Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

10 жовтня 2023 року до Герцаївського районного суду Чернівецької області звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок літер «А» загальною площею 46,10 кв.м., в тому числі 35,30 кв.м. жилої площі, сарай літер «Б» площею 46,00 кв.м., сарай літер «В» площею 5,40 кв.м, сарай літер «Г» площею 8,50 кв.м, огорожа №1, №2, №3, що знаходиться в [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у віці 66 років померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина за законом, на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами за [ADDRESS] . Він є спадкоємцем цієї спадщини за законом, у визначений строк [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Герцаївської нотаріальної контори із заявою про прийняття цієї спадщини, однак в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок позивачу було відмовлено. На момент смерті [PERSON] , вона проживала сама, що підтверджується довідкою Герцаївської міської ради. Так як позивач прийняв спадщину після смерті матері, а отже набув право власності в порядку спадкування житлового будинку, просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Позивач на призначене судове засідання не з`явився, однак представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. З урахуванням позиції учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, з таких міркувань. Матір`ю позивача являється [PERSON] , що померла [INFO] у віці 66 років. Мати позивача за життя проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] проживала сама, що підтверджується довідкою Герцаївської міської ради. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, вищевказане господарство побудоване в 1982 році та складається з: житлового будинку літер «А» загальною площею 46,10 кв.м., в тому числі 35,30 кв.м. жилої площі, сарай літер «Б» площею 46,00 кв.м., сарай літер «В» площею 5,40 кв.м, сарай літер «Г» площею 8,50 кв.м, огорожа №1, №2, №3, що знаходиться в [ADDRESS] За матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна державним нотаріусом Герцаївської нотаріальної контори Чернівецької області Єнакаке Ю.А., вбачається, що позивач [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. У матеріалах спадкової справи заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини відсутні. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.2023 року № 94/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві права власності на зазначене вище нерухоме майно. Згідно із ст.328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке, у відповідності до ст.1216 цього Кодексу, являє собою перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.321ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року. Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст.13 Закону). За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, крім іншого, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. За таких обставин, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] , був побудований у 1982 році, до моменту набрання чинності Законом України «Про власність», тому суд приходить до переконання про те, що позивач вправі звернутися до суду із вимогами про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (Пленум ВСУ п. 23 Постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач будучи спадкоємцем за законом майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину у встановленому законом порядку прийняв, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину судом не встановлено, до складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , щодо якого нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Outcome: approved