Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про припинення стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 грудня 2007 року між сторонами у справі було укладено шлюб, який зареєстровано Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ТМУЮ у Тернопільській області, про що складено відповідний актовий запис за № 2557. [INFO] у подружжя народилася спільна дитина - син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 663. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду 28 листопада 2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. [PERSON] зареєстрований та постійно проживає із позивачем, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 39884/28-03, виданою Відділом реєстрації проживання особи ТМР. Вищевказана квартира знаходиться у власності позивача на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М. М. від 21 березня 2019 року № 356. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Окрім відвідин шкільного закладу, [PERSON] з сином грають у розвиваючі ігри, читають книги, відвідують різні спортивні секції, грають у футбол. Позивач забезпечує дитину всім необхідним для гармонійного розвитку, зростання, підтримки стану здоров`я, навчання та відпочинку, а також дозвілля. Позивач не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Мати дитини не часто спілкується з сином, не бере його гуляти, зрідка телефонує. Дитина потребує посиленого домашнього догляду, оскільки часто хворіє. Під час проведення дитиною часу з матір`ю, без присутності батька, [PERSON] порушує рекомендації лікарів, щодо здоров`я сина, такі дії відповідачки завдають шкоди його здоров`ю. Виходячи з того, що увесь час син проживав із позивачем, який займається його вихованням та піклуванням, [PERSON] просить визначити місце проживання дитини із батьком. Позивач наголошує, що спілкуванню відповідачки [PERSON] з дитиною він не перешкоджає. [PERSON] вважає, що психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням його займався лише позивач і у них тісний зв`язок батька і дитини. З 2015 року згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду, на користь відповідачки призначено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн. Проте, позивач вказує, що у цей період часу дитина проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , окрім того дитині вже виповнилось 13 років і він визначився, що хоче проживати із батьком. Позивач звертався до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] із ним. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 червня 2019 року № 606 затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком. Тому, на підставі вищевикладеного, [PERSON] просить суд припинити стягнення із нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 550 грн, оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на повному його утриманні. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/6674/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 02 червня 2023 року ухвалою суду матеріали цивільної\~справи №\~607/6674/23\~надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Рекомендовано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . 28 липня 2023 року матеріали справи повернуто до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що [PERSON] , [INFO] , вправі самостійно визначити місце проживання, оскільки досягнув чотирнадцятирічного віку. 23 серпня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом зареєстровані письмові пояснення представника позивача [PERSON] , адвоката Костишина В. М. в яких він зазначив, що припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. 23 серпня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом також зареєстрована заява про зміну предмета позову, подана адвокатом Костишиним В. М., з якої вбачається, що представник позивача викладає прохальну частину позову в новій редакції, а саме: -припинити стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 550,00 грн; -стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 11 жовтня 2023 року, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду, що відображено в протоколі судового засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та заяві про зміну предмету позову. Додатково пояснив, що з відповідачкою шлюб розірвано. Дитина проживає з позивачем, який займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. Мати більше чотирьох років не цікавилася дитиною. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду з позивача стягувалися аліменти на користь відповідачки на утримання їхньої спільної дитини, оскільки син проживав з відповідачкою орієнтовно до 2018 року. Однак обставини змінилися і стягнення аліментів необхідно припинити, аліменти повинна сплачувати відповідачка. Представник позивача, адвокат Костишин В. М. в судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням змісту заяви про зміну предмета позову, підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засіданні не з`явився, проте подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи. В судовому засідання зі згоди та в присутності [PERSON] надав свої пояснення неповнолітній [PERSON] , а саме повідомив, що навчається в 9-Б класі ТЗОШ №22 та проживає разом із батьком з 5 класу. Разом з ними проживають його сестра [PERSON] , 2016 року народження, та мама [PERSON] ( [PERSON] ). Дитина захоплюється кікбоксингом, всі матеріальні витрати забезпечує батько та мама - дружина батька. Його мати не турбується про нього тривалий час. Коли останній раз бачив маму не пригадує, проте вона телефонувала йому 01 вересня 2023 року, щоб привітати з початком навчального року. Його мати знає, де він проживає, проте вона його не відвідувала протягом останніх 2-3 років та матеріально не забезпечувала, нічим не допомагала. Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення позивача, його представника, неповнолітнього [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року у справі № 607/17337/13-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2557. За час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2015 року у справі № 607/2442/15-ц стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 550 грн. щомісячно починаючи із 11 лютого 2015 року та до досягання дитиною повноліття. За змістом довідки ПП «Перспектива» № 133 від 22 березня 2019 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] та разом з ним проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01 липня 2019 року №39884/28-03, виданої відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 01 липня 2019 року по теперішній час. Згідно відмітки\~у паспорті\~громадянина України [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 15 травня 2003 року, місцем його реєстрації з 16 травня 2003 року вказана [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 21 березня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 356, та витягу з Державного реєстру нерухомого майна № 161117667 від 26 березня 2019 року, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Як убачається із висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради № 606 від 26 червня 2019 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Інформація Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 22 ТМР Тернопільської області від 17 лютого 2023 року свідчить про те, що мати [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] за період навчання дитини не цікавилася навчанням дитини, не спілкувалася з учителями, не відвідувала батьківські збори. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, 22 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Саме [PERSON] в свої пояснених неповнолітній [PERSON] називає мамою, з якою він проживає. Згідно інформації наданої Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 404/28-03 від 24 лютого 2023 року, за адресою [ADDRESS] , за період з 01 серпня 2012 року по 31 березня 2016 року та за період 04 квітня 2016 року по 22 лютого 2023 року зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З розрахунку заборгованості із сплати аліментів № 13799 від 21 березня 2019 року, складеного головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Міністерства юстиції України Харченко Д. А., вбачається, що [PERSON] станом на 21 березня 2019 року здійснив переплату на суму 1013,5 грн За змістом висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , № 879 від 26 липня 2023 року, орган опіки та піклування вважає, що немає підстав для визначення місця проживання дитини, у зв`язку із досягненням [PERSON] , [INFO] , чотирнадцяти років, після досягнення яких дитина сама вибирає з ким із батьків має намір проживати. [PERSON] зазначив, що має намір проживати з батьком за адресою [ADDRESS] . Також у цьому висновку міститься інформація про те, що згідно довідки виданої Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , станом на 01 червня 2023 року становить 60\~069,50 грн. Відтак, в частині позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ч.ч.\~2,\~8,\~9,\~10\~ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України)\~сімейні відносини\~можуть бути\~врегульовані за\~домовленістю (договором)\~між їх\~учасниками.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини.\~Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховною Радою 27 лютого 1991 року, державиучасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Державиучасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем в примусовому порядку. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини. Аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з березня 2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відтак, фактичне постійне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) з позивача на утримання сина. Заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , станом на 01 червня 2023 року становить 60\~069,50 грн, а відтак припинення стягнення аліментів у виниклих між сторонами правовідносинах можливо, оскільки одержувач аліментів не витрачає аліменти на дитину через їх несплату, а дитина проживає з батьком, його дружиною, яку називає мамою, які її повністю утримують (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21). Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. Згідно ч. 1, ч. 4 ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до частин 13 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені судом обставини, зміст норм процесуального закону, суд доходить до переконання про необхідність припинити стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 550,00 грн, які стягнуті рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2015 року у справі № 607/2442/15-ц. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, суд відмовляє. Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності -достатніми. Достатніми є докази, які дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Змінюючи предмет позову позивач виклав позовні вимоги у новій редакції, замінивши вимогу про визначення місця проживання дитини, вимогою про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. Такий виклад стороною позивача прохальної частини позовної заяви є зміною предмета позову, однак вимога про стягнення аліментів є новою та потребує відповідного обґрунтування, що потягнуло б у виниклому спорі одночасну зміну предмета і підстав позову, що процесуальним законом заборонено. За правилами статей\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц. Статтею\~49\~ЦПК\~України визначено процесуальні права та обов`язки сторін. Частиною другою статті\~49\~ЦПК\~України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Частиною третьою цієї статті визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У постанові Верховного Суду від\~19 листопада 2020 року у справі № 638/5172/17 зазначено, що позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві. \~ \~ \~ \~Відтак, оскільки подана представником позивача заява про зміну предмета позову в частині стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача є новою вимогою, яка змінила попередню вимогу про визначення місця проживання дитини, та не містить викладу обставин, на яких ґрунтується така вимога позивача, тобто не містить підстав позову, суд відмовляє у її задоволенні у зв`язку з необгрунованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial