Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Приписами ч. 1 ст. 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 1 ст. 296 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь - яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст. 7 Закону). Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , батьками записані: [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13.06.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району. Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 163 від 14.09.2023 року, [PERSON] на теперішний час виявляє хронічний, стійкий психіатричний розлад у формі шизофренії параноїдної та відповідно до свого психічного стану, нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У даному висновку також відображено психічний стан [PERSON] , відповідно якого він зовні досить охайний, доступний мовному контакту, проте контакт носить малопродуктивний характер. Бесіду починає з питання «Я молодец? Я стараюсь? Я дома полы мою, я стараюсь. Я немножко странный?». У місці, часі і власній особистості орієнтований вірно, хоча й називає свій рік як «2024». Мету проведення судово-психіатричної експертизи в цілому розуміє правильно, ніякого інтересу до цієї теми не виявляє, до роз`яснень ставиться байдуже, своєю подальшою долею не переймається. Тримається трохи скуто, періодично стає напруженим, перебирає пальцями рук, подається вперед, дивиться немиготливим поглядом, не зводячи очей, прямо на експерта. Рухливо впорядкований, одноманітний. Фон настрою рівний. На фоні застиглого виразу обличчя, періодично гримасує та з`являється дитяча міміка. Емоційно монотонний, значно знижений. Достовірні анамнестичні відомості з`ясувати не вдається, каже то одне, то інше, або взагалі ігнорує питання, перепитуючи «Я молодец?». Навіть елементарні питання визивають труднощі, замовкає, про щось розмірковує та відповіді не дає, перепитує « [PERSON] ?». Спонтанно вимовляє: «У меня красивые глаза, больше чем у мамы? Я становлюсь сильнее? Даже сам не знаю, я имею ввиду по характеру … в эмоциях… нервничал. Я мальчик или мужчина? В 23 года мальчик или мужчина? В 22 .., а в 21? … [PERSON] находиться?». В поведінці проявляється «дитячість»: починає «сюсюкати», говорить тоненьким голосом з вередливими інтонаціями, висловлюється елементарними словосполученнями «5 минут это долго, не долго 3 минуты». З`ясувати справжні причини чисельних госпіталізацій в психіатричні стаціонари не представляється можливим «в больницу попал подлечиться, когда заболел, когда психика, плохо контролирую себя, поведение не контролирует эмоции, злюсь, не могу ориентировать в городе…». Мислення підекспертного уповільнене за темпом, аморфне. Судження своєрідні, відрізняються якоюсь примітивністю. Інтелект і пам`ять в цілому збережені. Маячних ідей активно не висловлює. Обмани сприйняття на теперішній час заперечує та поведінкою не виявляє, але каже, що «не, голосов не было, бывало что слышались голоса, как кто то кричит, голоса расплывались в голове. Мне тяжело сосредоточиться, я лежу и у меня одни мысли в голове, как мне пропылесосить, как мне ориентироваться, где город [PERSON] . Бывает мысль в голове теряется, пропадает все мысли…». До себе і ситуації, що склалася некритичний, неадекватний, не помічає своєї психічної неспроможності, планів на майбутнє не має «у меня настроение хорошее, так хотеться танцевать…». У суду відсутні підстави ставити під сумнів вказаний вище висновок експертів, які згідно покладених на них обов`язків зобов`язані були провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, при цьому також були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та вивчивши надані суду документи, суд дійшов до висновку, що подана заява про визнання особи недієздатною є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Щодо вимоги про призначення недієздатній особі опікуна, слід зазначити наступне. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Частиною 4 ст. 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. В силу приписів ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Як зазначалась вище, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до подання від 31.03.2023 № 568/0/161-23 опікунська рада вважає можливим, у разі визнання [PERSON] недієздатним, визначити [PERSON] опікуном над ним. Також у даному поданні зазначено, що [PERSON] пенсіонер за віком, отримує пенсію, не працює, здійснює доглядам за сином, має задовільний стан здоров`я та до кримінальної відповідальності не притягувалась. Батько [PERSON] помер у 2019 році. Інших близьких або родичів, які б виявили бажання стати опікуном над [PERSON] не має. Умови проживання сім`ї потенційного опікуна вивчені. [PERSON] ознайомлено з правами та обов`язками опікуна, протипоказань не виявлено. За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved