Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

01 вересня 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом а якому, після збільшення позовних вимог, просить: стягнути з [PERSON] , 1983 року народження, РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , 1987 року народження, РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2014 року народження та доньки [PERSON] , 2017 року народження в розмірі 5000 грн щомісяця на кожну дитину (із щомісячною індексацією в залежності від індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів) з вересня 2023 року та до повноліття кожної з дитини; стягнути з [PERSON] , 1983 року народження, РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , 1987 року народження, РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2014 року народження та доньки [PERSON] , 2017 року народження в розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісяця за період з березня 2022 року по серпень 2023 року включно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила такі обставини та навела такі обґрунтування. З 23 листопада 2012 року позивач сторони перебувають у шлюбі, та мають двох дітей: [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Шлюб не розірвано. З жовтня 2021 року почалися серйозні проблеми в родині. Чоловік почав проживати не з родиною, спочатку він ночував декілька разів на тиждень вдома, потім взагалі перестав приходити, але він сумлінно оплачував оренду квартири і комунальні послуги, що рівнялося приблизно 12000 грн. В січні 2022 року позивач вимушена була переїхала з дітьми в іншу квартиру і будь-які виплати взагалі були припинені. В зв`язку із цим на електронну адресу відповідача було написано листа в якому вона розписала потреби дітей і просила платити аліменти. Внаслідок цього відповідачем 01 лютого 2022 року було добровільно сплачено їй на карту 10000 грн аліментів за січень 2022 року. Потім почалася війна і чоловік прийшов до них, типу з метою бути поруч з дітьми в цей важкий час. Потім він заплатив перевізнику щоб перевіз нас через кордон і дав 1000 доларів з собою. З червня 2022 року чоловік взагалі припинив будь яке спілкування із позивачем та дітьми, а також припинилося будь-яка фінансова допомога з його боку. В той же час, ще коли в них почалися сварки, відповідачеві було повідомлено, що спілкування з дітьми це повністю його відповідальність. І ані забороняти, ані сприяти спілкуванню з дітьми позивачка не буде. Але від старшого сина щодо смс батька, було почуто, що відповідати на смс він не хоче, а от якби тато подзвонив, він би поговорив. Але жодного дзвінка протягом року не було. Лише в вересні 2023 року, побачивши в застосунку «Дія» її позов про аліменти він почав дзвонити їй та її сестрі і просити забрати позов та «мирно домовитися». Протягом жовтня продовжувалися ці намагання мирно домовитися. Спочатку розмова йшла про ті самі 10000 грн аліментів щомісяця в подальшому, а також сплату по 10000 грн на місяць за попередній рік (починаючі з березня 2022 року). Втім відповідач не погодився на таку пропозицію, аргументуючи , що його дохід впав, і тепер його зарплата (неофіційна) вже не 1000 доларів США на місяць а приблизно 800-850 доларів, квартира за 12000 + комунальні тощо. Після того позивачка погодилася на 8000 грн (по 100 євро на дитину) аліментів щомісяця в подальшому, і виплатити за попередній рік (починаючі з березня 2022 року) аліменти по 6000 грн ,за місяць. При цьому за час переговорів відповідач жодного разу не поцікавився життям дітей, їх інтересами, потребами, проблемами… тільки один раз попросив передати привіт. Проте відповідач весь час наполягав щоб позивачка відкликала свою позовну заяву про стягнення аліментів, як умову для укладання Договору про добровільну сплату аліментів. Внаслідок чисельних наполягань з боку позивача, що позовна заява може бути відкликана лише після, а не до підписання такого Договору, відповідач припинив спілкування. Та замість витратити гроші на дітей найняв адвоката. З урахуванням наведених обставин та зважаючи на те, що відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу. Відповідач продовжує жити та працювати в Києві, адреса проживання не відома. Зважаючи на те, що відповідач працює неофіційно і має дохід приблизно 800-850 доларів, позивач вважає, що відповідач зможе сплачувати 10000 грн щомісяця на утримання двох дітей (по 5000 тис на кожного). При цьому, зважаючи на те, що позивач неодноразово протягом 2022-2023 років вживала заходів щодо отримання допомоги на утримання дитини (та один раз їх отримала), але в подальшому не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, позивач вважає за можливе просити стягнути аліменти за минулий час. Позивач [PERSON] на судове засідання не з`явилась, але її інтереси були представлені представником. На судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково представник пояснив, що розмір аліментів був визначений у твердому розмірі, замість первісно заявленого у частині від доходу, з огляду на неофіційне працевлаштування відповідача та фактичну відповідність суми в розмірі 10000 грн третині неофіційного доходу відповідача. Щодо стягнення аліментів за минулий період представник зазначив, що вжиття позивачем заходів з отримання аліментів з відповідача та його ухилення від їх виплати підтверджується скріншотом листування сторін у месенджері, а також фактом не здійснення відповідачем утримання дитини протягом вказаного періоду. На судове засідання відповідач двічі не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] на судове засідання не з`явився, від нього надходили заяви про участь у справі в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим суд постановляв відповідні ухвали. Разом з тим, в призначений день та час представник не намагався приєднатися до відеоконференції, на телефонні дзвінки секретаря не відповідав, що унеможливило забезпечення його участі в судовому засіданні двічі. З огляду на зазначені обставини, зважаючи на положення частини п`ятої статті 212 ЦПК України, відповідно до яких ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також положення пункту 3 частини другої статті 223 ЦПК України, відповідно до яких суд зобов`язаний розглянути справу за відсутності учасника в режимі відеоконференції, якщо судове засідання може відбутися без участі такої особи, а також враховуючи відсутність заяви представника про відкладення розгляду справи, суд вирішив за можливе проведення судового засідання без участі відповідача та його представника. Оскільки позивач не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача та його представника, від яких не надійшов відзив на позов, у заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони є батьками: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області 20 травня 2014 року (актовий запис № 534 від 20 травня 2014 року) та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Святошинським районним у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 11 квітня 2017 року (актовий запис № 894 від 11 квітня 2017 року). Сторони перебувають у шлюбі з 23 листопада 2012 року по теперішній час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2103 від 23 листопада 2012 року). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України встановлені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а частиною другою вказаної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої та другої статті 184 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про обов`язок батьків дитини в рівних частинах утримувати її до повноліття, що обумовлює право одного з батьків, з яким проживає дитина, вимагати в примусовому порядку здійснення відповідного утримування дитини іншим батьком в разі його ухилення від цього. При визначені розміру аліментів суд виходить із обраного позивачем розміру та виду стягнення, а також обставин, які мають бути при цьому враховані відповідно до вимог закону. Позивач заявляючи про необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в твердій грошовій сумі вказала, що відповідач працює неофіційно та повідомляв про отримання ним щомісячного доходу в розмірі 1000 дол. США, а в подальшому 800 дол. США. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ознайомився із позовними вимогами позивача та наведеними ним обґрунтуваннями, проте не заперечив відповідні обставини у відзиві або інших поясненнях ані особисто, ані через залученого ним представника. Крім того, відповідач не повідомив суд про наявність обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (стаття 184 СК України). На думку суду, заявлена позивачем сума до стягнення в розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісяця, з урахуванням відсутності з боку відповідача будь-яких заперечень з цього приводу, а також зважаючи на визначений прожитковий мінімум на дитину, право дітей на належне батьківське піклування, а також нездійснення їх утримання з боку відповідача з березня 2022 року, є обґрунтованою та прийнятною для відповідача, який в майбутньому не позбавлений права ставити перед судом питання про її зменшення в разі наявності відповідних обставин, у порядку статті 192 СК України. Разом з цим, суд не встановив підстав для стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру аліментів за минулий час, зважаючи на відсутність належних обґрунтувань в цій частині. Так, відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вказане положення закону чітко обумовлює дві умови для його застосування: наявність доказів того, що один з батьків вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але їх не отримав; ухилення іншого батька від сплати аліментів. Обґрунтовуючи вказані вимоги позивач зазначила, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням про сплату аліментів, втім він відмовляв їй у цьому, один раз перерахувавши на її рахунок 10000 грн, які вона не вважає аліментами, оскільки це фактично було компенсацією за безкоштовне його проживання в орендованій квартирі. На підтвердження таких доводів позивач надала скріншоти листування у месенджері, де йдеться про особисті стосунки і про необхідність забезпечення дитини. Вказаний доказ суд не бере до уваги як недопустимий, оскільки його не може бути віднесено до електронного документу (копії електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», з причини відсутності електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення і змісту такого документа, його захищеність від внесення правок і викривлення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. Крім того, зміст текстових повідомлень не містить відомостей, які можливо однозначно сприйняти як вжиття позивачкою заходів для одержання аліментів за період з березня 2022 року по серпень 2023 року. Наведені позивачем аргументи у цій частині суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки вони не містять відомостей які б підтверджували, що позивачка зверталася до відповідача не з питання щодо утримання дитини, а саме з вимогою про сплату аліментів у конкретній сумі, яка має бути сплачена щомісяця у визначений нею спосіб, не заборонений законом. Також позивач не навела жодної обставини, яка б свідчила про вчинення відповідачем саме умисних дій спрямованих на невиплату аліментів за наявності такої можливості. Аналізуючи положення частини другої статті 191 СК України також слід виснувати, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі частини другої статті 191 СК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі наведеного,

Outcome: partial