Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахування уточнених позовних вимог просив стягнути з Держави в особі ДКСУ за рахунок ДБУ, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 117\~000,00 грн., заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб ГУНП в Харківській області. Аргументи учасників справи Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву. Участь у справі сторін У судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності. У судове засідання відповідачі не з`явилися, надавши суду відзиви на позов, у яких просили відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] , військовослужбовець Збройних Сил України, 18.06.2023 близько 21 год. 01 хв. керуючи транспортним засобом DAF-4442 д.н. [NUMBER] (перебуває на балансі Збройних Сил України, виконував службові обов`язки) по дорозі в с. Колісніківка Куп`янського району Харківської області потрапив в ДТП. У зв`язку з цими обставинами, працівниками поліції відносно позивача складений проткол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 у справі N° 646/3310/23, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини, й вказана стаття встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або особі внаслідок іншою незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, посереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України, є протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, й відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідальність за загальними правилами настає лише за наявності вини завдавана шкоди. Шкода - це зменшення чи знищення майнових або немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність завдавана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), встановлюється перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок саме незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у тому числі право на відшкодування в разі закриття справи про адміністративне правопорушення (стаття 2 Закону). За приписами статті 1174 ЦК України, відшкодуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням ним шкоди. У разі наявності лише незаконної бездіяльності або дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правової підстави для її відшкодування З наявних матеріалів не встановлено наявності доказів, підтверджуючих неправомірність дій працівника ГУНП в Харківській області при складанні відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, а сама Постанова про адміністративне правопорушення - не є доказом неправомірності дій працівника ГУНП в Харківській області та підставою для відшкодування позивачу шкоди. Постановою суду від 26.07.2023 у справі № 646/3310/23 дії інспектора поліції противоправними не визнано. Отже, зазначені вище положення законодавства, можуть бути застосовані в разі якщо дії визнано незаконними, проте, будь-яких рішень, якими б було визнано незаконними дій інспектора поліції відносно позивача - суду надано не було, а отже посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), є безпідставним. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. В роз`ясненнях, що містяться у змісті пунктів 3-5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положень ст.ст. 78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 89 ПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте, заявляючи вимогу про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 25000 грн. стороною позивача не надано суду жодних доказів на доведення: незаконності чи протиправпості дій відповідачів, у тому числі інспектора поліції, яким було складено скасовану судом Постанову, вини відповідачів у заподіянні позивачу шкоди про яку він зазначає, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, при цьому позивачем не надано та не наведено розрахунку заявленого розміру моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а отже задоволенню не підлягають. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподітовача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат пемайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяти, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, в п. 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд мас .виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12.07.2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять розумність та справедливість при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях Тома проти Люксембургу, Калок проти Франції (2000) та Недбала проти Польщі, Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних стражданнях. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 686/3471/17, від 11.12.2018 у справі № 607/10827/1 6-ц, від 14.01.2019 у справі № 686/5801/17, від 24.01.2019 у справі № 137/49/17, від 19.06.2019 у справі № 206/4148/17- ц, від 21.10.2019 у справі № 641/7804/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦГІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди суперечать ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час прийняття рішення суд, зокрема, вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Позивач обгрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, по надавши належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та, відповідно, розмір її компенсації. Необхідно також зауважити, що згідно правової позиції, що викладена у рішенні від 11.11.2015 у справі №6-10388св15, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатніми для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.1 2.1 994 № 266/94-ВР. З цим не можна погодитись з огляду на наступне. Відповідно до підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів Національної поліції. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оператнвно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed