Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями. Позовні вимоги мотивовані тим, що він проживає в квартирі [ADDRESS] з 1992 року. У спірній квартирі також проживає [PERSON] , з якою у нього постійно виникали конфлікти через спільне користування житлом. З метою врегулювання квартирного питання він звертався до правоохоронних органів, суду та прокуратури, однак ним не було отримано відповідного захисту від держави. Посилаючись на те, що не отримавши відповідного захисту від держави, він змушений був захищати свої права в суді, внаслідок чого витрачено час з вини прокуратури на оскарження протиправних дій та бездіяльності, хвилювання, переживання та вислуховування приниження з боку працівників органів державної влади, що негативно вплинуло на звичайний ритм життя, просив стягнути на його користь з Державного казначейства України у рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000 000 грн та 2 000 000 грн майнової шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. У серпні 2023 року до суду надійшов відзив від представника Державної казначейської служби України на вказаний позов, у якому зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і шкоди позивачеві не завдало (сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). У серпні 2023 року до суду надійшов відзив від представника Офісу Генерального прокурора, у представник відповідача просить позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що Офісом Генерального прокурора будь-яких протиправних дій/рішень, які б порушували законні права та інтереси позивача не приймалось та не вчинялось. Таким чином, доводи [PERSON] щодо протиправних дій і бездіяльності Офісу Генерального прокурора не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Позивачем не надано жодного належного доказу завдання шкоди саме неправомірними діями Офісу Генерального прокурора, а також причинного зв`язку між завданням шкоди та діями (бездіяльністю) Офісу Генерального прокурора, відтак, підстави для задоволення позову відсутні. 08 листопада 2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - Національної поліції України, в якому зазначено, що Національна поліція України позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що заявлений до неналежного відповідача, оскільки прав позивача не порушувала та жодних дій відносно [PERSON] не вчиняла. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача - Офісу Генерального прокурора - Бублієв Д.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Національної поліції України - Мусійчук В.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини першої статті 13 ЦПК України). Суд установив, що [PERSON] , починаючи з 2010 року неодноразово звертався до правоохоронних органів та органів прокуратури із скаргами про порушення його прав незаконною приватизацією [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , а також усунути йому перешкоди у користуванні житловою площею вказаної квартири спільного користування. На зазначені скарги [PERSON] було надано відповідні письмові відповіді. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за статтею 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за статтею 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статі 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Також варто зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. При цьому, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При розгляді даної справи суду позивачем не надано жодного рішення суду про визнання дій або бездіяльності відповідачів протиправними, внаслідок чого порушено право позивача. Враховуючи, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідачів, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною позивачу шкодою та діями відповідачів, відсутність в матеріалах справи належних, достатніх доказів в обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування майнової та моральної шкоди не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed