Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 17.10.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та в якому позивачка просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 06.10.2023 року і до часу закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2020 року (справа № 302/108/20) розірвано. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею, позивачкою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На підставі судового наказу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.03.2020 року (справа № 302/221/20) відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі його доходів. [INFO] [PERSON] досяг повноліття і з цього часу припинено виконання рішення суду про стягнення аліментів на його утримання. У позові [PERSON] також зазначає, що в 2022 році син [PERSON] вступив на навчання до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», факультет математики та цифрових технологій, денна форма навчання. Термін навчання з вересня 2022 року по 30 червня 2026 року, що підтверджує довідкою № 54 від 05.10.2023 року та студентським квитком серії № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Також вказує, що відповідач має регулярні самостійні доходи, працює у ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, іншим особам аліменти не сплачує, та позивачка вважає, що відповідач може брати участь, співмірно із нею, в утриманні їх повнолітнього сина [PERSON] , але добровільно надавати кошти на утримання сина відповідач не бажає, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання: [PERSON] , [INFO] , - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-х років. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.10.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 20.10.2023 року на адресу відповідача направлено копію ухвали суду від 18.10.2023 року про прийняття позовної заяви [PERSON] до розгляду та відкриття провадження у справі, а також позовну заяву з додатками до позову. 01.11.2023 року до суду повернулися судові документи, адресовані відповідачу [PERSON] з відміткою Укрпошти форми 20 "адресат відсутній за вказаною адресою". 07.11.2023 року судом винесено ухвалу про проведення подальшого розгляду даної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.18). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час судового роглду була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити за наведеними у позові підставами (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за допомогою sms-повідомлення, однак про причини неявки відповідачем суду не повідомлено, відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] до суду не подано, заперечень на заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги, суду не надано. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши надані позивачем докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, також дослідивши докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем позовні вимоги, оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] з 18.10.2003 року перебували у шлюбі, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2020 року розірваний та вказане рішення набрало законної сили 30.03.2020 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4). Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , який народився [INFO] , у свідоцтві про народження якого матір`ю вказано « [PERSON] », а батьком зазначений « [PERSON] » (а.с.4а) та батьківство щодо якого відповідачем не оспорено. Судовим наказом, виданим 04.03.2020 року Міжгірським районним судом Закарпатської області (справа № 302/221/20) стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини доходів платника аліментів щомісячно, починаючи з 02.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3). [INFO] [PERSON] досяг повноліття і з цього часу припинено виконання судового рішення про стягнення аліментів на його утримання. Як вбачається з довідки, виданої Ужгородським національним університетом за вих.№ 54 від 05.10.2023 року, [PERSON] дійсно є студентом 2-го курсу денної форми навчання, факультету математики та цифрових технологій Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року (а.с.5), про що також свідчить студентський квиток на ім`я « [PERSON] » серії [NUMBER] , виданий 03.10.2022 року (а.с.6) та вказані обставини відповідачем не спростовані. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з обов`язку батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, та регулюються ст.ст.198-199 Сімейного кодексу України. Відповідно до\~положень статті 198 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання сина (дочки), які продовжують навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, не може бути перекладено винятково на одного з батьків дитини. Хоча суд не виключає таку обставину за об`єктивної неможливості в силу певних обставин іншого з батьків надавати таку матеріальну допомогу (важка хвороба, каліцтво, інші життєві обставини). У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Суд оцінив наявні у справі докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог. Як встановлено судом, повнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] ,, позивачки у справі, тому остання має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі Ужгородському національному університеті, а відповідач [PERSON] має можливість надавати певну матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається у вказаному вище державному навчальному закладі на денній формі навчання, оскільки вказані обставини відповідачем не спростовані та не надано суду жодних доказів протилежного. При визначенні розміру аліментів з одного\~з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суду не було надано доказів на підтвердження відсутності у відповідача [PERSON] можливості надання в повному обсязі утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вочевидь, що нормальне існування людини, функціонування її\~організму\~та збереження її\~здоров`я\~потребує матеріальних цінностей (грошових коштів) для придбання набору\~продуктів харчування, а також мінімального набору\~непродовольчих товарів\~та мінімального набору\~послуг, необхідних для задоволення основних\~потреб\~людини. Матеріальних цінностей потребує навіть мінімально прийнятий рівень життя (ч.3 ст.82 ЦПК України). Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках однією особою іншої, яка потребує цього. Наливайко [PERSON] потребує утримання, підстави для цього Законом передбачені, втім, відповідач не виконує вказаного обов`язку щодо матеріального утримання сина, який продовжує навчання, та суду не було надано доказів на підтвердження існування у відповідача будь-якої обставини, яка унеможливлювала би виконання ним батьківського обов`язку. Виходячи з вищенаведеного, вочевидь порушення прав позивачки з боку відповідача та\~у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання\~ повнолітнього сина, який продовжує навчання, а саме у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, що забезпечуватиме відповідне грошове утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ефективну участь відповідача в матеріальному забезпеченні сина у зв`язку з необхідністю здійснення витрат, пов`язаних із продовженням навчання, узгоджуватиметься з вимогами Закону, відповідатиме його інтересам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням наданих позивачкою доказів на підтвердження заявлених вимог та відсутність заперечень проти цих вимог, переконливість та достатність наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років. При цьому,\~суд вважає,\~що вказаний\~розмір аліментів\~буде справедливим,\~співмірним,\~реальним,\~достатнім і\~відповідатиме потребам\~повнолітнього [PERSON] та\~платоспроможності відповідача\~ [PERSON] ,\~який є\~працездатною особою, здоровий, має можливість працювати, особою з інвалідністю не являється, оскільки дані обставини стороною відповідача не спростовані, а тому суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачкою розмірі, а повнолітній син [PERSON] потребує такої допомоги. Також суд враховує, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не взмозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, а також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання повнолітнього сина [PERSON] , угоди про його матеріальне забезпечення між сторонами не досягнуто, внаслідок чого повнолітній [PERSON] опинився у скрутному матеріальному становищі та самостійно забезпечувати належний матеріальний рівень для продовження навчання та здобуття освіти, гідного розвитку та існування на період навчання у обраному ним вищому навчальному закладі, [PERSON] не в змозі, а тому суд вважає за необхідне, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] не оспорив зазначений у позові розмір аліментів, належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин, відповідач не надав, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення останнім 23-х років. Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2023 року становить 1073,6 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved