Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною та зареєстрованого в реєстрі за № 16994 від 15.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованості за кредитним договором №004-09983-030907 від 30.09.2007 на загальну суму 11\~313,90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15 червня 2021 приватний нотаріус Київського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №16994 про стягнення з нього - [PERSON] , який значиться боржником за кредитним договором №004-09983-030907 від 03.09.2007, укладеним з АТ «Дельта Банк» , правонаступником всіх прав та обовязків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2/К від 19.12.2016 є ТОВ`КУА «ПРОМОКОЛЕКТ- КАПІТАЛ» , правонаступником всіх прав на обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №01/06/21-КУА від 01.06.2021 є ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ», заборгованості за період з 19.12.2016 по 01.06.2021 на загальну суму 11313 грн. 90 коп. 17 січня 2022 року на підставі вказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков Олександр Олександрович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №68185120. Однак він такої заборгованості не визнає, зазначаючи, що кредитний договір, який було надано нотаріусу не містить його особистого підпису, будь-яких доказів укладення вказаного договору за допомогою одноразового ідентифікатору саме ним не надано, як і не надано будь-яких документів відступлення прав вимоги за кредитним договором від АТ «Дельта Банк» до ТОВ «КУА «ПРОМОКОЛЕКТ- КАПІТАЛ», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ». Крім того у нього виникають сумніви щодо правильності розрахунку заборгованості, зокрема щодо застосування строків давності. Позивач також вказує на те, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, що також є порушенням; вважає, що нотаріусом при вчиненні оскаржувано виконавчого напису не було перевірено безспірність суми заборгованості. Таким чином, вважає, що в сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, відповідачем дотримано не було, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 25.11.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та задоволено заяву позивача про витребування доказів. 03.01.2023 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову у вказаній справі. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 10.01.2023 заяву про забезпечення позову задоволено. 12.04.2022 ухвалою суду підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутність, оскільки він знаходиться в зоні бойових дій, про що надано копію витягу з наказу командира військової частини; заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач - ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, причини неявки суду не відомі; відзиву на позов чи будь-якої заяви до суду не надходило. Третя особа на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков О.О. в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, причини неявки суду не відомі; будь-якої заяви до суду не надходило. Третя особа, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. в судове засідання не з`явилася; належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової кореспонденції на адресу зазначену в позові, однак до суду повернувся конверт із розпискою з довідкою поштового відділення про невручення із зазначенням «адресат відсутній» за вказаною адресою»; будь-якої заяви до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 03 вересня 2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір № 004-09983-030907 до відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт 3000,00 грн. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії постанови про відкриття провадження, 17.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шарковим Олександром Олександровичем було відкрито виконавче провадження №68185120, на підставі виконавчого напису №16994 від 15.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 004-09983-030907 від 03.09.2007, укладеним між АТ Дельта Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого за Договором відсуплення права вимоги за кредитним договорами №2/К від 19.12.2016 є ТОВ «КУА «ПРІМОКОЛЕКТ-КАПІТАЛ», правонаступником всіх прав та обовязків якого за Договром відступлення права вимоги №01/06/21КУА від 01.06.2021 є ТОВ «ФК «Кредит Капітал», заборгованості у сумі11313,90 грн, яка складається із простроченої заборгованості в сумі -3646,19 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7667,71 грн. А також плату за вчинення виконавчого напису; загальна сума заборгованості - 12513,67 грн. Крім того, відповідно до постанови приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.01.2023, із [PERSON] стягнуто 485,00 грн мінімальних витрат. Також приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 68185120 винесено постанову про стягнення із [PERSON] 1251,36 грн основної винагороди. До матеріалів справи також долучено копію витягу із виконавчого провадження , відкритого на підставі виконавчого напису нотаріусу №16994 від 15.06.2021. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, а саме 15.06.2021, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Як було зазначено вище, і це вбачається із копії договору № 004-09983-030907 до відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 03 вересня 2007 року укладеного між ТОВ «Комерційний банк «Дельта Банк» та [PERSON] , він нотаріально не засвідчений. Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. не надано документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Разом з тим суд вважає, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тих обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі вже не чинні і повинен був відмовити Стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір №004-09983-030907 від 03.09.2007 не є. Така обставина є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, щодо доводів про спірність боргу суд зазначає таке. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України "Про нотаріат"у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц). Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України "Про нотаріат"захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Наведена норма закону спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Отже, як визначено підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Однак, як вбачається із матеріалів справи доказів того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень матеріали справи не містять. Оскільки повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. В матеріалах справи відомості про отримання позивачем відповідного повідомлення відсутні. Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором, об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 10 квітня 2019 року. Крім того, Велика Палата Верховного Суду кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). Також слід зазначити, що, доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормамист. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"тап. 2.1.1 Постанови НБУ "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України" від 30 грудня 1998 року № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, відповідачем не надано суду належним чином завірені копії документів, що подавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а саме: первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком стягувача, який у даній справі не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Із досліджених судом документів не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення нормст. 88 Закону України "Про нотаріат"та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Жодних доказів на підтвердження правомірності дій нотаріуса відповідачем не надано. Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позову обгрунтовані, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved