Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

03.07.2023р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про позбавлення батьківських прав (а.с. № 4-8). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.07.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 46). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначав, що від шлюбу з відповідачкою у них є малолітня донька - [PERSON] , [INFO] . З березня 2022р. вони не проживають однією сім`єю, оскільки відповідачка разом з донькою виїхала до Польщі через збройну агресію Російської Федерації проти України. У подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2023р. шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Після виїзду з матір`ю за кордон донька неодноразово зверталась до нього з проханням забрати її додому, оскільки мати почала зловживати алкогольними напоями, через що вчиняла насильницькі дії щодо неї, які супроводжувалися словесними образами та інколи фізичним насильством. 10.12.2022р. за донькою за кордон виїхала рідна бабуся (мати позивача) - [PERSON] , оскільки з 24.02.2022р. на території України введено воєнний стан та оголошено мобілізацію, у зв`язку з чим позивач особисто не мав можливості виїхати за кордон та забрати доньку. Так, 12.12.2022р. [PERSON] разом із бабусею повернулась в Україну та з того часу проживає разом з позивачем та бабусею за адресою: [ADDRESS] , знаходячись на повному матеріальному утриманні позивача. З моменту приїзду доньки до України мати зв`язок з донькою не підтримує, не цікавилася її здоров`ям, не приймає жодної участі у її житті, матеріально не забезпечує, не дбає про неї, таким чином не виконує батьківських обов`язків. Фактичне місце знаходження матері не відомо. Позивач просив позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 23.10.2023р., під час якого задоволено клопотання про допит свідків (а.с. № 85-86, 89). У судовому засіданні 14.12.2023р. позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. № 117-121, дія № 27). Під час судового засідання позивач відмовився від допиту двох з чотирьох заявлених свідків. Ухвалою суду від 14.12.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) судом прийнята відмова від допиту двох свідків (а.с. № 85-86, 89, 117-121 дія № 31). Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання 23.10.2023р. та в судові засідання, які призначалися на 29.11.2023р. та 11.12.2023р., тричі поспіль не з`явилась, про час та дату підготовчого та судових засідань кожного разу була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, за адресою місця реєстрації, що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних та дозвільних процедур ДМР від 18.07.2023р. (а.с. № 50). Втім, до суду кожного разу поверталися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. № 57, 67, 80, 100, 113). Також, про розгляд справи 29.11.2023р. та 14.12.2023р. відповідачка була повідомлена шляхом направлення повідомлень у месенджер «Viber» та шляхом направлення електронного листа, які були нею отримані, про що в матеріалах справи наявні відповідні довідки (а.с. №96, 108, 97, 109). Окрім того, в підготовче засідання 23.10.2023р. та в судові засідання 29.11.2023р. та 14.12.2023р. було розміщено оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 83, 98, 111), на які відповідачка також не відреагувала. Про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, а також не скористалась правом подачі відзиву на позов. Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в судове засідання 14.12.2023р. також не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином (а.с. № 110). В надісланій на е/пошту суду 29.11.2023р. заяві представник третьої особи - Голик О.І. (діє на підставі довіреності від 23.12.2022р. - а.с. № 102) просила розглядати справу за відсутності їх представника та задовольнити позовні вимоги (а.с. № 101). Раніше, заявою від 05.09.2023р. додала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки. За таких обставин та з урахуванням думки позивача, суд ухвалою від 14.12.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) постановив про розгляд справи за відсутності відповідачки та представника третьої особи. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність підстав, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме немає згоди сторони позивача. В ході судового розгляду справи в судовому засіданні 14.12.2023р. здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2011р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області від 29.04.2011р. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 26.08.2011р. серії [NUMBER] , видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області - а.с. №15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2023р. по справі № 201/6558/22, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією даного рішення (а.с. № 16-18). 13.03.2022р. донька разом із відповідачкою виїхала за кордон через збройну агресію Російської Федерації проти України, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с. № 27-28). З пояснень позивача вбачається, що перебуваючи за кордоном у Польщі, донька неодноразово зверталась до нього з проханням забрати її додому, оскільки мати почала зловживати алкогольними напоями, через що вчиняла насильницькі дії відносно дитини, які супроводжувалися словесними образами та інколи фізичним насильством. [INFO] за [PERSON] за кордон виїхала рідна бабуся дитини (мати позивача) - [PERSON] , 12.12.2022р. вони разом повернулись в Україну, що підтверджується відмітками в паспортах громадянина України для виїзду за кордон (а.с. №27-30). З моменту повернення до України малолітня донька проживає разом з позивачем та бабусею (матір`ю позивача) в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (оскільки позивач з м. Гуляйполе Запорізької області - а.с. № 9-12), що підтверджується договором оренди від 01.02.2023р. та актом обстеження умов проживання (а.с. №25). Відповідно до характеристики з КЗО «СЗШ №35» ДМР, батько [PERSON] бере активну участь у навчанні доньки, систематично цікавиться її успішністю та результатами, вихованням дитини займаються батько та бабуся (а.с. № 19). Згідно із довідкою із комунального закладу «Дніпровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради №21 від 15.05.2023р. психологічне діагностування дитини показало, що переважає прихильність дівчинки до батька, ніж до матері, і проживати з батьком дитині психологічно комфортніше (а.с. №20-24). Висновком Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 06.06.2023р. №5/6-117 «Про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] » визначено за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з батьком (а.с. № 40-41). Позивач проживає разом із малолітньою донькою з грудня 2022р., мати не цікавиться дитиною протягом останнього року, жодним чином не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних 14.12.2023р. (а.с. № 114-116). Свідок [PERSON] (товаришує з позивачем 4 роки), суду дав свідчення, що йому відомо, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, що [PERSON] , яка спочатку військової агресії виїхала з матір`ю за кордон, стикнулася з тим, що мати перестала нею там опікуватися, повернулася до зловживання спиртними напоями. Через таку поведінку матері [PERSON] попросила батька, щоб він її забрав з Польщі до себе в Україну, дівчинку поїхала та забрала мати позивача. Свідок [PERSON] (сусідка обох сторін з 1986р.), також суду дала свідчення, що мати відповідачки - це її подруга, і вона, свідок, на власні очі часто бачила відповідачку в стані сп`яніння, навіть з дитиною на руках [PERSON] могла бути нетверезою. Свідок також підтвердила, що Дар,я була зі своєю матір,ю у Польщі до грудня 2022р., коли дитину поїхала забрала бабуся (мати позивача). Дар,я потім розповідала, що мати її била та пила і останній час (до приїзду бабусі) вона жила просто у малознайомих їй людей. Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 04.09.2023р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням дитини займається батько - [PERSON] . Фактичне місце проживання матері [PERSON] , [INFO] , на сьогоднішній день не відоме, спеціалістам управління-служби у справах дітей не вдалося зв`язатися з нею у телефонному режимі (а.с. №69-71). Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] , а саме: духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дівчинки не опікується, з дитиною не спілкується, не відвідує її ні за місцем її проживання, ні за місцем її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування та оздоровлення дитини, не купує одягу, не надає необхідного для неї грошового забезпечення. [PERSON] знаходиться виключно на утриманні батька, що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав відносно доньки відповідачки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2023р. по справі № 201/528/23 з відповідачки на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, а саме з 13.01.2023р. (а.с. № 42-44). Суд, розглядаючи цю цивільну справу, дійшов висновку, що відповідачка, поклавши виховання своєї доньки на [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає опікуватися над дитиною. Судом встановлено, що малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , знаходиться виключно на утриманні та вихованні свого батька. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачка з дитиною разом не проживає, матеріальну допомогу на її утримання не надає, долею доньки не цікавиться. Здоров`ям, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дитини не опікується, з донькою не спілкується, не підтримує зв`язку, не бачила її цілий рік, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Доказів протилежного суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073грн. 60коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с. № 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved