Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що з червня 2019 року по грудень 2020 року вона перебувала у цивільному шлюбу з [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, через не сумісність характерів, різних поглядів на життя. Відповідач не приймав участь у фінансовому забезпеченні сім`ї, спільному веденні домашнього господарства, вихованні дитини, зловживав алкогольними напоями. Після розірвання стосунків із відповідачем, позивач з сином змінили місце проживання, на даний час проживають у [ADDRESS] . З грудня 2020 року відповідач не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, навчанні, матеріальному забезпеченні, дуже рідко телефонував, не виявляв жодного бажання займатися вихованням сина, ніколи не дарував подарунків дитині, не цікавився станом здоров`я коли син хворів, не надавав матеріальної допомоги на його лікування. Також відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бачиться з сином, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. Винна поведінка батьків та їх бездіяльністю щодо забезпечення малолітньої дитини належним харчуванням, необхідною медичної допомогою та сприятливими умовами проживання, свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини. Зазначене в своїй сукупності позивач розцінює як невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 27 червня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву. Представник третьої особи служби у справах дітей Носівської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що служба у справах дітей Носівської міської ради позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Носівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 08.08.2019, актовий запис № 84 (а. с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 13 липня 2021 гр. [PERSON] уклала шлюб із гр. [PERSON] . Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 6). Згідно з довідкою виконавчого комітету Лисянської селищної ради Будинського старостинського округу від 17.11.2023 № 208 [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 70). Відповідно до копії акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.01.2023 за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] - вітчим, [PERSON] - мати, [PERSON] . Сім`я потребує матеріальної допомоги. Батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, аліменти не сплачує, за місцем проживання сина кожного разу не з`являвся (а. с. 8, 9). З копії характеристики виконавчого комітету Лисянської селищної ради Будищенського старостинського округу від 26.01.2023 № 18 вбачається, що гр. [PERSON] проживає в [ADDRESS] , перебуває в шлюбі з гр. [PERSON] [PERSON] характеризується з позитивної сторони, має спокійний та врівноважений характер, бере активну участь в громадському житті сільської ради, відповідальна, займає активну життєву позицію, користується повагою та заслуженим авторитетом серед жителів села. Громадяним [PERSON] на території села ніколи не з`являвся, участі у вихованні сина не бере (а. с.10). Згідно з копією довідки закладу дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Лисянської селищної ради Черкаської області № 4 від 06.01.2023 [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває в списковому складі закладу дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка», смт. Лисянка, з 05.08.2022 по даний час. Про сина піклуються мама [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Хлопчик охайний, доглянутий, має все необхідне для навчання і розвитку (а. с. 11). Висновком комісії виконавчого комітету Лисянської селищної ради з питань захисту прав дітей від 06.03.2023 установлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина (а. с. 13, 14). Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 07.03.2023 № 68 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вирішено: затвердити висновок комісії з захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав громадянини [PERSON] , щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Вирішуючи по суті вимоги суд виходить із наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повно загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Оцінюючи у сукупності докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки матеріали справи не містять жодного ґрунтовного доказу належного виконання батьком дитини свої батьківських обов`язків відносно сина. Як встановлено судом, дитина проживає разом з матір`ю та перебує на її утриманні. Батько не приймає у часті у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров`я, забезпечення, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Стосовно судових витрат по справі суд зазначає наступне. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved