Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У травні 2022 року ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 19\~185 грн. 69 коп., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12 367 грн. 50 коп. \~відсотки за користування кредитними коштами; 818 грн. 19 коп. збитки у вигляді упущеної вигоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3061579 псп надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За цим договором відповідач отримала позику у розмірі 6 000 грн. строком на 25 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,81% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору відповідач зобов`язувалася сплатити борг у повній сумі, а також суму нарахованих процентів у розмірі 2 707,50 грн. у строк до 10 листопада 2020 року. В подальшому 21 квітня 2021 року відповідач внесла платіж на покриття заборгованості у сумі 600 грн., проте відповідач вже мала прострочення на оплату відсотків та договір не пролонгувався за ініціативою відповідача. Відповідно до умов договору були нараховані відсотки за користування кредитом, які були частково погашені. Станом на 10 листопада 2020 року відповідач не погасила борг у сумі 6 000 грн. та нараховані відсотки у сумі 2 707,50 грн., договір не пролонгувала, тобто, з 11 листопада 2020 року наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3061579 від 10 жовтня 2020 року. Станом на останній день заборгованість відповідача перед ТОВ «АВЕНТУС Україна» складала 6 000грн. суми основного боргу та 12 967,50 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору. В подальшому 21 квітня 2021 року ТОВ «АВЕНТУС Україна» передала право вимоги за договором № 3061579 від 10 жовтня 2020 року ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №1 від 06 вересня 2019 року. Підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням договору та отриманням кредиту. Окрім того, замовлені кошти були переказані на рахунок відповідача у день підписання договору, тобто, 10 жовтня 2020 року. Кошти були витрачені відповідачем, тому він, в тому числі, своїми діями підтвердив факт укладення договору. Оскільки відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки в порушення умов договору, ст. 509, 526, 1054 ЦК України, а тому є такою, що зобов`язання за вказаним договором не виконала. На відповідача має бути покладена відповідальність за невиконання зобов`язання встановлене договором та чинним законодавством України. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за кредитним договором не погашає. Оскільки право позивача на належне отримання виконання за договором № 3061579 про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2020 року було порушено, упущена вигода має бути стягнута як збиток, який нанесений таким невиконанням. У разі своєчасного повернення відповідачем споживчого кредиту та розміщення таких коштів на депозитному рахунку при стандартній ставці у цей період, позивач міг би отримати прибуток у розмірі 818,19 грн. Таким чином ця сума становить розмір (упущеної) вигоди, яка була спричинена порушенням права позивача на належне виконання зобов`язання відповідачем. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідач не з`явилася, відзиву на позовну заяву на адресу суду не подала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. У ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 16 жовтня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] укладено договір № 3061579 від 16 жовтня 2020 року про надання споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримала суму кредиту у розмірі 6 000 грн, строком на 25 днів. Відповідно до п.1.1 укладеного Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Строк кредиту 25 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору (п.1.4 Договору). Пунктом 1.5.2 договору визначено, що стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту застосовується: - у межах строку кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в пп. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього Договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Розділом 4 укладеного Договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Відповідно до п.4.2 договору споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.3 договору. 06 вересня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 10 від 09 червня 2021 року. Згідно умов даного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. «Право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, в також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. З витягу з Реєстру прав вимог № 10 від 09 червня 2021 року вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3061579 від 16 жовтня 2020 року становить 19 110 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 13 110 грн. - заборгованості по відсоткам. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором № 3061579 від 16 жовтня 2020 року у розмірі 19\~185 грн. 69 коп., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12 367 грн. 50 коп. \~відсотки за користування кредитними коштами; 818 грн. 19 коп. збитки у вигляді упущеної вигоди. На час розгляду справи договір про надання банківських послуг № 3061579 від 16 жовтня 2020 року недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Таким чином, на підставі наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3061579 від 16 жовтня 2020 року, в частині тіла кредиту в розмірі 6000 грн. та відсотків в розмірі 2 850 грн., на загальну суму 8\~850 грн. Визначаючи такий розмір відсотків за користування кредитом суд виходить з наступного. Зі змісту укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту вбачається, що він укладений 16 жовтня 2020 року строком на 25 днів, тобто, до 10 листопада 2020 року включно. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Отже, починаючи з 11 листопада 2021 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати відсотки за кредитним договором. Натомість, позивач нарахував відсотки відповідачу після спливу строку кредитування. Хоча пунктом 1.5.2 договору визначено, що стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту застосовується, зокрема, у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, проте, таке нарахування суперечить чинному законодавству. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила, що проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто, за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору та неповернення коштів у визначений договором строк, підлягає застосуванню стандартна процентна ставка, а саме 1,90 % в день. Розмір відсотків, які нараховані кредитодавцем, виходячи з застосування стандартної процентної ставки, та які зазначені у кредитному договорі, становить 2 850 грн. У свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають, з огляду на наступне: Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. У той же час, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами сам факт наявності збитків у формі упущеної вигоди, в чому вони дістали свій прояв, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із діями (бездіяльністю) відповідача, вина відповідача. Звіт суб`єкта оціночної діяльності, наданий позивачем, про оцінку грошового збитку, зміст якого зведений до визначення розміру втраченої вигоди як можливий прибуток у зв`язку із середньостатистичною ставкою по депозиту в банках України, на думку суду, не може бути достатнім для висновку про реальну наявність такого збитку саме у позивача та реальний зв`язок із заборгованістю відповідача. Крім того, у звіті зазначено, що оціночна вартість збитку є ймовірною. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 000 грн. та 2 850 грн. як заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 143 грн. 74 коп. (46, 1 %).

Outcome: partial