Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила скасувати арешт з нерухомого майна буд. [ADDRESS] , зареєстрований у реєстрі обтяжень за №9000019 від 27.08.2009 на підставі постанови Ленінського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника, 16-376/09. В обгрунтування\~позову\~зазначено,\~що\~відповідно\~до свідоцтва\~про\~право\~на спадщину\~за\~законом\~від 19.09.2022\~\~ [PERSON] ,\~\~ [INFO] ,\~є\~єдиним \~спадкоємцем\~спадщини,\~відкритої\~після\~смерті її\~мами,\~ [PERSON] ,\~яка\~померла\~ [INFO] . Спадкове майно\~складається\~з\~житлового будинку\~ [ADDRESS] .\~19.09.2022\~року\~позивач\~оформила спадкове\~майно\~на\~себе,\~шляхом\~внесення\~відомостей до\~Державного\~реєстру\~речових прав\~на\~нерухоме\~майно.\~Державний\~реєстратор при\~проведенні\~державної реєстрації\~права\~власності\~на будинок\~ [ADDRESS] \~не\~повідомляв\~ [PERSON] . Звернувшись до\~ЦНАПу\~для\~реєстрації місця\~проживання\~своєї\~дитини за\~адресою:\~будинок\~ [ADDRESS] ,\~спеціаліст\~повідомила\~позивача про\~те,\~що\~її\~будинок знаходиться\~під\~арештом. Відповідно до\~\~інформації,\~яка\~наявна\~в реєстрі\~речових\~прав\~на нерухоме\~майно,\~27.08.2009\~року\~Ленінським\~відділом державної\~виконавчої\~служби\~ Харківського\~міського\~управління юстиції\~\~накладено арешт\~на\~будинок\~ [ADDRESS] ,\~який\~начебто\~належить [PERSON] ,\~\~який не\~має\~жодного\~відношення до\~будинку\~позивача. Вказала,\~що\~будинок\~під [ADDRESS] \~є\~одним\~і тим\~самим\~будинком,\~який\~не\~складався ніколи\~з\~частин,\~\~наприклад:\~11/1,\~11/2,\~11/3\~тд.),\~але\~з\~невідомих причин\~в\~різних\~реєстрах та\~записних\~книгах\~він значиться\~по-різному. Тобто,\~при\~накладенні\~арешту на\~будинок\~ [ADDRESS] \~автоматично\~підтягнувся\~той самий\~будинок,\~але\~під\~ [ADDRESS] . 22.08.2023\~року\~ [PERSON] \~звернулася\~до\~Холодногірсько-Новобаварського\~відділу\~ДВС\~у місті\~Харкові\~Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства\~юстиції\~з проханням\~зняти\~накладений\~арешт на\~її\~будинок\~ [ADDRESS] . 30.08.2023\~року\~відповідач\~надав позивачеві\~відповідь\~№72494,\~в\~якій\~повідомив,\~що\~оскільки\~ [PERSON] \~не\~є\~стороною виконавчого\~провадження,\~то\~надання\~відомостей,\~щодо\~виконавчого\~провадження в\~рамках\~якого\~накладено арешт,\~відносно боржника\~ [PERSON] не\~уявляється\~можливим. Враховуючи викладене, в даному випадку [PERSON] може зняти заборону на нерухоме лише на підставі рішення суду, у зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом. Ухвалою суду від 28.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з моменту отримання копії такої ухвали та позову з додатками. Копію ухвали суду від 28.11.2023 отримано відповідачем в Електронному кабінеті 30.11.2023. Копію позовної заяви з додатками отримано відповідачем в Електронний суд 21.11.2023. Станом на 26.12.2023 відповідачем не надано суду відзиву на позов. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , спадкоємицею після якої є дочка [PERSON] . 19.09.2022 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №4-190 після смерті матері, [PERSON] . До спадщини входить житловий будинок [ADDRESS] . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину №4-190 від 19.09.2022, 19.09.2022 [PERSON] видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2023 вбачається, що на будинок [ADDRESS] 27.08.2009 накладено арешт постановою Ленінського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.08.2009, 16-376/09, власником майна зазначений [PERSON] . Листом начальника Холодногірсько-Новобаварського ВДВС в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вошевій С.В. на її заяву про зняття арешту з майна повідомлено, що вона не є стороною у виконавчому провадженні відносно [PERSON] , а тому відділ не може надати їй будь-яких відомостей в рамках даного виконавчого провадження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Представник позивача в обгрунтування позову послалась на те, що буд. [ADDRESS] є одним і тим самим будинком, гр. [PERSON] позивачу невідомий. Відомості про обидва ці будинки чомусь підтягнулись автоматично в один витяг з реєстру. Розбіжності у номерах будинку усунути не вдалось. Слід зазначити, що предметом даного позову не є встановлення помилки в зазначенні номерів будинків, а також встановлення того, що будинки з різними номерами є одним і тим же будинком, оскільки вказане виходить за межі предмету позову про скасування арешту з майна. Такі розбіжності, у разі їх наявності, позивачем не вирішені та не усунуті. Також не надані офіційні документи, видані відповідними органами, які здійснюють реєстрацію об`єкта нерухомого майна, які би свідчили та підтверджували тотожність цих двох номерів будинків, як зазначає позивач. Крім того, відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до пункту 5 частини третьої\~статті11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV\~державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому, ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». У даній справі предметом спору є вимога [PERSON] про скасування арешту з майна, накладеного Ленінським ВДВС ХМУЮ 26.08.2009 відносно боржника [PERSON] , при цьому, позов пред`явлено лише до відділу виконавчої служби. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна, як до неналежного відповідача, що узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові №208/9810/21 від 29.06.2023. Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає, у зв`язку зі зверненням до неналежного відповідача. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, такі витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed