Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

01.05.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання\~квартири об`єктом\~особистої власності.В обґрунтування позову зазначає, що він та [PERSON] перебували у шлюбі з 19.10.1991 року по 25.08.2009 року. Шлюб між ними було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №55 від 25.08.2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. У період шлюбу народився [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] ним було про інвестовано квартиру [ADDRESS] . 25.05.1997 року він одержав в борг від своє матері [PERSON] для купівлі однокімнатної квартири [ADDRESS] гроші в сумі 3200 доларів США, про що була складена розписка в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . 30.05.1997 року та [PERSON] під час їх шлюбу за домовленістю із ним, за його особисті кошти, уклала договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] . 15.03.1998 року він одержав гроші в борг від своєї матері [PERSON] для купівлі квартири [ADDRESS] в сумі 2800 доларів США в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] з 2002 року проживає його мати [PERSON] . До розірвання шлюбу між ним та [PERSON] була домовленість про те, що вона оформить право власності на квартиру [ADDRESS] на нього, оскільки він подарував їй свою частку будинку. Просить суд визнати за ним [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомила, про день, місце та час розгляду справи сповіщена вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позичила синові кошти у сумі 3200 доларів у 1997 році, щоб останній купив квартиру. Пізніше вона знов позичила йому кошти у сумі 2800 доларів. У той час її син вже перебував у шлюбі. На сьогодні вона проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] та платить за комунальні послуги. У судовому засіданні [PERSON] показала, що у 25.05.1997 року її [PERSON] та його дружина покликали бути свідком того, що останні позичали кошти у батьків [PERSON] у сумі 3200 доларів. Пізніше у 1998 році останні позичали у батьків [PERSON] кошти у сумі 2800 доларів з метою придбання трьохкімнатної квартири по [ADDRESS] . Розписки писав саме [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] разом із дружиною позичали кошти у 1997 року у сумі 3200 доларів, а на наступний рік позичали кошти у сумі 2800 доларів, з метою придбання квартири. Розписку складав [PERSON] . Заслухавши позивача, його представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.08.2009 року шлюб між сторонами розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №55 від 2009 року. З свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 15). 25.05.1997 року [PERSON] одержав в борг від своєї матері [PERSON] кошти в сумі 3200 доларів, що підтверджується розпискою та поясненнями свідків (а.с. 11). 15.03.1998 року [PERSON] одержав в борг від своєї матері [PERSON] кошти в сумі 2800 доларів, що також підтверджується розпискою та поясненнями свідків (а.с. 12). Згідно з акту №19 про не проживання [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2000 року (а.с. 93). Відповідно до договору обміну квартир від 30.03.1998 року [PERSON] обміняла належну їй квартиру, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.05.1997 року Дмитрієвою В.В. приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстром №303, №94 по [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно з технічного паспорту на квартиру, яка перебуває у власності [PERSON] , квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. (а.с. 16-17). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені\~статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У\~ст. 70 Сімейного кодексу України, зазначено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. З\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Як вбачається з наявних у справі доказів, квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана відповідачем 30.05.1997 року, однак за кошти, які отримував позивач (що підтверджується розпискою від 25.05.1997 року) та надав останній, яку, згідно з договору обміну квартир від 30.03.1998 року, пізніше обміняла на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, вислухавши всіх учасників процесу, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved