Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лихачов Р.Б., остаточно визначившись з позовними вимогами, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 700 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] , який є студентом, в періоді з 02.03.2022 року по 20.09.2023 року був незаконно призваний на військову службу під час мобілізації на особовий період, приймав участь у бойових діях для відбиття агресії російської федерації проти України. Незаконним призовом позивачу було заподіяно моральної шкоди, що виразилося у моральних стражданнях у зв`язку з неможливістю відновлення своїх порушених прав, неможливістю вести звичний спосіб життя, що призвело до втрати сну, постійних головних болів, підвищеної нервозності. Розмір завданої моральної шкоди позивач визначив у 700 000 грн. Відповідач [INFO] у поданому відзиві позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити повністю. Зміст заперечень зводиться до того, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями [INFO] та моральними стражданнями, на які посилається відповідач; не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Відповідач Державна казначейська служб України відзиву на позовну заяву не подав. Заяви та клопотання. 23.10.2023 року разом з позовною заявою через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду клопотання про призначення судової - психологічної експертизи. 26.10.2023 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду клопотання про проведення судового засідання за участі адвоката Лихачова Р.Б. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 31.10.2023 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку суд розцінює як заяву про збільшення позовних вимог. 13.11.2023 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду клопотання про проведення судового засідання за участі адвоката Лихачова Р.Б. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 22.11.2023 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду нову редакцію позовної заяви, в якій, визначивши відповідачами [INFO], Державну казначейську службу України, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 700 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати по справі. 28.12.2023 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лихачовим Р.Б. подано до суду заяву про залишення клопотання про призначення судово - психологічної експертизи без розгляду; справу просить розглянути у відсутності сторони позивача. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року дана справа передана для розгляду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Голяні О.В. Ухвалою суду від 26.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового засідання для розгляду справи по суті на 09:30 год. 22 листопада 2023 року В судовому засіданні 22.11.2023 судом на виконання вимог ч. 5 ст.12, ст. 51 ЦПК України з метою реалізації своїх прав позивачем, судом було роз`яснено представнику позивача його права, в тому числі право на заміну належного відповідача, а також наслідки невчинення таких дій. Ухвалою суду від 01.12.2023 замінено первісного відповідача [INFO] на належного відповідача [INFO] ; залучено до участі в справі співвідповідача Державну казначейську службу України. Судове засідання відкладено на 09:40 год. 29 грудня 2023 року. Так як згідно із частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд залишає клопотання позивача про призначення судово - психологічної експертизи без розгляду. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Лихачов Р.Б. подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Представник відповідача [INFO] [PERSON] у задоволені позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260-4323/22 від 21.03.2023 року визнано протиправними дії [INFO] щодо призову під час мобілізації [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано наказ №58 від 02.03.2022 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації резервіста військовозобов`язаного [PERSON] , який призваний та направлений до військової частини [NUMBER] згідно п.4 додатку №26 до списків військовозобов`язаних [INFO] до військової частини [NUMBER] . Визнано протиправним та скасовано підпункт 1.27 п.1 наказу командира військової частині [NUMBER] від 02.03.2022 року №7 щодо призначення та зарахування [PERSON] до списків особового складу військової частини [NUMBER] . Зобов`язано військову частину [NUMBER] повторно розглянути рапорт [PERSON] від 17.06.2022 року про звільнення з військової служби та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині рішення суду. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин був студентом 4 курсу механічного факультету Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, що підтверджується довідкою №27/98902 від 26.08.2022 року та студентським квитком. 02 березня 2022 [INFO] року був виданий наказ № 58 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації", відповідно до п.4 додатку № 26 вказаного наказу, [PERSON] внесено до списку військовозобов`язаних [INFO] направлених до Військової частини [NUMBER] - 02.03.2022 року. Наказом Командира військової частини [NUMBER] від 02 березня 2022 року № 7, позивача призначено та зараховано до списків особового складу військової частини на посаду - кулеметника [INFO] військової частини [NUMBER] , ВОС - 101. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є студентом денної форми навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, то в порушення абзаців 4, 5 статті 1, абзаців 1, 2 частини 2 статті 23 Закону № 3543-ХП, статті 1 Закону України "Про оборону України", частини 6 статті 2, абзацу 1 частини 1 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указу № 64/2022, Указу № 65/2022 та підпункту 1 пункту 252 Положення № 1153/2008 він був незаконно призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. При цьому суд не взяв до уваги твердження [INFO] щодо того, що позивач сам просив призначити його для проходження військової служби, що підтверджується відповідною заявою, так як дослідивши у судовому засіданні вказану заяву, судом встановлено, що така підписана особисто позивачем 04.03.2022 року, тобто після винесення оскаржуваного наказу №58 від 02.03.2022 року. Постановою Восьмого апеляційного суду від 31.08.2023 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року у справі №260/4323/22 залишено без змін. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по строковій службі) №263 від 20.09.2023 року на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/4323/22 від 21.03.2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду №260/4323/22 від 31.08.2023 року скасовано підпункт 1.27 пункт 1 наказу командира військової частини [NUMBER] ( по стройовій частині) від 02 березня 2022 року № 7, а саме: «1.27. Солдата [PERSON] вважати призначеним кулеметником [INFO] військової частини [NUMBER] , ВОС- 101. Вважати таким, що з "02" березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановити оклад за посадою 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) гривень на місяць, тарифний розряд 4, шик "солдат". Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 247 % місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років». Наказано старшого солдата [PERSON] з 20.09.2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Направити для зарахування на військовий облік до [INFO]. Вислуга років у Збройних Силах станом на дату виключення зі списків особового складу становить: календарна - 01 рік 06 місяців 18 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 01 рік 06 місяців 18 днів. Виплатити шомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період з "01" вересня 2023 року по "20" вересня 2023 року. Відповідно до розділу XXXIV наказу Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким інтим особам» виплатити додаткову винагороду із розрахунку 30000,00 гривень в місяць за період з "01" вересня 2023 року по "20" вересня 2023 року. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримав. Постійним або службовим житлом по лінії Міністерства оборони України не забезпечений, на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов при військовій частині [NUMBER] не перебуває»». Оцінка суду. Між сторонами виник спір, в якому позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди у зв`язку із його незаконним призовом на військову службу під час мобілізації. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у зв`язку із тим, що позивачем не доведено заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача. Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені статтею 1167 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу, визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 560/798/16-а, у постановах від 24 березня 2021 року у справі № 545/1871/19 , від 28 жовтня 2020 року у справі № 461/85/19, 24 березня 2020 року у справі №818/607/17, у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди ( Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 227/2918/19 Верховний Суд зазначив, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. ( висновки Верховного Суду у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 227/2918/19 ; у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 545/1871/19; у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 461/85/19). В ситуації, що розглядається, позивача було незаконно мобілізовано та направлення для проходження військової служби, зараховано до списків особового складу військової частини, що пізніше було визнано незаконним, а тому в силу статті 56 Конституції України та статей 23, 1173,1174 ЦК України це є підставою для відшкодування шкоди за рахунок держави. Специфіка даних правовідносин свідчить про те, що сам факт незаконного призову позивача під час мобілізації завдав йому страждань, це призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. Суд враховуючи співвідношення категорій «моральна шкода» і «здоров`я», вирішуючи питання про існування факту заподіяння моральної шкоди позивачу і пов`язуючи її із станом здоров`я позивача, вважає за обов`язкове звернутись до визначення поняття «здоров`я», яке наведено в Статуті (Конституції) Всесвітньої [PERSON] , де міститься положення про те, що здоров`я є станом повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичні дефекти. Наведене є свідченням порушення у позивача душевного благополуччя, стану здоров`я, що в свою чергу є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд наголошує, що виходячи із загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду в правовідносинах по її відшкодуванню встановлюється «презумпція заподіяння моральної шкоди», а особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини (абзац 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року). Тобто в даних правовідносинах саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок по доведенню відсутності факту заподіяння моральної шкоди, у зв`язку із чим його позиція про те, що позивач не обґрунтував наявність заподіяння моральної шкоди, судом не приймається. Виходячи з викладеного, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в матеріалах справи і відповідачем він не спростований. Щодо суми відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що з рішення Закарпатського окружного суду від 21.03.2023 вбачається, що позивач відповідно до заяви від 04.03.2023 сам просив призначити його для проходження військової служби, а рапорт про звільнення подав лише 16.07.2022, тобто у вказаному періоді позивач не заперечував проти мобілізації; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється конституційним обов`язком громадян України; під час проходження служби позивач отримував забезпечення військовослужбовця, а також грошове забезпечення; наявність судового рішення, яким встановлено протиправність призову відповідача, саме по собі також є певною сатисфакцією для позивача, а тому суд, виходячи із принципу справедливості та розумності, вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в розмірі 50 000 гривень, що в даних правовідносинах, на думку суду, є достатнім відшкодуванням для [PERSON] . Окремо Суд звертає увагу, що особливість даних правовідносин свідчить, що саме держава має відшкодовувати шкоду, завдану позивачу і вона повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховує, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави. З цих підстав,

Outcome: partial