Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту [PERSON] , позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту [PERSON] , відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом) про поділ спільного майна подружжя, після уточнення якого просить: здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] грошової компенсації у розмірі 1/2 (однієї другої) частини вартості за наступне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності: велика рогата худоба корови у кількості 3 голови, вартістю 75000 грн.; грошові кошти в сумі 124680 грн.; всього майна на суму 199680 грн., 1/2 частину вартості яких становить 99840 грн. (199680 : 2 = 99840); стягнути з відповідачки вартість ювелірних прикрас на суму 9600 грн., що є об`єктом особистої приватної власності [PERSON] ; загальна сума компенсації становить 109440 грн.; покласти судові витрати позивача в розмірі 9094,40 грн. на відповідачку [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що перебував з [PERSON] у шлюбних відносинах з 01 липня 1995 року, їх шлюб було розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2022 року. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки в період шлюбу сторонами було придбано майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити спільне майно, а у разі його відсутності в натурі компенсувати його вартість. Так, в період шлюбу у 2018-2021 рр. сторонами була придбана велика рогата худоба, а саме три корови для ведення підсобного господарства. В липні 2021 року відповідачка [PERSON] без відома та дозволу позивача забрала корів та розпорядилася ними невідомим йому чином. Середньоринкова вартість корови становить 25000,00 грн. за голову, тому загальна вартість худоби, яку відповідачка незаконно привласнила, становить 75000,00 грн. Оскільки відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України частки майна дружини і чоловіка є рівними, його доля у даному спільному майні становить 1/2 частину, а саме 37500,00 грн. [PERSON] вказує, що також відповідачка без відома та дозволу позивача, самовільно, незаконно заволоділа спільними грошовими коштами у розмірі 15000,00 грн. та 3000,00 дол. США, що за курсом валют НБУ (36,56 грн. за долар США) дорівнює 109680,00 грн. (3000 х 36,56). Загалом сума грошових коштів становить 124680,00 грн. та, відповідно, частка позивача становить 1/2 (одну другу) частину 62340,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що відповідачка забрала та привласнила належні позивачу коштовності, які відповідно до ч. 2 ст. 57 Сімейного кодексу України є його особистою приватною власністю, а саме: золотий ланцюжок вагою 10 грам, 585 проби, вартістю 8500,00 грн; срібну чоловічу обручку, 925 проби, вартістю 1100 грн. Всього вартість ювелірних прикрас становить 9600,00 грн., яка підлягає стягненню у повному розмірі з позивачки на користь відповідача. Оскільки домовленості щодо повернення позивачу частини спільного майна подружжя між сторонами не досягнуто, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про поділ спільного майна подружжя. Загальна сума компенсації частки позивача у спільному майні подружжя, що була незаконно привласнена відповідачкою, становить 109440 грн.. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.02.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ\~спільного майна\~подружжя -прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. 13.03.2023 відповідачкою було подано заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень [PERSON] пояснила, що після реєстрації шлюбу вони з чоловіком проживали у її батьків до 2002 року, у 2002 році переїхали до будинку по [ADDRESS] , з 2003 році вони офіційно працювали та додатковим їх заробітком було вирощування худоби. У домоволодінні ними було зроблено ремонт, добудовано гараж та кухню. Після того, як у травні 2021 році [PERSON] стало відомо про стосунки позивача з іншою жінкою, [PERSON] та їх спільний з позивачем син [PERSON] були змушені залишити будинок та переїхати до батьків [PERSON] , під час переїзду вони взяли з дому лише речі першої необхідності, оскільки [PERSON] їм всіляко перешкоджав. Відповідачка підтвердила наявність великої рогатої худоби (трьох корів) станом на травень 2021 року, але зазначила, що ці корови були продані ще при спільному проживанні, а гроші поділені, при цьому, окрім корів, у сім`ї на той час було три бики, двоє свиней, близько 20 курей, і це господарство залишилось [PERSON] .. Крім того, у [PERSON] залишились усі побутові речі пральна машина, холодильник, морозильна камера на 400 л, три телевізори, мікрохвильова піч, електрична піч, меблі : спальний гарнітур, письмовий стіл, диван, двоспальне ліжко, шафа-купе, два крісла, стільці, меблі на кухні, м`який куточок на кухні, шафи у ванній кімнаті та інше. Також у [PERSON] залишились дві бензокоси, одна електропила, дві бензопили, перфоратор, шуруповерт, інструменти, доїльний апарат, електрогенератор, мопед «Альфа», три велосипеди, килими. Крім того, у домоволодінні було залишено весь посуд і частина білизни. Щодо поділу коштів 15000,00 грн. та 3000 доларів США, - заперечила їх наявність, вказала, що позивачем не надано доказів природи появи цих коштів у їх сім`ї, відмітила, що у зв`язку зі складними стосунками з позивачем вона не змогла взяти у нього навіть документи на будинок, тому не мала доступу до грошей. Щодо вимоги про поділ коштовностей на суму 9600 грн. вказала, що їй, крім особистого ланцюга, подарованого її батьками, ні про які коштовності їй невідомо, при цьому, зазначений ланцюг не коштує тієї суми, на яку претендує [PERSON] , та законодавчо не є річчю, яка підлягає поділу. Відмітила, що [PERSON] до подачі нею позовної заяви про поділ домоволодіння не висловлював жодних претензій по майну, а після подачі нею вказаного позову і прийняття його судом у грудні 2022 року подав заяву до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, в якій зазначив про заволодіння відповідачкою трьома коровами, п`ятдесятьма курками, золотим ланцюжком, срібною печаткою в позолоті, військовим квитком, коштами в сумі 1500 грн. та побутовими приладами. За результатами перевірки поліція не довела причетність [PERSON] до зникнення грошових коштів та інших речей. Враховуючи викладене, вважає, що твердження позивача про заволодіння його речами відповідачкою є надуманими та просить позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. 14.03.2023 представником позивача було подано клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яке було задоволено ухвалою суду від 17.04.2023, внесеною до протоколу судового засідання. 03.04.2023 [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що прожила з [PERSON] у шлюбі 27 років. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними було придбано за спільні кошти наступне майно: пральну машину «Samsung» вартістю 7500,00 грн., газову плиту з духовою шафою вартістю 700,00 грн., пилосос «Зелмер» вартістю 1000,00 грн., мопед «Альфа» вартістю 8500,00 грн., телевізор «JVC» вартістю 400,00 грн., телевізор «Samsung Smart TV» вартістю 7500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1600,00 грн., бензиновий генератор «Vitals» вартістю 13000,00 грн., бойлер «Atlantic» вартістю 1500,00 грн., морозильну камеру на 400 літрів вартістю 7500,00 грн., холодильник вартістю 10000,00 грн., шість стільців вартістю 180,00 грн., усього на суму 1080,00 грн., шафу-купе вартістю 10000,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 10000,00 грн., спальний гарнітур вартістю 12000,00 грн., комплект диван та два крісла вартістю 10000,00 грн., стіл розкладний «Метелик» вартістю 1000,00 грн., комп`ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., електропіч вартістю 2500,00 грн., мотокосу вартістю 1300,00 грн., зварювальний інвертор «Vitals» вартістю 3000,00 грн., кухонну витяжку вартістю 2500,00 грн., три килими загальною вартістю 6000,00 грн., доїльний апарат вартістю 15000,00 грн., шуруповерт вартістю 1800,00 грн., перфоратор вартістю 3500,00 грн., бензопилу вартістю 3900,00 грн., бензопилу «Штіль» вартістю 8500,00 грн., кухонні меблі (м`який кут, стіл та стільці) вартістю 4500,00 грн., кухонну стінку вартістю 15000,00 грн., електропилу вартістю 2000,00 грн., систему домашнього інтернету (антена та Wi-Fi роутер) вартістю 4000,00 грн., штору для ванни вартістю 4700,00 грн., шафу навісну у ванну вартістю 5300,00 грн., тумбу у ванну вартістю 1500,00 грн., велосипед «Україна» вартістю 3200,00 грн., велосипед туристичний «Україна» вартістю 2750,00 грн., спортивний гірський велосипед вартістю 3500,00 грн., акустичну систему з караоке вартістю 5000,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 500,00 грн., журнальний столик вартістю 600,00 грн., три бики по 400 кг по ціні 70 грн. за 1 кг живої ваги, всього на загальну суму 84000,00 грн., дві свині по 150 кг кожна вартістю 70 грн. за 1 кг живої ваги. Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу більшої частини спільної сумісної власності між сторонами не досягнуто, такий спір в силу ст. 71 СК України має бути вирішений судом. Враховуючи, що зазначена [PERSON] та позивачем худоба вже поділена, з посиланням на ст.ст. 60, 70 СК України, просить виділити на свою користь: телевізор «Samsung Smart TV» вартістю 7500,00 грн., мопед «Альфа» вартістю 8500,00 грн., бензиновий генератор «Vitals» вартістю 13000,00 грн., холодильник вартістю 10000,00 грн., шафу-купе вартістю 10000,00 грн., мотокосу «Vitals» вартістю 13000,00 грн., вартістю 4000,00 грн., бензопилу «Штіль» вартістю 8500,00 грн., велосипед «Україна» вартістю 3200,00 грн., спортивний гірський велосипед вартістю 3500,00 грн., перфоратор вартістю 3500,00 грн., три килими вартістю 6000,00 грн., газову плиту з духовою шафою вартістю 700,00 грн., комп`ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., кухонні меблі (м`який кут, стіл та стільці) вартістю 4500,00 грн., зварювальний інвертор «Vitals» вартістю 3000,00 грн., шафу навісну у ванну вартістю 5300,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 500,00 грн., акустичну систему з караоке вартістю 5000,00 грн., бойлер «Atlantic» вартістю 1500,00 грн., пральну машину «Samsung» вартістю 7500,00 грн., систему домашнього інтернету (антена та Wi-Fi розтер) вартістю 4000,00 грн., журнальний столик вартістю 600,00 грн., всього на загальну суму 111700,00 грн. На користь позивача [PERSON] виділити : пилосос «Зелмер» вартістю 1000,00 грн., телевізор «JVC» вартістю 400,00 грн., телевізор «LG» вартістю 4500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1600,00 грн., морозильну камеру на 400 літрів вартістю 7500,00 грн., стільці 6 шт. по 180 грн., всього на суму 1080,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 10000,00 грн., комплект диван та два крісла вартістю 10000,00 грн., стіл розкладний «Метелик» вартістю 1000,00 грн., електропіч вартістю 2500,00 грн., мотокосу вартістю 1300,00 грн., кухонну витяжку вартістю 2500,00 грн., доїльний апарат вартістю 15000,00 грн., шуруповерт вартістю 1800,00 грн., бензопилу вартістю 3900,00 грн., електропилу вартістю 2000,00 грн., кухонну стінку вартістю 15000,00 грн., спальний гарнітур вартістю 12000,00 грн., штору для ванни вартістю 4700,00 грн., тумбу у ванну вартістю 1500,00 грн., велосипед туристичний «Україна» вартістю 2750,00 грн., всього на загальну суму 102030,00 грн.. 23.05.2023 представником відповідача за первісним позовом [PERSON] було подано клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , яке було задоволено ухвалою суду від 25.07.2023, внесеною до протоколу судового засідання. 24.05.203 представником позивача за первісним позовом [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] не згоден як із загальним списком речей, визначеним [PERSON] , так і зі списком речей, які остання визначила для особистого користування позивача за первісним позовом, так і з вартістю речей. Вважає, що зі списку сумісного майна слід виключити речі, які фактично відсутні (не придбавалися ніколи або продані), або вийшли з придатності у зв`язку з тривалим використанням, пошкодженням та неможливістю ремонту : пральну машину «Samsung» (непридатна до використання, реальна вартість у робочому стані 4100 грн.), пилосос «Зелмер» (відсутній більше ніж 20 років), мопед «Альфа» (проданий в період спільного проживання», телевізор «Samsung Smart TV» (ніколи не придбавався), мікрохвильову піч (непридатна до використання), бензиновий генератор «Vitals» (відсутній, розібраний на запасні частини), електропіч (непридатна), зварювальний інвертор «Vitals» (непридатний, ремонту не підлягає), мотокосу «Vitals» (непридатна, не підлягає ремонту), бензопилу (відсутня, розібрана на запасні частини), бензопилу «Штіль» (непридатна, не підлягає ремонту), електропила (непридатна, не підлягає ремонту), система домашнього інтернету (відсутня, інтернет в період спільного проживання не проводився), штора для ванни (непридатна), акустична система з караоке (відсутня), журнальний столик (відсутній), кухонна витяжка (непридатна до використання). Стверджує, що із загального списку речей, наведеного [PERSON] , підлягають розподілу з коригуванням вартості: на користь [PERSON] (частина речей вже знаходяться у її користуванні) шафа-купе (була виготовлена на замовлення з некондиційного матеріалу), реальна вартість 2000,00 грн., килими 3 шт. загальною вартістю 6000,00 грн. (реальна вартість 900,00 грн.), доїльний апарат вартістю 15000,00 грн. (реальна вартість 3400,00 грн.), шафу навісну у ванну вартістю 5300,00 грн. (реальна вартість 1000,00 грн.), електрочайник вартістю 300,00 грн., цифровий фотоапарат «Кодак» вартістю 300,00 грн., електром`ясорубка «Сатурн» вартістю 1450,00 грн., праска вартістю 800,00 грн., дошка гладильна вартістю 350,00 грн., сушилка для білизни вартістю 800,00 грн., ковдри 3 шт. вартістю 300,00 грн., подушки 6 шт. вартістю 1620,00 грн., постільна білизна 3 комплекти вартістю 3900,00 грн., міксери 2 шт. вартістю 1700,00 грн., блендер «Сатурн» вартістю 730,00 грн., електровафельниця вартістю 780,00 грн., посуд кухонний (каструлі, сковорідки, тарілки) вартістю 4300,00 грн., DVD-плеєр «ВКК» вартістю 450,00 грн.. Крім того, зазначив, що не заперечує повернути відповідачці речі, які знаходяться у його користуванні: спальний гарнітур реальною вартістю 1200 грн., велосипед «Україна» вартістю 3200 грн., велосипед туристичний вартістю 2750 грн., велосипед спортивний гірський вартістю 3500 грн., тумбу під телевізор реальною вартістю 500 грн., стіл та стільці побутові 6 штук (вартістю 180 грн. за шт., всього на суму 1080 грн.), загалом 2200,00 грн., холодильник «Ока 111» вартістю 500 грн., бойлер «Атлантік» вартістю 1500 грн., всього на суму 43130 грн.. У користуванні позивача просить залишити: морозильну камеру реальною вартістю 3300 грн., двоспальне ліжко вартістю 2000 грн. (термін експлуатації більше 10 років), комплект диван та крісло реальною вартістю 3000 грн. (термін експлуатації більше 10 років), стіл «Метелик» вартістю 1000 грн. (виготовлений з некондиційного матеріалу безоплатно) орієнтовною вартістю 1000 грн., кухонний гарнітур реальною вартістю 4000 грн. (термін експлуатації більше 20 років), тумба у ванну кімнату реальною вартістю 500 грн.. Крім того, просив надати на його користь частину речей, що знаходиться у користуванні позивачки: шуруповерт вартістю 1800 грн. (реальна вартість 690 грн.), матрац «Дормео» реальною вартістю 3800 грн., ноутбук реальною вартістю 6000 грн., перфоратор «Зенит» реальною вартістю 1200 грн., шліфувальну машинку «Дніпро» реальною вартістю 800 грн., всього на загальну суму 28760 грн. Щодо биків 3 голови та свиней 2 голови пояснив, що вказана худоба була продана в період спільного проживання та за отримані кошти були придбані долари США. В подальшому [PERSON] забрала всі грошові кошти, що їм належали, включно долари США та гривні. Таким чином, просить здійснити розподіл побутових речей з урахуванням їх реальної вартості, згідно з наведеними [PERSON] відомостей, щодо худоби, грошових коштів та особистих ювелірних прикрас - підтримує раніше поданий позов та просить стягнути з [PERSON] 109440 грн. Інші процесуальні дії не проводились. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою суду від 25.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні, призначеному на 15.08.2023, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що він та його колишня дружина [PERSON] ще в період спільного проживання продали биків і свиней, а за виручені кошти були куплені долари США в сумі, що є предметом позову. Однак, відповідачка за первісним позовом, залишаючи їх будинок по [ADDRESS] , самовільно забрала всі ці кошти. Крім того, [PERSON] , скориставшись відсутністю вдома позивача [PERSON] , забрала трьох корів, які були придбані в період спільного проживання, згодом продала їх, однак, кошти з [PERSON] не поділила. Також позивач зазначив, що відповідачкою у зустрічному позові вказано завищену вартість речей домашнього вжитку, які вона просить поділити (зокрема, шафа-купе та деякі меблі були виготовлені безоплатно братом відповідачки, який працював на меблевій фабриці та виготовив ці меблі з некондиційного матеріалу). При цьому, деякі з цих речей [PERSON] забрала із собою, залишаючи їх помешкання. Окремі з тих речей, що вказані в зустрічному позові, зокрема, побутова техніка (мікрохвильова піч, бензопили, генератор) вийшли з ладу та непридатні до використання, тому підстав для їх поділу, тим більше на основі тієї вартості, що зазначила відповідачка (позивачка за первісним позовом) немає. Деякі речі, що вказані у зустрічному позові, ніколи не придбавалися позивачем та відповідачкою (в т.ч. система домашнього інтернету, оскільки [PERSON] лише у 2022 році провів провідний інтернет), або ж були продані ще в період спільного проживання (мопед «Альфа»). Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник у судовому засіданні, призначеному на 15.08.2023, проти задоволення первісних позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у зустрічному позові, який підтримали у судовому засіданні. Зазначила, що пішла з їх спільного з позивачем будинку в ніч з 28 на 29 липня 2021 року, взявши з собою лише особисті речі. Трьох корів, які були у їх господарстві, вони з [PERSON] продали ще в період спільного проживання, але коли відносини між ними вже були напруженими. Кошти за проданих корів вони поділили порівну. Вказала, що їй нічого не відомо про наявність у їх сім`ї 3000 доларів США та 15000 грн., та стверджувала, що була позбавлена можливості забрати ці кошти, залишаючи їх будинок, оскільки [PERSON] був присутній при цьому та контролював, що саме вона забрала. При цьому, коли [PERSON] залишала їх помешкання, у позивача залишилися в домоволодінні бики і свині, цих биків і свиней [PERSON] зарізав і продав перед тим, як їхати на заробітки до Польщі, що сталося у грудні 2021 року. Отже, кошти в зазначеній сумі не могли бути отримані [PERSON] та [PERSON] в період їх спільного проживання, яке припинилося 28-29 липня 2021 року. Відповідачка за первісним позовом та її представник у судове засідання, призначене на 14.12.2023, не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просили суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачка та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали свої пояснення у судовому засіданні 15.08.2023, представник відповідачки подав заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника. Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та його представника, пояснення відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) та її представника, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1995 по 12.04.2022. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12.04.2022 по справі № 613/127/22, яке набрало законної сили 12.05.2022, шлюб між ними розірвано. Як стверджує позивач за первісним позовом, в період шлюбу з [PERSON] ними було придбано 3 корови, які відповідачка незаконно привласнила, а відтак, повинна компенсувати 1/2 вартості цих корів позивачеві. Крім того, за твердженням позивача, у його власності перебували золотий ланцюжок та каблучка загальною вартістю 9600 грн., відповідачка привласнила і їх, а тому повинна компенсувати позивачеві їх вартість у повному обсязі як предметів особистого користування. Крім того, як стверджує позивач, у їх спільній власності перебували грошові кошти в сумі 15000,00 грн. та 3000,00 дол. США (за курсом валют НБУ - 109680,00 грн.), в загальній сумі 124680,00 грн., які відповідачка також незаконно привласнила і тому повинна відшкодувати позивачеві половину цих коштів - 62340,00 грн. Як стверджує відповідачка (позивачка за первісним позовом), нею в період спільного проживання з позивачем [PERSON] було придбано худобу - 3 бики по 400 кг по ціні 70 грн. за 1 кг живої ваги, всього на загальну суму 84000,00 грн., 2 свині по 150 кг кожна вартістю 70 грн. за 1 кг живої ваги., всього на суму 21000 грн., а також меблі, побутову техніку, інструменти, мопед, велосипеди, які після фактичного припинення шлюбних відносин залишились у володінні позивача та продовжують залишатися у нього. Позивач за первісним позовом підтвердив факт придбання 3 биків та 2 свиней в період спільного проживання, однак, зауважив, що вказана худоба була продана ще за часів спільного проживання з відповідачкою, за виручені кошти були придбані 3000 доларів США, які привласнила відповідачка. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] та [PERSON] .. Зазначив, що в період квітня-травня 2021 року стосунки між його батьками значно погіршились, оскільки стало відомо, що його батько знайшов собі іншу жінку. Наприкінці липня 2021 року вони з матір`ю залишили будинок по [ADDRESS] , та пішли жити до матері [PERSON] [PERSON] (бабусі свідка). З собою вони забрали лише свої особисті документи, особисті речі та грошові кошти в сумі 20000 грн., які [PERSON] отримала від здачі в оренду свого земельного паю. Інших речей або грошей вони забрати не могли, оскільки [PERSON] був присутній під час того, як вони з матір`ю збирали речі, і контролював, щоб вони не забрали нічого без його відома. До цього, приблизно у червні 2021 року [PERSON] та [PERSON] продали корів, які були у їх спільній власності, а кошти поділили. В цей період стосунки між ними вже були напруженими, і валюта ними не купувалася. На момент від`їзду у власності [PERSON] залишились 3 бики, 2 свині та кілька курей. Восени 2021 року [PERSON] виїхав на роботу до Польщі, на той момент батьки свідка вже не проживали разом і не спілкувалися. Свідок підтвердив наявність усього списку речей домашнього вжитку та побутової техніки, зазначених у зустрічному позові, у спільній власності позивача та відповідачки на момент припинення їх спільного проживання його батьків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] .. У 2021 році її донька припинила проживати із [PERSON] , а у 2022 році вони офіційно розлучилися. У ніч з 23 на 24 липня 2021 року [PERSON] вигнав її доньку з будинку. Вказала, що в період спільного проживання у позивача та відповідачки дійсно були у господарстві 3 корови, яких вони зарізали у травні 2021 року та продали ще за час спільного проживання. На момент фактичного припинення шлюбних відносин позивача та відповідачки ці корови вже були продані. Яким чином були використані ці кошти свідку невідомо, свідок припускає, що за ці кошти були куплені дрова для опалення. В цей час у [PERSON] залишалися бики і свині, однак, на момент офіційного розлучення у 2022 році вся худоба була продана позивачем. Щодо золотого ланцюжка та срібної обручки свідок цих речей не бачила. Щодо наявності у позивача та відповідачки у власності 3000 доларів США та 15000 грн. свідку невідомо. Свідок підтвердила наявність у власності позивача та відповідачки побутових речей, що були вказані у зустрічному позові. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із позивачем [PERSON] .. У будинку по [ADDRESS] вона проживає з 01 вересня 2021 року. На момент початку її проживання у цьому будинку там не було ані жодних предметів домашнього вжитку (посуду, туалетного паперу, ковдр, подушок, рушників тощо), крім спального гарнітуру, ані побутової техніки. В період червня-липня 2021 року [PERSON] проживав у літній кухні і не мав доступу безпосередньо до будинку. Зазначила, що золотий ланцюжок і срібна печатка були куплені особисто нею, печатка була куплена у магазині « [INFO] » 09 вересня 2020 року і подарована [PERSON] на День народження. Ланцюжок був подарований нею [PERSON] на Новий рік (2020-2021). Підтвердила наявність у власності [PERSON] корів, оскільки він привозив на роботу на продаж молоко і творог. Згодом свідок бачила у мережі «Фейсбук» оголошення про продаж дойних корів, розміщене від імені [PERSON] , у цьому оголошенні був зазначений телефон [PERSON] .. Вказала, що у травні 2021 року [PERSON] купував іноземну валюту долари США, в якій сумі свідку невідомо. Підтвердила наявність у домоволодінні [PERSON] трьох велосипедів, які знаходяться у неробочому стані, газової плити з духової шафою, телевізору «JVC», мікрохвильової пічки (в неробочому стані), бойлеру «Атлантик» (в неробочому стані), морозильної камери, стільців, спального гарнітуру, комплекту з дивана і двох крісел, електропечі, однієї мотокоси (в неробочому стані), кухонної витяжки (в непридатному для використання стані), кухонних меблів, тумбочки під телевізор, журнального столика. Заперечила наявність у [PERSON] інших речей і побутової техніки, які зазначені у зустрічному позові. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом [PERSON] , проживає з ним на одній вулиці. Підтвердив, що під час спільного проживання, зокрема, у 2019-2020 роках та навесні 2021 року, у власності [PERSON] та [PERSON] перебували 3 корови, в середині 2021 року корів не стало, їх перестали водити на пасовище. Крім того, [PERSON] і [PERSON] тримали телят, різали їх, останній раз бачив, що телят різали навесні 2021 року. Крім того, свідок підтвердив наявність у власності позивача та відповідачки мопеду, однак, чи був наявний цей мопед на момент припинення шлюбних відносин у подружжя [PERSON] зазначити не може. Щодо наявності або відсутності у власності подружжя [PERSON] певних побутових речей, предметів домашнього вжитку та побутової техніки зазначити не може. Підтвердив наявність у власності сторін трьох биків та свиней, однак, що саме з ними сталося нічого вказати не може. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Згідно з ч.ч. 1,5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.ч.1-4 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ч. 2 ст. 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд зауважує, що ані позивачем за первісним позовом, ані відповідачкою за первісним позовом (позивачкою за зустрічним позовом) не надано жодного доказу на підтвердження як факту придбання майна, щодо якого йдеться у первісному та зустрічному позові, так і факту його придбання в період шлюбу, а також доказів щодо вартості спірного майна (квитанції, рахунки, договори, гарантійні зобов`язання тощо), що позбавляє суд можливості встановити належність цього майна до спільного майна подружжя та визначити дійсну вартість майна, яке підлягає поділу. Надані позивачем та відповідачкою роздруківки з інтернету, в т.ч. з сайту «OLX», не є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні процесуального закону, оскільки не підтверджують факту придбання майна позивачем та відповідачкою протягом спільного проживання у шлюбі та вартості цього майна на момент поділу. Твердження позивача про наявність у їх родині трьох корів, які були придбані за час шлюбу та не були поділені між позивачем та відповідачкою, [PERSON] заперечила, зазначивши, що корови були продані ще за часів спільного проживання, і їх вартість була поділена між сторонами. Факт продажу корів протягом періоду спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідками [PERSON] , [PERSON] , а також свідком [PERSON] , який підтвердив, що корови перебували у власності позивача та відповідачки до середини 2021 року. Крім того, відповідачка стверджувала, що була вимушена залишити будинок, в якому вона проживала разом із чоловіком, з мінімальною кількістю речей першої необхідності, з огляду на вкрай неприязні стосунки, що склалися між ними, і тим більше була позбавлена можливості забрати трьох живих корів. Доказів, які б спростовували такі твердження відповідачки та доводили б факт наявності у подружжя [PERSON] трьох корів на час припинення спільного проживання у липні 2021 року, які не були поділені між сторонами у справі, позивачем не надано. Також, суд зауважує, що позивачем не надано і доказів наявності у подружжя [PERSON] на час припинення спільного проживання грошових коштів у сумі 15000,00 грн. та 3000,00 дол. США, а також доказів того, що саме відповідачка заволоділа цими грошовими коштами. Факт наявності у [PERSON] на час припинення спільного проживання з відповідачкою ювелірних прикрас золотого ланцюжка та срібної обручки підтвердила свідок [PERSON] , разом з тим, доказів на підтвердження вартості вказаних ювелірних виробів, а також доказів того, що ними самовільно і протиправно заволоділа відповідачка, позивачем не надано. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до Богодухівського районного відділу поліції із заявою щодо заволодіння відповідачкою грошовими коштами та ювелірними виробами, проте, рішення правоохоронного органу, яке б підтвердило факт заволодіння відповідачкою вказаними коштами та ювелірними виробами, в матеріалах справи відсутнє. Як пояснив позивач у наданому до суду відзиві на зустрічний позов та у судовому засіданні, кошти в сумі 15000,00 грн. та 3000,00 дол. США були отримані подружжям [PERSON] від продажу 3 биків та 2 свиней, та в подальшому самовільно присвоєні відповідачкою. Разом з тим, відповідачка стверджувала, що бики та свині після фактичного припинення спільного проживання з позивачем були залишені нею в натурі [PERSON] .. Доказів на спростування таких доводів (зокрема, доказів продажу биків та свиней і купівлі іноземної валюти) позивачем не надано. Натомість, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що бики і свині залишались у власності [PERSON] на момент припинення ним шлюбних відносин із [PERSON] (кінець липня 2021 року), однак, ця худоба була продана позивачем перед виїздом на заробітки до Польщі (грудень 2021 року), тобто, в період шлюбу з відповідачкою. У свою чергу, відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) було заявлено вимоги про поділ предметів домашнього вжитку (меблів, побутової техніки, інструментів, мопеду, велосипедів), разом з тим, не надано жодного доказу на підтвердження факту наявності та дійсної вартості цього майна ані на час його придбання, ані на час припинення шлюбних відносин з позивачем, ані на час подачі позову та на час розгляду справи по суті. Позивачем визнається факт наявності окремих предметів на момент припинення шлюбних відносин (холодильник, шафа-купе, велосипед «Україна», велосипед туристичний, велосипед спортивний гірський, тумба під телевізор, стіл та стільці побутові 6 штук, бойлер «Атлантик», 3 килими, доїльний апарат, шафа навісна у ванну, двоспальне ліжко, комплект диван та крісло, стіл розкладний «Метелик», морозильна камера, кухонний гарнітур, тумба у ванну кімнату), однак, заперечується вартість вказаних предметів, визначена відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом). Крім того, позивачем вказується на неможливість поділу окремих предметів, що зазначені [PERSON] у зустрічному позові, оскільки вони або ніколи не придбавалися, або ж вийшли з ладу, розібрані і тому не можуть бути поділені (пральна машина «Samsung», пилосос «Зелмер», мопед «Альфа» (проданий в період спільного проживання», телевізор «Samsung Smart TV» (ніколи не придбавався), мікрохвильова піч (непридатна до використання), бензиновий генератор «Vitals» (відсутній, розібраний на запасні частини), електропіч (непридатна), зварювальний інвертор «Vitals» (непридатний, ремонту не підлягає), мотокоса «Vitals» (непридатна, не підлягає ремонту), бензопила (відсутня, розібрана на запасні частини), бензопилу «Штіль» (непридатна, не підлягає ремонту), електропила (непридатна, не підлягає ремонту), система домашнього інтернету (відсутня, інтернет в період спільного проживання не проводився), штора для ванни (непридатна), акустична система з караоке (відсутня), журнальний столик (відсутній), кухонна витяжка (непридатна до використання). Отже, згоди щодо складу та вартості майна, що підлягає поділу, сторони не дійшли, а достовірні докази на підтвердження складу та вартості цього майна у суду відсутні, що унеможливлює здійснити його поділ на засадах рівності часток, як це передбачено ч.1 ст.70 СК України. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~12,\~ч.\~3\~ст.\~13\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Слід відмітити, що ані позивачем, ані відповідачем за первісним позовом не було надано до суду жодного доказу на підтвердження дійсної вартості майна станом на час розгляду справи, та не заявлено клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, не надано висновку експерта з цього питання у відповідності до ст. 106 ЦПК України. Відповідно до\~статті 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Позивач за первісним позовом, зазначаючи, що не заперечує віддати відповідачці окремі предмети з тих, щодо яких було заявлено вимоги зустрічного позову, заяви про визнання позову в цій частині не подав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог як первісного, так і зустрічного позову. Ухвалюючи це судове рішення, суд керується\~ст.265 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, судові витрати слід залишити за сторонами у справі.

Outcome: dismissed