розмитнення транспортного засобу за борговою розпискою. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] моральну шкоду в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) грн 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , 2511 (дві тисячі п`ятсот одинадцять) грн 31 коп. судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2511,31 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved