Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

07.04.2023 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши 07.09.2023 року заявлені позовні вимоги про виселення, до відповідачки [PERSON] , відповідно до змісту якого представник позивача вказує, що 26 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення у справі №727/2041/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позов було задоволено; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11298759000 від 14.02.2008 року в розмірі 147743,11 долара США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1335257,91 грн.; стягнуто заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 3398,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 30710,11 грн.; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3654,00 грн., а саме по 1827,00 грн. з кожного окремо; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду, в сумі 250,00 грн., а саме по 125,00 грн. з кожного окремо. Зазначає, що 08 липня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист у зазначеній справі №727/2041/14-ц. Вказує, що 09 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області Марко В.М. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого листа №727/2041/14-ц, виданого 08.07.2014 року, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52184120). Стверджує, що 23 грудня 2019 року Шевченківським районним судом м. Чернівці постановлено ухвалу у справі №727/2041/14-ц, якою замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника [PERSON] у зазначеному виконавчому провадженні №52184120. Вказує, що 08.12.2020 року нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме: нежилі будівлі загальною площею 110,20 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належало боржнику [PERSON] , в рамках зведеного виконавчого провадження №58216793, було передано на реалізацію до державного підприємства «СЕТАМ». Зазначає, що 05.03.2021 року перші електронні торги з реалізації зазначеного нерухомого майна за початковою ціною 2114900,00 грн. не відбулися, що підтверджується знімком з веб-сторінки ДП «Сетам». Вказує, що іпотекодержатель [PERSON] протягом встановленого законом терміну виявила бажання залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Стверджує, що 30 березня 2021 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Душенко В.В. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до змісту якого нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальною площею 110,20 кв.м. за адресою: [ADDRESS] передаються у власність іпотекодержателю [PERSON] шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Зазначає, що на підставі вищевказаного акту про передачу майна приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Душинською Н.В. видано свідоцтво від 05.11.2021 року, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з виробничої будівлі цегляної, літ. «А», сараю цегляного літ. Г, гаражів цегляних літ. Б.Д., криниці №1, воріт №2, огорожі №3, загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283256099 від 05.11.2021 року власником нежитлових будівель загальною площею 110,20 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Стверджує, що з 2012 року й по даний час відповідачка [PERSON] продовжує використовувати нежилі приміщення. Зазначає, що 16.12.2022 року позивачкою [PERSON] було спрямовано на адресу відповідачки вимогу про звільнення спірного приміщення, однак ніякої відповіді на вказану вимогу позивачка від відповідачки так і не отримала. Крім цього, стверджує, що на усне прохання позивачки [PERSON] звільнити приміщення, що належать їй на праві власності, відповідачка [PERSON] не реагує та продовжує порушувати її право власності. На основі викладеного, представник позивачки [PERSON] [PERSON] просить суд виселити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) із нежитлового приміщення загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2023 року було відкрито провадження у справі №727/3429/23 (провадження №2/727/1258/23)\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення;\~призначено підготовче судове засідання на 10\~липня 2023 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2023 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви представника відповідачки [PERSON] \~ адвоката\~Гінгуляка Ю.В. про визнання недійним акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30.03.2021 року, визнання недійсним свідоцтва про засвідчення за [PERSON] права власності на майно від 05.11.2021 року та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №44879016 від 05.11.2021 року); роз`яснено представнику відповідачки [PERSON] адвокату Гінгуляку Ю.В. право звернутися до суду з вказаним позовом у загальному порядку; зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто представнику відповідачки [PERSON] адвокату Гінгуляку Ю.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено вищезазначену цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення до судового розгляду по суті на 10-10\~год. 05 жовтня 2023 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав обставини зазначені в позовній заяві. Крім цього, зауважив, що ані акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30.03.2021 року, ані свідоцтво про засвідчення за [PERSON] права власності на майно від 05.11.2021 року відповідачкою не були оскаржені. На основі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечували обставини, які зазначені в позовній заяві. Вказали, що договір факторингу, за яким до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором до [PERSON] було скасовано судовим рішенням, яке набрало чинності. Крім цього, відповідачка [PERSON] ствердила, що у зазначеному нежитловому приміщенні проживають окрім неї також її донька, зять та онуки. Приміщення тривалий час використовується як житло. При цьому, вказала, що нею була зроблена добудова. Вважала, що реальної оцінки спірного нежитлового приміщення так і не було здійснено. На основі викладеного відповідачка та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона являється донькою відповідачки [PERSON] . Вказує, що з 2008 року проживає з мамою та дітьми по [ADDRESS] . Стверджує, що спірне нежитлове приміщення повністю облаштоване під житло та являється придатним для проживання. Зазначає, що протягом останніх п`яти років вони намагались перевести спірне приміщення в житлове прміщення. Не заперечує, що на даний час офіційним власником спірного будинку являється [PERSON] . Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно оцінивши\~всі докази\~по справі,\~вислухавши пояснення\~сторін по\~справі,\~суд вважає, що в позові [PERSON] до відповідачки [PERSON] \~про\~виселення\~\~слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, судом встановлено, що 26 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення у справі №727/2041/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позов було задоволено; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11298759000 від 14.02.2008 року в розмірі 147743,11 долара США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1335257,91 грн.; стягнуто заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 3398,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 30710,11 грн.; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3654,00 грн., а саме по 1827,00 грн. з кожного окремо; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду, в сумі 250,00 грн., а саме по 125,00 грн. з кожного окремо (а.с.188-190). 08 липня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист у зазначеній справі №727/2041/14-ц. 09 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області Марко В.М. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого листа №727/2041/14-ц виданого 08.07.2014 року, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52184120). 28.09.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу №2018/09-2, згідно умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» перейшло право вимоги заборгованості за договором про споживчий кредит №11298759000 від 14.02.2008 року. 28.09.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №11298759000 від 14.02.2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.159). Згідно умов п.1.1 вказаного договору Цедент (ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт») передає, а Цесіонарій ( [PERSON] ) приймає право вимоги за кредитним договором №11298759000 від 14.02.2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», кредитором за яким є Цедент на підставі договору факторингу №2018/09-2 від 28.09.2018 року, в межах боргу на загальну суму 240112,09 доларів США. Також, на виконання умов вказаного договору, Цедент передав Цесіонарію оригінали договору про надання кредиту та інші документи, що підтверджують право вимоги за кредитним договором. Факт укладення вказаного договору також підтверджується відповідними копіями актів приймання-передачі документації та прав вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року було задоволено заяву [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості; замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника [PERSON] у виконавчому провадженні №52184120, відкритому на виконання виконавчого листа, виданого 08.07.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі №727/2041/14-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 1335257,91 грн. (а.с.96-99). Відповідно до Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30 березня 2021 року (а.с.99-100), вбачається, що нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі: виробнича будівля цегляна - літ. «А», сарай цегляний - літ. «Г», гаражі цегляні літ. «Б.Д.», криниця - №1, ворота - №2, огорожа - №3, загальною площею 110,20 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі Договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. за реєстровим №614, зареєстрованого Чернівецьким комунальним БТІ 14.02.2008 року в реєстровій книзі №136, стор 202, номер запису 540/321, 14 лютого 2008 року внесено в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 11886437, передається у власність іпотекодержателю [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), за початковою ціною 2114900,00 грн., що станом на 30.03.2021 рік за курсом НБУ становить 75614,77 дол. США, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. На підставі вищевказаного акту про передачу майна приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. видано свідоцтво від 05.11.2021 року, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з виробничої будівлі цегляної літ. «А», сараю цегляного літ. «Г», гаражів цегляних літ. «Б.Д.», криниці №1, воріт №2, огорожі №3, загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.102). За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положенням статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас за змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розумінні приписів наведеної норми власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. При цьому, таке усунення перешкод може здійснюватись й шляхом звернення з негаторним позовом про виселення. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Водночас, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року по справі №522/2893/19 (провадження № 61-21228св21). При цьому, згідно пояснень відповідачки [PERSON] та свідка [PERSON] вбачається, що з 2008 року і на даний час відповідачка та члени її сім`ї (в втому числі її малолітні онуки) проживають у спірному нежитловому приміщенні, тобто спірне нежитлове приміщення придатне до проживання в ньому. При цьому, вищевикладене свідчить про те, що позивачці [PERSON] дійсно створюються перешкоди у користуванні її власністю. Разом з тим, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» та рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»). Водночас, при розгляді зазначеної цивільної справи про виселення підлягають з`ясуванню наступні обставини: чи створили правочини, на підставі яких було набуто позивачкою право власності правові наслідки, та чи були такі правочини оспорені та визнані недійсними в судовому порядку. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року по справі № 910/10987/18. При цьому, в ході розгляду вказаної цивільної справи судом було досліджено постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року у справі 727/11945/19, яку було залишено без змін постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року, та відповідно до змісту якої апеляційним судом було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги; рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2021 року в частині визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та реєстрацію права іпотеки змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та [PERSON] скасовано; визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3159, згідно якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 11298759000 (після реструктуризації № 11298759001) від 14 лютого 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] ; в решті рішення залишено без змін. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що права за предметом спірної іпотеки, а саме нежилої будівлі: виробничої будівлі цегляної - літ. «А», сараю цегляного - літ. «Г», гаражів цегляних літ. «Б.Д.», криниці -№1, воріт - №2, огорожі - №3, загальною площею 110,20 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , перейшли до іпотекодержателя [PERSON] з порушенням чинного законодавства. Разом з тим, як було встановлено судом, [PERSON] 05.11.2021 року було зареєстровано за собою право власності об?єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проаналізувавши викладене, та враховуючи, що фактично права на предмет іпотеки перейшли до позивачки [PERSON] з порушенням чинного законодавства, а також беручи до уваги те, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла та являється крайнім заходом втручання держави в права людини, суд приходить до висновку, що на даний час позовна вимога щодо виселення відповідачки [PERSON] є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. При ьому, відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки, придбаним не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22). А також Верховний Суд у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 290/853/19 (провадження № 61-9671св20). При цьому, представником позивача суду не було надано відомостей відносно того чи було придбане спірне приміщення за кредитні кошти, що також унеможливлює вирішення судом питання щодо правомірності виселення відповідачки [PERSON] зі спірного приміщення, оскільки у разі якщо таке приміщення не було придбано за кредитні кошти, то позивачка [PERSON] зобов`язана забезпечити відповідачку [PERSON] іншим житлом для проживання останньої. Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 16 червня 2022 року по справі № 648/2849/14 (провадження №61-11752св21) вбачається, що визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України. В разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виселення із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки, необхідно встановити, чи придбане спірне житло відповідачем повністю за кредитні кошти, які він отримав відповідно до кредитного договору, чи він вносив, окрім кредитних, й особисті кошти. Відповідні докази з приводу цих обставин позивачкою та її представником суду не надано, що унеможливлює встановлення судом цих обставин. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] , представником якої виступає адвокат Маркідонов О.В., до [PERSON] про виселення слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed