Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області із позовом до [PERSON] (далі відповідач) у якому просив суд визначити виключити з актового запису про народження [PERSON] відомості про батька позивача у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2016 році позивач познайомився з відповідачем. Через певний час після спілкування сторони почали проживати разом і вести спільне господарство. У липні 2017 року [PERSON] повідомила, що вагітна. [INFO] народився [PERSON] , батьком якого у актовому записі про народження було вказано позивача. У подальшому, у позивача виникли сумніви у його батьківстві, але відповідач ухилялась від проведення експертизи. Сукупність вказаних обставин дає підстави для висновку, що позивач не може бути біологічним батьком дитини, а тому, він вимушений звернутись до суду даним позовом. У ході розгляду справи відповідачем було подано заяву про визнання позовних вимог, де [PERSON] вказала, що визнає позов та не заперечує проти виключення з актового запису про народження [PERSON] відомостей про батька [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де вказала, що визнає позов і розуміє наслідки визнання позову. Представник відповідача підтримала заяву відповідачки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, де вказано про відсутність заперечень проти позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін, залучено судом до участі в справі в якості третьої особи Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою суду від 06.02.2023 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 24.04.2023 року матеріали справи надійшла на адресу суду без виконання ухвали від 06.02.2023 року, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилася. Ухвалою суду від 16.05.2023 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 05.07.2023 року витребувано докази у Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла на адресу суду 02.08.2023 року. Ухвалою суду від 04.09.2023 року у справі повторно призначено судово-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 20.11.2023 року матеріали справи надійшла на адресу суду без виконання ухвали від 04.09.2023 року, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилася. Ухвалою суду від 20.11.2023 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе вимоги позову\~задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] у м. Київ, про що 19 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис №1059, батьками якого вказано [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 13). Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають на даний час. Як вказував позивач, у нього виникли сумніви у батьківстві, але відповідач ухилялась від проведення експертизи, що змусило його у подальшому звернутись до суду з відповідним позовом. Так, судом двічі призначалась судово-генетична експертиза, але ухвали суду було залишено без виконання, оскільки [PERSON] на відбір зразків крові не з`явилась. Обґрунтовуючи неможливість прибуття для проведення експертизи [PERSON] вказувала на перебування її з сином за кордоном, а у подальшому, подала заяву про визнання позовних вимог, вказала, що не буде забезпечувати явку дитини для відбору біологічних зразків, вважає дану процедуру стресом для дитини. Згідно з ч.2\~ст. 1 СК України\~регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання\~\~сімейних\~\~відносин\~\~має\~\~здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. При цьому, за ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. Згідно ст.\~125\~СК України,\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від матері\~визначається на\~підставі документа\~закладу охорони\~здоров`я\~про народження\~нею дитини. Якщо\~мати та\~батько дитини\~не перебувають\~у шлюбі\~між собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як передбачено\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~136\~СК України,\~\~особа,\~яка записана\~батьком дитини\~відповідно до\~статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу,\~має право\~оспорити своє\~батьківство,\~пред`явивши\~позов про\~виключення запису\~про нього\~як батька\~з актового\~запису про\~народження дитини. У\~разі доведення\~відсутності кровного\~споріднення між\~особою,\~яка записана\~батьком,\~та дитиною\~суд постановляє\~рішення про\~виключення відомостей\~про особу\~як батька\~дитини з\~актового запису\~про її\~народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу (ч. 5 ст. 136 СК України). При цьому, як передбачено п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК ), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами:\~1) письмовими, речовими і електронними доказами;\~2) висновками експертів;\~3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №756/5026/18). Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Оскільки в проведенні генетичної експертизи був заінтересований саме позивач, щоб довести факт того, що не являється біологічним батьком дитини, а відповідач, не забезпечила явку дитини, чим унеможливила проведення експертизи, з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства України, зазначене є підставою для встановлення цього факту судом. При цьому, відповідач упродовж розгляду справи визнала позовні вимоги та вказала, що не забезпечить явку [PERSON] для відібрання зразків крові. Також у судовому засіданні не встановлено, що станом на момент реєстрації себе батьком дитини позивач достеменно знав, що не є батьком [PERSON] . Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача фактично доведено обставини, на які він вказував у позові, стосовно того, що не являється біологічним батьком дитини, зважаючи на поведінку відповідача, не забезпечення явки дитини для відібрання біологічних зразків та визнання нею позову, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат варто вказати наступне. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач визнала позовні вимоги, сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 496,20 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов, відповідач визнала позовні вимоги, позивачу повертається 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 496,20 грн. Також, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України). Стороною позивача заявлено клопотання про продовження строку надання доказів понесення витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а тому, вказане питання буде вирішено в окремому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved