Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

16 жовтня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила суд: відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав; стягнути щомісячно аліменти з [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з перерахуванням коштів на користь опікуна, під опіку якого буде влаштовано дитину. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що на обліку у служби у справах дітей по Холодногірському району з 05.09.2023 знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , з липня 2023 року орендує квартиру по [ADDRESS] , навчається в коледжі на кухаря та працює без офіційного оформлення кухарем в ресторані. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. До Служби у справах дітей по Холодногірському району 05.09.2023 надійшло повідомлення від старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області про розслідування кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 166 КК України за фактом залишення дитини в небезпеці, злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно малолітньої дочки, [PERSON] . За результатами оцінки потреб сім`ї [PERSON] , проведеної відділом соціальної роботи по Холодногірському району з 05.09.2023, вбачається наявність перебування [PERSON] в складних життєвих обставинах. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є ризик соціального сирітства, низькій виховний потенціал матері, ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, залишення малолітньої дитини без догляду, що спричиняє ризик життю та безпеки дитини. Мати не задовольняє базових потреб у їжі, доступу до води, безпеки. З 28.07.2023 по 10.08.2023 медичні працівники КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР намагались викликати матір з дитиною на профілактичні щеплення, але [PERSON] на прийом з дочкою не з`являлась та на телефонний зв`язок не виходила. Наказом Служби у справах дітей з з 02.10.2023 малолітня [PERSON] , тимчасово влаштована в родину прабабусі, [PERSON] , 1961 року народження. За клопотанням Служби у справах дітей по Холодногірському району на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, яке відбулось 25.09.2023, було розглянуто питання щодо доцільності відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та про стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі вищезазначеного, в інтересах дитини, представник позивача вважає за необхідне відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Призначено підготовче судове засідання. Представник позивача Путінцева Л.Ю., яка діє на підставі Довіреності від 11.04.2023 року № 367, в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження, в підготовчому судовому засіданні визнала позовні вимоги, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом було встановлено, що на обліку у служби у справах дітей по Холодногірському району з 05.09.2023 знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави ухилення матері від виконання батьківських обов`язків (а.с. 16). Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , працює без офіційного оформлення. Відомості про батьків дітей внесені до актових записів про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.7). Згідно з відомостями Реєстру територіальної громади міста Харкова, [PERSON] зі свою донькою [PERSON] з 21.01.2019 по 05.06.2023 були зареєстровані в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , з 05.06.2023 [PERSON] з дитиною зняті з реєстрації (а.с. 4). Як зазначає представник позивача, батько [PERSON] , зняв дочку та онуку з реєстрації за своєю власною заявою як співвласник квартири, відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання. Причиною зняття її з реєстрації [PERSON] вказує наявність у неї кредитів та конфлікт з батьком на цьому підґрунті. Відповідач з липня 2023 року орендує квартиру по [ADDRESS] . До Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 02.09.2023 надійшло повідомлення (по телефону) від інспектора сектору ювенальної превенції відділу поліції Харківського районного управління поліції № З ГУНП в Харківській області про те, що за адресою: [ADDRESS] виявлено малолітню дівчинку на вигляд 2-3-х років без нагляду батьків чи інших осіб, в зачиненій квартирі, в антисанітарних умовах, без продуктів харчування. Було з`ясовано, що дитина перебувала понад добу в ситуації, яка загрожувала її життю та здоров`ю. Так, працівниками поліції дитину було влаштовано для медичного обстеження до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР на підставі Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.15). За інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР від 04.09.2023, до лікарні 02.09.2023 року було влаштовано дівчинку, близько 3-х років, без документів. Дитина не розмовляє, тілесних ушкоджень не виявлено, встановлено діагноз: піодермія (а.с. 12). Згідно повідомлення КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР від 20.09.2023 після проведення [PERSON] медичного обстеження було встановлено, що загальний стан дитини без порушень, фізичний розвиток відповідає віку, відзначається відставання в психо-мовному розвитку. Встановлено діагноз: вроджена вада серця, функціональний розлад жовчного міхура, алергічний дерматит, затримка психо-мовного розвитку, вульвіт. За станом здоров`я дитина потребує додаткового обстеження в умовах кардіологічного центру та у відділенні неврологічного профілю. За весь період перебування дитини в стаціонарі дитячої лікарні з 02.09.2023 по 02.10.2023, мати, [PERSON] , відвідала дочку один раз 17.09.2023, дитину постійно відвідують дідусь, прадід та прабаба (а.с.14). Як вбачається, з поясненням матері, [PERSON] , яке вона надала 05.09.2023 в Службі у справах дітей по Холодногірському району, завагітніла вона в неповнолітньому віці, змінювала місце проживання під час вагітності та в подальшому, після народження дитини. Після виписки з пологового будинку мати разом з новонародженою дочкою 3 місяці проживала у родичів в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, в подальшому [PERSON] з дитиною мешкала в орендованому житлі в кількох районах міста Харкова, з початком активних бойових дій у місті Харкові виїжджала з дитиною у місто Дніпро (зареєстрована як внутрішньо переміщена особа). Також мати пояснила, що з липня 2023 року вона орендує квартиру по [ADDRESS] , навчається в коледжі на кухаря та працює без офіційного оформлення кухарем в ресторані. [PERSON] пояснила, що під час її перебування на роботі, дитину доглядала її подруга. Також [PERSON] зазначила, що останнього разу вона пішла на роботу 31.08.2023, ввечері подруга повідомила їй по телефону, що має їхати за сімейними обставинами та залишає дитину саму в квартирі. З 31.08.2023 до 02.09.2023 [PERSON] в квартирі не з`являлась, дитину не бачила, вдень працювала, вночі їхала до співмешканця. Дитина три доби перебувала одна в зачиненій квартирі (а.с.18). Так, до Служби у справах дітей по Холодногірському району 05.09.2023 надійшло повідомлення від старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області про розслідування кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 166 КК України за фактом залишення дитини в небезпеці, злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно малолітньої дочки, [PERSON] (а.с.17). Отже, судом було встановлено, що мати, [PERSON] , не приділяє належної уваги здоров`ю та вихованню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Як повідомила представник позивача, наказом Служби у справах дітей з 02.10.2023 малолітня [PERSON] , тимчасово влаштована в родину прабабусі, [PERSON] , 1961 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . За клопотанням Служби у справах дітей по Холодногірському району на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, яке відбулось 25.09.2023, було розглянуто питання щодо доцільності відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до своєї малолітньої доньки, на які посилається представник позивача, як на підставу задоволення позовних вимог про відібрання дитини від матері. Представником позивача доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не створила належних умов проживання для доньки, не цікавиться її здоров`ям та лікуванням, офіційно не працює. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню доньки, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний час є підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки остання ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позову, відповідач не заперечувала проти задоволення позову, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Разом з тим, відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, не позбавлені можливості повернути дітей. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд дійшов наступних висновків. Так, частиною 4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України, кореспондується обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому суд враховує, що малолітня[PERSON] , [INFO] залишилися без батьківського піклування, тимчасово влаштована в родину прабабусі, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на її утримання у визначеному судом розмірі, а саме: 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця, який є цілком обґрунтованим та справедливим, а тому позовна вимога про стягнення аліментівпідлягає задоволенню. Представник позивача звернувся до суду з позовом 16 жовтня 2023, а тому, за правилами ст.191 Сімейного кодексу України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги та те, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147,20 грн., тобто по 1073,60 грн. за кожну з позовних вимог. Однак, оскільки відповідач визнала позов, у підготовчому судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, від якого позивач звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved