Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

До Голосіївського районного суду звернувся [PERSON] із позовом, за результатом розгляду якого просить суд визнати порушеними відповідачем права споживача фінансових послуг [PERSON] за договором споживчого кредиту від 01.12.2020 року за №501280269 на суму 120 250 грн. строком кредиту 12 місяців і щомісячним платежем 5322,64 грн., укладеним між споживачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк»/ АТ Сенс Банк/, визнати Договір про надання споживчого кредиту від 01.12.2020 року за №501280269, укладений між споживачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк»/АТ Сенс Банк/, недійсним з моменту його укладення. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що відповідачем порушено його права як споживача кредитних послуг, що виразилось у тому, що позивачу не було надано повну інформацію по кредитному договору, оскільки одні умови були викладені в акцепті та паспорті споживчого кредиту, інші викладені в мережі Інтернет, крім того, інформація, надана споживачу у друкованому вигляді, складена нечитабельним текстом, а тому в момент укладення договору позивач не отримав всю інформацію для укладення кредиту. Відповідачем здійснюється умисне маніпулювання операційними даними, вказаними в документах, позивач вважає, що розмір відсотків, указаний в акцепті, не відповідає процентній ставці, зазначеній у паспорті споживчого кредиту, що впливає на розмір реальної процентної ставки по кредиту на рік, між собою не узгоджується і порушує права позивача як споживача кредитних послуг. Окремо від викладеного, позивач посилається на обставину того, що встановлення комісії за розрахунково-касового обслуговування кредиту є несправедливими і підлягають визнанню недійсними. Ухвалою судді від 02.10.2023 року за згаданою позовною заявою відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 04 грудня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 01.12.2020 року позивач звернувся до АТ «Альфа-Банк» із офертою на укладення угоди про надання кредиту №201580269 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої обрано: тип кредиту «Кредит готівкою», суму кредиту 120 250,00 гривень, процентна ставка 13,99 % тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців Пунктом 1 розділу «Умови споживчого кредитування» вказаної оферти зазначено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування в порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0.00 % від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення Угоди (далі - Акцепт) без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 2.10% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору. Вони вказані на сайті Банку www.alfabank.ua. Пунктом 2 розділу «Умови споживчого кредитування» вказаної оферти зазначено, що кредит надається позичальнику для власних потреб. Розмір 120 000,00, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк». Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501580269 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії містить тотожні до оферти умови. Згідно п.п. 2.1.1. - 2.1.3. анкети-заяви позивач підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між ним та АТ «Альфа Банк» на умовах, встановлених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в Договорі); підтвердив, що в день підписання цього Акцепту отримав примірник Договору та всіх додатків до нього; ознайомлений з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, а також надання та користування іншими послугами Банку згідно із Договором; надав згоду на договірне списання коштів із своїх рахунків; підтвердив отримання інформації згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; погодив встановлення позовної давності в 10 років за будь-якими спорами, що випливають із Договору, включаючи, але не виключно спорами щодо відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів), тощо. Також акцепт містить особові дані [PERSON] (ПІБ, дату народження, номер та серію паспорта, РНОКПП, місце реєстрації, контактні дані, сімейний стан та іншу особисту інформацію). Отже, вбачається що між сторонами було укладено кредитний договір із погодженням всіх істотних умов договору, які були запропоновані однією стороною (оферта), а інша сторона (акцепт) згодилась на ці умови без будь-яких змін. Тобто, обидві сторони прийняли всі істотні умови договору і мають зобов`язання, визначені у кредитному договорі №201580269 від 1.12.2020 року. Отже, позивач просить визнати недійсними кредитний договір №201580269 від 1.12.2020 року з підстав невідповідності ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в цілому з моменту укладення. Так, відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Як встановлено судом вище, пунктом 1 кредитного договору №201580269 від 01.12.2020 року була встановлена плата за обслуговування кредиту в розмірі 2,10% від суми кредиту відповідно. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними, адже безоплатність надання такої послуги прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плану умовами договору не передбачено. Відповідно до положень частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Згідно з частинами 4, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи № 583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020. Стосовно вимоги про визнання недійсним Договору № 201580269 від 01.12.2020 в цілому слід зазначити наступне. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. У свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Позивач вказує на неможливість ознайомлення з текстом кредитного договору через нечитабельний шрифт та розміщення умов у мережі Інтернет, не наданих безпосередньо в момент укладання договору. Суд відзначає, що укладаючи угоду, сторони мають свободу обирати контрагентів. Отже, за наявності незрозумілостей чи непогодження із запропонованими умовами кредитування, позивач має право відмовитись від укладання договору або вимагати роз`яснень стосовно його положень. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновків, що позивач ознайомився та погодився на умови кредитного договору, що підтверджується підписом останнього на договорі, що дозволяє дійти висновку, що позивач будучи повнолітньою, дієздатною особою в повній мірі розумів взяття на себе зобов`язань та настання наслідків за їх невиконання. Також, вбачається, що відповідач виконав всі зобов`язання за кредитним договором, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, після чого на добровільній основі підписали його. Підписанням договору кредитного позивач погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання, маючи можливість детально вивчити його та вирішити питання щодо взяття на себе зобов`язань перед відповідачем, однак позивач цього не зробив, використавши кредитні кошти на свій розсуд. Таким чином, кредитний договір укладений у спосіб і у формі, що не суперечать чинному законодавству.У кредитному договорі передбачені всі права та обов`язки сторін, умови щодо його виконання, а також умови його припинення. Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину на встановлених відповідачем умовах і, починаючи з 2020 року, почав користуватись кредитними коштами та не оскаржував договір до 2023 року, не порушував питання про розірвання договору, а отже, не вважав його умови несправедливими. Щодо обставин позову в частині посилань позивача на те, що відповідачем не надавались відповіді на його звернення, суд вважає їх безпідставними, оскільки самим позивачем надається копії відповідей на його запити, розглянуті АТ «Альфа-Банк» у порядку ЗУ «Про звернення громадян». Якщо позивач вважає, що строки розгляду його звернень та інформативність наданих відповідей не відповідають вимогам, вказані обставини підлягають дослідженню за окремим позовом про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, а в рамках розгляду даної справи не слугуватимуть підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено належним засобами доказування, що спірний правочин вчинений під впливом обману. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial