Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача територіальної громади в особі Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та заповітом, який канцелярією суду було зареєстровано 25 вересня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, абз. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 29 вересня 2023 року було направлено через систему «Електронний суд» уточнену позовну заяву та докази сплати судового збору, яка судом була зареєстрована 02 жовтня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 1993 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після його смерті спадщину на частину квартири отримала його дружина, [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом право власності на частину кв. [ADDRESS] після смерті [PERSON] належить [PERSON] [PERSON] [INFO] народила сина, [PERSON] 11 серпня 1985 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] , від якого у них [INFO] народилася дочка - позивач, [PERSON] . Її мати, [PERSON] померла [INFO] . [INFO] помер її брат, [PERSON] . Після його відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було, тому спадщину після його смерті отримали позивач і [PERSON] по 1/8 частині квартири, проте до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не отримували, хоча фактично прийняли спадщину, оскільки проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачеві. 13 серпня 2021 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11 лютого 2022 року вона надала нотаріусові оригінали документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину, та на 26 лютого 2022 року їй було призначено видачу свідоцтв. 24 лютого 2022 року почалося повномасштабне військове вторгнення на територію України, 24 лютого 2022 року було оголошено воєнний стан, який триває по теперішній час. Вона звернулася до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо стану діяльності приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалуна Р.В., у відповіді на що позивачеві було повідомлено про те, що документи приватного нотаріуса до архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування на тимчасово окупованій території. Оскільки, законом не передбачено відновлення матеріалів нотаріальної справи, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач Маріупольська міська рада у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який відраховується з часу відкриття спадщини. Для вирішення питання про наявність підстав є необхідність встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартири сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на час відкриття спадщини. Також позивачем не доведено факт постійного проживання її брата, [PERSON] , з її бабою, [PERSON] . Остання не могла автоматично успадкувати належну частини спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 1/8 частини квартири та розпоряджатися нею. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїй заяві до суду справу просив розглядати за відсутності представник відповідача. Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові м. Маріуполя Донецької області, Орджонікідзевському районному судові м. Маріуполя Донецької області та Першотравневому районному судові Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 11 серпня 1985 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7), від якого у них [INFO] народилася дочка, [PERSON] (а.с. 8). На підставі свідоцтва про право власності від 25 жовтня 1993 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 1997 року, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 450, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с. 12). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2003 року, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 498, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. 17 серпня 2018 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. і зареєстрований в реєстрі за № 1089, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і загалі все те, що належатиме їй на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 16, 17). Відповідно до відомостей ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» № 685 від 20 вересня 2023 року право власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано: частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25 жовтня 1993 року; частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 23 вересня 1997 року; частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 2003 року після смерті [PERSON] ; частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25 жовтня 1993 року (а.с. 15). Згідно з довідкою про останнє відоме реєстрації місця проживання від 14 серпня 2018 року [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований з 13 березня 2001 року по 14 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20 оберт). Згідно з довідкою про останнє відоме реєстрації місця проживання від 11 жовтня 2021 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована з 07 вересня 1984 року по день смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 05 липня 2023 року місце проживання [PERSON] з 01 вересня 2017 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22 оберт). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 10 оберт). 13 серпня 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалуном Р.В. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 18). Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено, та станом на теперішній час воєнний стан не скасовано. Враховуючи, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25 квітня 2022 року (у редакції від 17 жовтня 2022 року) Маріупольська територіальна громада віднесена до територій, які перебувають в тимчасовій окупації. Державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси нотаріальну діяльність не здійснюють. Таким чином, оскільки м. Маріуполь, яке є місцем відкриття спадщини, фактично перебуває в тимчасовій окупації з 05 березня 2022 року, [PERSON] була позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом і заповітом у визначений чинним ЦК України спосіб. Згідно з відомостями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 41076/37512-26-23/15.1 від 30 серпня 2023 року (а.с. 21) з 24 червня 2021 року зареєстровано приватну нотаріальну діяльність [PERSON] по Маріупольському нотаріальному округу Донецької області, робоче місце знаходиться за адресою: 87516, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 39. Заяв про зупинення нотаріальної діяльності від приватного нотаріуса Скалуна Р.В. до міжрегіонального управління не надходило; документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Скалуна Р.В. до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 2 та 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї . Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості. Доказами підтверджено, що право власності у встановленому законом порядку і зареєстровано в ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» на частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] , померлою [INFO] , якою залишено заповіт на ім`я позивача, право власності на частину вказаної квартири - за [PERSON] , померлим [INFO] . Після смерті [PERSON] ані [PERSON] , ані позивач до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього не зверталися. Відомості про інших спадкоємців [PERSON] відсутні. Позивач і [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали та були зареєстровані разом з померлим спадкодавцем, є спадкоємцями другої черги, тому фактично прийняли спадщину у вигляді належної йому частини квартири по 1/8 частині кожна, що підтверджується матеріалами справи. Також, оскільки позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватний нотаріусом не було вчинено дій з передачі матеріалів діловодства до Донецького нотаріального архіву, заміщенням його діяльності іншому нотаріус не визначено, місцем відкриття спадщини є тимчасово окупована територія, тому позивач позбавлена можливості захистити своє порушене право у поза судовому порядку, а за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що факт прийняття спадщини позивачем та [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , [INFO] , не підтверджено, оскільки вказане твердження спростовано матеріалами справи, зокрема довідками про реєстрацію місця проживання як позивача, так і померлих [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини після їх смерті відповідно. Крім того, ч.ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України визначено, що у разі неприйняття спадкоємцями спадщини орган місцевого самоврядування після спливу одного року з часу відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, яке переходить у власність територіальної громади. Згідно з чинним законодавством повноваженнями представляти територіальну громаду наділена Маріупольська міська рада Донецької області. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 842 грн. 43 коп. (а.с. 31, 37). Враховуючи, що відповідач по справі Маріупольска міська рада є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved