Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Малойван Євгена Ігоровича звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ПрАТ «Харківський плитковий завод на її користь в відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворювання, 200000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що з 30.06.1982 року вона була прийнята для проходження виробничої практики на Харківський плитковий завод забірником 3 розряду. В подальшому з 16.08.1983 року прийнята контролером 3 розряду. 15.03.1988 року переведена аерографницею 3 розряду. 01.08.1989 року переведена сортувальницею сировини фарфорових, фаянцевих та керамічних виробів 3 розряду. 01.03.1992 року переведена аерографницею, де працювала до грудня 2006 року. Виробничі фактори призвели до незворотних патологічних змін в організмі, внаслідок чого вона є інвалідом 3 групи та має 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з часу встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.Оскільки стан її здоров`я невпинно погіршувався, під час звернення до лікаря при огляді була виявлена підозра на професійне захворювання в зв`язку з чим її було направлено до Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань. Даним спеціалізованим медичним закладом у серпні 2010 року після обстеження їй було встановлено професійне захворювання: «ХОЗЛ II ст. пилової етиології у фазі нестійкої ремісії у поєднанні з бронхіальною астмою II ст., легкого персистуючого перебігу, емфізема легень першої стадії Легенева недостатність другої стадії. На виконання вимог Закону № 2694, Комісією було проведено розслідування і складено акт розслідування професійного захворювання від 15.11.2010 року. Позивачку було направлено на МСЕК для встановлення стійкої втрати професії працездатності. За висновком МСЕК від 23.02.2011 року їй було визначено 30% стійкої втрати професійної працездатності на строк до 01.03.2012 року. З 31.03.2021 року позивач була визнана інвалідом третьої групи за професії захворюванням, їй було безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності. У зв`язку із отриманням професійного захворювання вона не має змоги вести звичне життя, відчуває фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та емоційного стану. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад життя позивача. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушуються нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству, вона систематично відчуває біль у грудній клітині, періодичний біль в області серця, турбує задишка, головний біль, сухий кашель, загальна слабкість, втома. На теперішній час стан її здоров`я не відновлений, негативні зміни у її житті незворотні. Всі ці фізичні та емоційні відчуття призводять до душевного болю, поганого сну та до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, що має наслідком перебування в напруженому стані, стані знервованості та роздратованості. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивачка мала до моменту отримання професійного захворювання і до втрати професійної працездатності. За таких обставин відповідно до діючого законодавства має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана їй ушкодженням здоров`я внаслідок дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів та середовища. З огляду на викладене позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначив, що [PERSON] працювала на Харківському плитковому заводі з 1982 року по 2006 рік на різних професіях. З наданих позивачкою документів видно, що з 31.03.2021 року позивач була визнана інвалідом третьої групи за професійним захворюванням, їй було безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Згідно листа Фонду соціального страхування позивачу призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячні страхові виплати. Вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими. На ПрАТ «Харківський плитковий завод» згідно діючого законодавства проводяться атестації робочих місць. Атестації проводилися і на робочих місцях де працювала позивачка, згідно яких надавались санітарно-гігієнічні характеристики умов праці [PERSON] на підприємстві. Згідно законодавства України, з 1995 року кожні 5 років Харківським плитковим заводом проводилась за свої кошти Атестація робочих місць незалежними спеціалізованими сторонніми організаціями, що підтверджується копіями протоколів досліджень показників факторів виробничого середовища і трудового процесу робочих місць. [PERSON] працювала на Харківському плитковому заводі з 1982 по 2006 роки на різних посадах, тричі звільнялась за власним бажанням. Згідно копії трудової книжки, яка додана до позову, підтверджується загальний стаж [PERSON] - 24 років на заводі. За цей період вона змінила 9 посад. Кожна посада мала свої умови праці, відпочинку та оплати. Позивач, коли працювала на професії аерографниці згідно встановленої атестації робочого місця особливих умов праці, отримувала збільшену заробітну плату, відпустки, молоко до 2001 рік. Зазначені обставини підтверджують, що позивачу було відомо про результати атестації під час роботи на ПрАТ «Харківський плитковий завод» про шкідливі умови праці. За чималий строк праці на Харківському плитковому заводі [PERSON] розуміла можливі наслідки для стану здоров`я при роботі в шкідливих умовах праці. Також в неї була можливість перейти за власним бажанням на іншу посаду, яка не мала шкідливих умов праці, що підтверджується трудовою книжкою позивача, але на момент роботи її така ситуація влаштовувала. Тобто, [PERSON] , розуміючи шкідливі умови праці, продовжувала працювати з метою отримування підвищеної оплати, відпустки та молока. Крім того, згідно п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 листопада 2010 року, [PERSON] , з метою ліквідації і запобігання виникненню професійного захворювання, комісією рекомендувалось направити позивача на МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності. Харківським плитковим заводом позивачу було надано направлення на МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності. В п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 листопада 2010 року зазначено, що [PERSON] роботодавцем забезпечувалась ЗІЗ (засоби індивідуального захисту), та їх використовувала. В зв`язку з тим, що по професії аерографниці отримують профзахворювання не всі робітники, це підтверджує індивідуальну особливість організму позивача до появи зазначених захворювань. [PERSON] з липня 2010 року отримує щомісячні страхові виплати. Це триває понад 11 років, за цей час [PERSON] не зверталась за відшкодуванням моральної шкоди ні до ПрАТ «Харківський плитковий завод», ні до суду. Доказів, що обґрунтовують розмір заявленої моральної шкоди, позивачем не надано. З боку підприємства не було ніяких протиправних дій або бездіяльності, які б порушували трудове законодавство України та права [PERSON] . Підприємство дотримується всіх вимог трудового законодавства і в його діях відсутня вина. Позивачка свідомо та добровільно погодилася на виконання робіт в шкідливих умовах упродовж всієї трудової діяльності, а тому усвідомлювала умови і характер роботи. Вважає, що в діях відповідача відсутня вина щодо настання наслідків у вигляді професійного захворювання позивачки. Заявлена на відшкодування сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає фактичним обставинам справи, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі після оголошення перерви в судовому засіданні 02.01.2024 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, додатково пояснив, що згідно наказів, які він долучив до матеріалів справи, позивачка проходила інструктаж з охорони праці та техніки безпеки. В наказах зазначено, що [PERSON] придатна до роботи. З урахуванням поданого відзиву на позовну заяву просив в задоволенні вимог позивачки відмовити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі після оголошення перерви в судовому засіданні 02.01.2024 року. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, правом надання письмових пояснень не скористався. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2021 року справу прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до розпорядження Голови Верховного суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було змінено на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 року справа була передана до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.04.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 року було залучено до участі у справі правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Починаючи з 01 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Зазначений висновок викладено в Постанові ВС від 23 березня 2020 року по справі № 454/1750/17. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці базується: зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON] з 30.06.1982 року по 03.11.1982 року була прийнята для проходження виробничої практики на Харківський плитковий завод забірником 3 розряду. З 16.08.1983 року прийнята контролером 3 розряду. 15.03.1988 року переведена аерографницею 3 розряду. З 01.08.1989 року переведена сортувальницею сировини фарфорових, фаянцевих та керамічних виробів 3 розряду. 01.03.1992 року переведена аерографницею, де працювала до грудня 2006 року, що підтверджується копією трудової книжки. (а. с. 8-9) Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.11.2010 року, встановлено, що причиною професійного захворювання [PERSON] є тривалий вплив комплексу шкідливих виробничих факторів: працюючи аерографницею, пил фіброгенної дії, виробничий шум, метілакрилат, вуглеводні. Діагноз [PERSON] : ХОЗЛ ІІ ст. пилової етіології в фазі нестійкої ремісії у поєднанні з бронхіальною астмою ІІ ст., легкого персистуючого перебігу, ЕЛ І ст. ЛН ІІ ст. Остаточний діагноз встановлено 25.08.2010 року. Професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] працюючи забірницею (5 міс), аерографницею (14 р.2 міс.), опалювачем (1 р. 8 міс.), зазнавала впливу комплексу шкідливих виробничих факторів, а саме: пилу силікатного, незадовільному мікроклімату, ЗІЗ від впливу пилу забезпечувалась, використовувала. ( а. с. 10-11) Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] був встановлений діагноз: ХОЗЛ ІІ стадії пилової етіології в фазі загострення у поєднанні з бронхіальною астмою ІІІ ст., середньої тяжкості, персистуючого перебігу, неконтрольована Емфізема легень ІІ ступеню, легенева недостатність ІІ ступеню - захворювання професійне. (а. с. 12-13) Згідно довідки МСЕК від 31.03.2021 року, [PERSON] з 16.03.2021 року встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково в зв`язку з професійним захворюванням, ступінь втрати працездатності - 40%. Вперше втрата професійної працездатності [PERSON] - 30% було встановлено актом огляду МСЕК з 15.09.2011 року. (а. с. 15, 18) Заслуговують на увагу пояснення представника позивачки в позовній заяві про те, що зазначений вище діагноз, встановлений [PERSON] , свідчить про те, що позивачка має відчуття постійного болю в грудній клітці, наявні у неї хвороби постійно її турбують, в зв`язку з чим вона немає змоги вести звичне життя, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначилося на її душевному та емоційному стані. Дослідивши і оцінивши надані суду докази, суд вважає встановленим факт втрати позивачкою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, отриманого під час роботи на ПрАТ «Харківський плитковий завод», у зв`язку з чим [PERSON] спричинена моральна шкода, яка має бути їй відшкодована. ПрАТ «Харківський плитковий завод» є належним відповідачем по справі та відповідно ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України зобов`язаний відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду у зв`язку із втратою нею професійної працездатності, оскільки тривалий вплив комплексу шкідливих виробничих факторів на [PERSON] за час її роботи у відповідача мав місце за вини відповідача, який не забезпечив нешкідливі умови праці [PERSON] , не створив належні, безпечні і здорові умови її праці. Доводи представника відповідача проте, що позивачка добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці, свідомо та добровільно погодилася на виконання робіт в шкідливих умовах упродовж всієї трудової діяльності, а тому усвідомлювала умови і характер роботи, а роботодавцем в свою чергу забезпечувалась ЗІЗ (засоби індивідуального захисту), та [PERSON] їх використовувала, не заслуговують на увагу, оскільки згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.11.2010 року причиною професійних захворювань позивача є тривалий вплив комплексу шкідливих виробничих факторів. При цьому, суд зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим доводи відповідача суд не приймає до уваги, як і доводи про те, що згідно наказів за 1992-1988 роки [PERSON] була придатна до роботи. Крім того, згідно інформації наданої Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, починаючи з 15.02.2011 року [PERSON] перебуває на обліку, як потерпіла внаслідок професійного захворювання, отриманого під час роботи на ПАТ «Харківський плитковий завод». [PERSON] призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячні страхові виплати, які вона отримує по теперішній час. Відшкодування моральної шкоди [PERSON] не нараховувались та не виплачувались. ( а. с. 14) Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПрАТ «Харківський плитковий завод» позивачка оцінює в розмірі 200 000 гривень. Згідно матеріалів справи встановлено, що у зв`язку із втратою професійної працездатності позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у загальному розмірі 40% та її визнано особою з інвалідністю третьої групи безстроково. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки періодично проходить лікування у зв`язку з професійними захворюваннями, постійно відчуває фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, відновлення її стану здоров`я неможливе, негативні зміни у її житті незворотні. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до абз. 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці, суд враховує роз`яснення, надані в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнала [PERSON] , її стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також засади розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань, стану здоров`я потерпілої, характеру професійного захворювання. Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги характер, інтенсивність, тривалість та глибину фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, зважаючи на встановлений ступінь втрати працездатності (40%) безстроково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 70000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку із втратою професійної працездатності. У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1050 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial