Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] від захворювання на короновірус померла її рідна мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав їй на праві власності на підставі договору міни житлового будинку на квартиру від 26.12.1997 року. В той же день, 26 грудня 1997 року, на випадок своєї смерті вона склала заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і на яке вона за законом буде мати право, заповіла її брату [PERSON] . На той час вона проживала окремо від матері, мала свою сім`ю, окреме житло. Брат [PERSON] свого житла не мав. Він проживав та був зареєстрований разом з матір`ю. Тому на сімейній нараді вони вирішили, щоб мати склала заповіт на його користь. До 01 січня 2018 році її мати проживала в своєму житловому будинку разом зі своїм сином та її братом. Починаючи з 01 січня 2018 року і до дня своєї смерті вона проживала разом з нею в житловому будинку [ADDRESS] . Вона вирішила переїхати та проживати з нею, щоб не заважати сімейним стосункам свого сина. На той час він не перебував в зареєстрованому шлюбі. У матері не склалися відносини з співмешканкою її брата і тому вона вирішила переїхати на постійне проживання за місцем її проживання. Житлові умови її проживання були такими, що дозволяли проживати матері в окремій кімнаті. Усі свої особисті речі вона перевезла до її будинку. Вона проживала в її сім`ї в якості члена сім`ї. Вони вели спільне господарство, разом харчувалися, разом витрачали спільні кошти. В березні вона і мати захворіли на коронавірус. 23.03.2021 року швидка допомога забрала її до Нікопольської лікарні №4, а 24.03.2021 року з її житлового будинку [ADDRESS] швидка а забрала і її мати до Нікопольської лікарні №4. До 27.03.2021 року вони разом там перебували, де [INFO] її мати померла. Усі особисті речі матері залишилися в її житловому будинку. Після її смерті вона протягом встановленого законом строку не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та про відмову від спадщини. Її брат [PERSON] до 18 вересня 2022 року залишався проживати окремо від матері в належному матері житловому будинку [ADDRESS] . 18 вересня 2022 року він загинув в с. Капулівка Нікопольського району Дніпропетровської області під час ворожого обстрілу з території тимчасово окупованого м. Енергодар. На той час він не перебував в зареєстрованому шлюбі, дружини та дітей у нього не було і заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. До дня своєї смерті він не претендував на спадщину, що відкрилася після смерті матері і не звертався до нотаріуса з цього приводу. Влітку 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського району Дніпропетровської області Бойко Л.П. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті матері та надала усі необхідні документи. Однак приватний нотаріус Бойко Л.П. своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що нею пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини, а також наданими нею документами не підтверджується факт прийняття нею спадщини після смерті матері. Крім того, разом з матір`ю на час її смерті був зареєстрований разом з нею в її житловому будинку її рідний брат [PERSON] , який фактично не проживав разом з матір`ю на час її смерті. Тому їй необхідно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, що залишились після смерті матері та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи виконком Покровська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла рідна мати заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №750 (а.с.8). Згідно довідки про причину смерті №219 від 29.03.2021 року, [PERSON] , померла [INFO] . Причина смерті короно вірусна хвороба 2019 (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , заявник [PERSON] народилась [INFO] . Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 1992 року відділом ЗАГСу м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, 01 серпня 1992 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладання шлюбу присвоєно їй прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Згідно договору міни житлового будинку на квартиру від 26 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. 26.12.1997 року, [PERSON] міняє належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] на належну на праві приватної власності [PERSON] трикімнатну квартиру по [ADDRESS] (а.с.15). Згідно реєстраційного посвідчення від 16.04.1998 року, виданого начальником бюро технічної інвентаризації, Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності за договором міни від 26.12.1997 року та свідоцтва про одруження від 27.01.1998р. та записом в реєстрову книгу №9 за реєстровим №16 (а.с.17). Згідно Технічного паспорту від грудня 1997 року, виданого начальником БТІ, житловий будинок [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] (а.с.18). Згідно заповіту від 26.12.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. 26.12.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №6327, [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося (а.с.22). [INFO] помер рідний брат заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, актовий запис №45 (а.с.12). Згідно довідки про причину смерті №481 від 19.09.2022 року, [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті множинні проникаючі поранення грудної клітини та живота (а.с.13). Згідно Акту щодо встановлення факту проживання [PERSON] від 07.07.2023 року, депутатом Покровської сільської ради в присутності сусідів-свідків було проведено обстеження будинку за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого виявлено, що [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з хворобою проживала у дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 01.01.2018 року по 27.03.2021 року (а.с.23). 31 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті матері та надала усі необхідні документи. Однак приватний нотаріус Бойко Л.П. своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що нею пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини, а також наданими нею документами не підтверджується факт прийняття нею спадщини після смерті матері. Крім того, разом з матір`ю на час її смерті був зареєстрований разом з нею в її житловому будинку її рідний брат [PERSON] , який фактично не проживав разом з матір`ю на час її смерті (а.с.25-26). Факт того, що [PERSON] дійсно постійно сумісно проживала однією сім`єю разом зі своєю рідною матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини та вела з нею спільне господарство на день її смерті також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання заявниці разом з [PERSON] має юридичне значення внаслідок того, що від встановлення вказаного факту залежить виникнення її майнових прав на спадкове майно, що залишилося після її смерті. Інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину після смерті матері заявниці або претендують на неї, немає. Окрім заявниці, ніхто не претендував і не претендує на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] . Протягом встановленого законом строку ніхто не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері заявниці. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №73838739 від 06.09.2023 року, за параметрами відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] інформація відсутня. Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №73839086 від 06.09.2023 року, приватним нотаріусом Бойко Л.П. заведена спадкова справа №349/2023. Спадкодавець [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №73839161 від 06.09.2023 року, приватним нотаріусом Бойко Л.П. відкрито спадкову справу після [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суду 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) зазначив наступне: «Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічна правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду: 1) від 4 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, окрім справ передбачених ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №750/12880/19. За таких обставин суд приходить до висновку, що встановлення вищезазначеного юридичного факту відповідає вимогам закону та інтересам заявниці, встановлюється з метою отримання свідоцтва про право на спадщину та повністю доведено дослідженими доказами, а тому заяву [PERSON] \~про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved