Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

19 травня 2023 року від представника позивача до суду надійшов позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після його смерті, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем та подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г., дружина [PERSON] прийняла спадщину, а саме житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходиться по [ADDRESS] . 14 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано та заведено спадкову справу на ім`я померлого [PERSON] за №396/2021.07 квітня 2023 року приватним нотаріусом Дильним І.Г. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Зазначає, що на даний час позивач не може у встановленому порядку оформити свої спадкові права, а також вона не може від імені спадкодавця, який помер [INFO] оформити право власності на будинок та здійснити його державну реєстрацію. Просить визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., допоміжною площею 13,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 05 червня 2023 року, після виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 23 травня 2023 року, відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03 липня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що документів на підтвердження оформлення спадщини після смерті матері ( [PERSON] ) за сином, [PERSON] , позивач не надав. Крім того, спірне майно перейшло у спадок до [PERSON] , який являється онуком [PERSON] . Так, рішенням Дорогиничівської сільської Ради народних депутатів Локачинського району від 13.11.1993 року №14/5, [PERSON] виділено безоплатно у приватну власність земельну ділянку, загальною площею - 0.50 га, з якої 0.25 га - під будівництво і обслуговування жилого будинку і с/г будівель, а 0.25 га - для особистого підсобного господарства. Згідно запису в погосподарській книзі №4 за 2001-2005 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується випискою Локачинської селищної ради №161 від 26.06.2023 року. [INFO] [PERSON] померла, однак склала заповіт 12.05.1997, який не змінено і не скасовано. Згідно даного заповіту [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, у тому числі будинок з надвірними будівлями в с. П`ятикори, своєму внуку [PERSON] . З метою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] звернувся із відповідною заявою до Локачинської державної нотаріальної контори. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 2.26 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради. [PERSON] не став оформляти свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку, оскільки у ньому проживав його батько, [PERSON] . Вважає, що згідно заповіту спірний житловий будинок після смерті [PERSON] перейшов [PERSON] . Не оформлення спадкових прав на даний житловий будинок не є підставою для позбавлення його права на спадкове майно, яке передано йому згідно заповіту, а наявність спільної реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] не є підставою для усунення внука від права на спадкування за заповітом. Після смерті [PERSON] його спадщину прийняла дружина - [PERSON] , оскільки [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадкового майна на користь мами. Тому саме [PERSON] , як дружина [PERSON] , має право на спадкове майно після смерті чоловіка, який успадкував його після смерті своєї баби - [PERSON] . Звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачем висунуто вимогу про визнання за нею права власності на весь будинок, що не узгоджується із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій вона просила оформити спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що чітко зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії за зверненням [PERSON] від 04.04.2023. 03 липня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Доводи відзиву [PERSON] аналогічні доводам, викладених у відзиві [PERSON] . Ухвалою суду від 04 липня 2023 року задоволено клопотання представників позивача та відповідачів - витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. матеріали спадкової справи №137 (2004р.) до майна померлої [INFO] [PERSON] , матеріали спадкової справи № 396/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , матеріали спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , а також з відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Волинській області витяг з Державного реєстру актів громадського стану відомості щодо реєстрації шлюбу між [PERSON] , 1916 року народження та [PERSON] , 1905 року народження. 30 жовтня 2023 року від представника позивача надійшло пояснення, у якому вказує на те, що у спадковій справі №137 до майна померлої [PERSON] міститься заява [PERSON] від 09.04.2004, у якій зазначено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну ділянку та права власності на майновий пай, яке він приймає та просить видати йому спадщину за заповітом. Також в спадковій справі наявна заява [PERSON] від 07.05.2004, в якій зазначає, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. П`ятикори Локачинського району, яке він приймає і просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. На момент смерті спадкодавця [PERSON] ( [INFO] ) діяв Цивільний кодекс Української РСР. Згідно чинного на той момент законодавства визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, як передбачено ст. 549 ЦК УРСР. В свою чергу заява про прийняття спадщини від [PERSON] подана до Локачинської державної нотаріально їконтори також з пропущенням строку, передбаченого ст.549 ЦК УРСР, але в довідці Дорогиничівської сільської ради вказано, що він вступив у володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті [PERSON] шляхом догляду за будинком і будівлями, обробітком присадибної ділянки. [PERSON] на день смерті [PERSON] неповнолітньою особою не був, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований також не був, в матеріалах спадкової справи №137 відсутні будь-які довідки органів місцвого самоврядування про те, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Тому вважає, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а сам факт видачі йому нотаріусом 14.11.2007 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не вказує на те, що він не пропустив строк на прийняття спадщини. Окрім того, відповідачі не надали докази того, що їхній батько [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном у встановлений ст. 549 ЦК УРСР строк. Враховуючи наведене, та вимоги ст. 1266 ЦК України, [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті чоловіка [PERSON] має право на 1/2 частки спадкового майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 184-185). 30 жовтня 2023 року від представника відповідачів - [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що у спадковій справі №137 до майна померлої [PERSON] , окрім заяв [PERSON] та [PERSON] , міститься заповіт [PERSON] від 12.05.1997 року №1, за яким вона заповіла своєму внуку [PERSON] все своє належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, зокрема, будинок з надвірними будівлями в с. П`ятикори. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 2.26 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради. Вказує про те, що проаналізувавши спадкові справи - №137 до майна померлої [PERSON] , № 396/2021 до майна померлого [PERSON] , № 75/2022 до майна померлого [PERSON] , можна константувати, що спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] є її онук [PERSON] . В матеріалах спадкової справи №137 відсутнє свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , що свідчить про те, що [PERSON] не являється власником житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . Вважає, що обставини наведені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а інформація, що наведена у довідках, виданих Локачинською селищною радою від 28.12.2022 року №330 та №329 спростовується матеріалами спадкової справи №137, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню (а.с. 186-189). Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 22 листопада 2023 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2023 просив позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] . Зазначив, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном, тому не пропустив строк для прийняття спадщини. Водночас спадкоємець за заповітом [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а сам факт видачі йому нотаріусом 14.11.2007 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не вказує на те, що він не пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідачі не надали доказів того, що їх батько [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном у встановлений ст. 549 ЦК УРСР строк. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні 22.11.2023 заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що заповіт, складений [PERSON] дійсний, не змінений та не скасований і згідно нього все майно належить [PERSON] . Отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яке не скасовано, вважається що нотаріусом вчинено відповідні дії, таким чином [PERSON] прийняв спадщину за заповітом. Ухвалою суду від 29.11.2023 розгляд справи відкладено на 19.12.2023, явку позивача [PERSON] визнано обов`язковою. У судове засідання позивач та представник [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 13.12.2023 року [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача у зв`язку із її хворобою (а.с. 203-207). Представник відповідачів - [PERSON] у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19.12.2023 подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 208). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копії матеріалів спадкових справ № 396/2021 до майна померлого [PERSON] , №137 до майна померлої [PERSON] , № 75/2022 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] та помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 2021 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 6, 107). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] заповіт не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №67774997 від 14.12.2021 року (а.с. 111 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із довідки Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області №329 від 28 грудня 2022 року вбачається, що в с. П`ятикори Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , спадкоємцями є дружина [PERSON] , яка зареєстрована за тією ж адресою (а.с. 9). Позивач [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21 лютого 1987 року (а.с. 5, 109). У спадкодавця [PERSON] був син - [PERSON] , що не заперечується сторонами, який помер [INFO] в смт. Локачі Володимир-Волинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2021 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 116). Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] , що підтверджується копіями їхніх Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18 березня 1992 року, серії [NUMBER] від 10 січня 1997 року та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] від 27 липня 2019 року (а.с. 119, 119 на звороті, 121). Оскільки [PERSON] помер раніше свого батька [PERSON] , тому [PERSON] та [PERSON] (онуки) мають право на спадкування після смерті [PERSON] (діда) за правом представлення їхнього батька [PERSON] . Згідно ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 14 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа до майна померлого № 396/2021 (а.с. 106). 06 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] подали приватному нотаріусу Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильному І.Г. заяви про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] (а.с. 113, 114). Таким чином, позивач та відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] протягом встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України строку у шість місяців. Із виписки з погосподарської книги №328, виданої Локачинською селищною радою Володимирського району Волинської області 28 грудня 2022 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 4 на 2001-2005 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належав померлій [INFO] [PERSON] і після її смерті перейшов сину [PERSON] . Згідно запису в погосподарській книзі № 1 на 2016-2023 рр., номер об`єкта погосподарського обліку 03-0061-1, будинок з надвірними будівлями і спорудами належав померлому [INFO] [PERSON] і знаходиться по [ADDRESS] . Рік побудови будинку 1966 (а.с. 7, 127). Згідно довідки Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області №330 від 28 грудня 2022 року, в будинку на момент смерті [PERSON] були зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 126). Враховуючи наведене, на переконання суду, першочерговим у спірних правовідносинах є з`ясування обставин щодо спадкування спірного будинку [PERSON] . Так, на виконання ухвали Локачинського районного суду Волинської області від 04 липня 2023 року від приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г., до суду надійшли копії матеріалів спадкових справ №137 (2004р.) до майна померлої [INFO] [PERSON] , №396/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , № 75/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з яких вбачається наступне. Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , при вирішенні питання про її прийняття спадкоємцями застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме - Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР). Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР). Згідно положень ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений або прирівняний до нотаріально посвідчених. Відповідно з ст. 545 ЦК УРСР, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. За життя [PERSON] 12 травня 1997 року склала заповіт, який засвідчений заступником голови сільської Ради Дорогиничі Локачинського району Волинської області Самолюк С.М. та зареєстрований в реєстрі за №1, у якому заповіла своєму внуку [PERSON] належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось (будинок з надвірними будівлями в с. П`ятикори, насадження, особисті речі та ін.), також земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, розміром 0,5 га і знаходиться в с. П`ятикори на підставі державного акту, також право на земельну частку (пай) 2,61 га, яка знаходиться в КСП «Мир» (а.с. 132). Даний заповіт є чинний, не змінений та не скасований, що не заперечується сторонами. Позивачем не надано доказів того, що спірне майно було спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , таких доказів не надано і на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 83, 97,100) Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР) Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на момент смерті спадкодавця- 20.04.2003), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку. При цьому, згідно з положеннями ЦК Української РСР 1963 року правове значення для вирішення питання про прийняття спадщини, поряд з поданням нотаріусу заяви про її прийняття, мав саме факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (статті 549 ЦК Української РСР 1963 року), а не факт реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частини третя статті 1268 ЦК України 2004 року). Факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Такий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 372/949/19, провадження № 61-15173св21. 09 квітня 2004 року [PERSON] подав в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку - Державний акт ВЛ №1943, права власності на майновий пай - Свідоцтво ВЛ0094202 після смерті [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа за №137 до майна померлої [PERSON] (а.с. 132). 07 травня 2004 року [PERSON] подав в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON] (а.с. 132 на звороті). Згідно з пунктом 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 Державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Непрацездатність утриманця, пов`язана з віком, перевіряється за паспортом, свідоцтвом про народження; непрацездатність, пов`язана зі станом здоров`я, - за пенсійною книжкою або довідкою, виданою відповідним органом медико-соціальної експертизи. В матеріалах справи наявні Свідоцтво про смерть [PERSON] , копія Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20 січня 1987 року, згідно якої [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 133 на звороті). З наданих документів вбачається, що син померлої - [PERSON] не має права на обов`язкову частку в спадщині на підставі ст. 535 ЦК УРСР. В матеріалах спадкової справи № 137 (2004р.) до майна померлої [PERSON] наявна довідка Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області №529 від 12.11.2007, згідно якої в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , 1916 року народження, яка проживала в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області і померла [INFO] . Спадкове майно складається з земельної частки/паю/, присадибної земельної ділянки, індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, іншого майна. У володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті [PERSON] вступив син [PERSON] , шляхом догляду за будинком і будівлями, обробітком присадибної ділянки, який на день смерті матері проживав разом з нею в господарстві, вели спільне господарство. Заповіт від імені померлої сільською радою посвідчувався 12.05.1997року №1, заповіт не змінено і не скасовано (а.с. 136). Однак, у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на оспорюваний будинок, про що свідчить поданий ним позов до суду про визнання права власності на будинок, який ухвалою Локачинського районного суду від 16.09.2004 залишено без розгляду. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Подібні висновки вкладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі №448/754/18. Таким чином, враховуючи положення п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на момент смерті спадкодавця - [INFO] , тобто на момент відкриття спадщини), [PERSON] також вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки у нього був наявний Державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ 1943, про який і зазначив у заяві від 09.04.2004. Згідно із ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Оскільки [PERSON] , як спадкоємець за заповітом [PERSON] , після її смерті протягом шести місяців з часу відкриття спадщини від такої не відмовився, на час відкриття спадщини у нього були наявні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, видані на ім`я померлої [PERSON] , тому в силу положень ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк. Також доказом прийняття спадщини в строк є заведення державним нотаріусом спадкової справи № 137 (2004р.) після смерті [PERSON] , а також відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій чи рішень суду про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки розміром 2,26 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 139). Суд зазначає, що у зв`язку із прийняттям спадщини за чинним на той час законодавством, час подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини та видачу свідоцтва не має правового значення, бо закон не обмежує спадкоємця, який прийняв спадщину, у часі отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у листопаді 2007 року, [PERSON] реалізовував свої права спадкоємця та власника спадкового майна, яке належить йому з часу відкриття спадщини, а саме з дня смерті [PERSON] , [INFO] . Доводи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та не прийняв спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном у встановлений ст.. 549 УК УРСР строк, а сам факт видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2007 не вказує на те, що він не пропустив строк на прийняття спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] , як і його батько [PERSON] прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном на момент смерті [PERSON] . Однак, зважаючи на наявність заповіту, у [PERSON] не було підстав для спадкування за законом, тому що відповідно до ч.2 ст.524 ЦК УРСР, яка регулює спірні правовідносини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Надану позивачем виписку №328 від 28.12.2022 з погосподарської книги №4 за 2001-2005 рр. та довідку №329 від 28.12.2022, де зазначено, що після смерті матері [PERSON] спірний будинок перейшов та належав сину [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки такі довідки не є правовстановлюючими документами і в сукупності з іншими доказами не підтверджують інформацію, викладену в них. Окрім того, в матеріалах справи наявна виписка №161 від 26.06.2023 з погосподарської книги №4 за 2001-2005 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] , згідно якої будинок з надвірними будівлями і спорудами належав померлій [INFO] [PERSON] і знаходиться по [ADDRESS] , жодної вказівки кому перейшов даний будинок немає. Враховуючи, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами право на спадщину за законом за сином [PERSON] після смерті матері [PERSON] , на які вона посилається як на підставу визнання за нею права власності на частину спадкового майна за законом після смерті чоловіка [PERSON] , тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені позову належить відмовити, понесені позивачем судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: dismissed