Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Іркліївська сільська радпро визначення місця проживання, місця реєстрації дитини та стягнення аліментів. Мотивує позов тим, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . При цьому подружнє життя не склалося і шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Після розірвання шлюбу дочка проживала із позивачем в будинку, який він придбав. Водночас позивач і його дочка зареєстровані за адресою проживання матері позивача. На його бажання зареєструвати місце проживання своєї дитини в будинку, що він придбав, йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю згоди іншого з батьків. Відповідач в телефонній розмові погрожувала забрати на постійне проживання дитину до себе, в зв`язку з чим позивач звернувся до органу опіки та піклування для вирішення спору щодо визначення місця проживання їхньою дочки. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність проживання дитини з батьком. Крім того, позивач має самостійний заробіток та здійснює утримання дитини, однак відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини і не допомагає у її вихованні. Враховуючи викладене позивач просив визначити місце реєстрації та проживання дочки з ним та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивач не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач подала до суду заяву, в якій позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення, просила судове засідання проводити без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Під час судового розгляду встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. 25 червня 2019 року рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області шлюб розірвано (а.с. 9). Позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07 вересня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 03 листопада 2023 року, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Судом встановлено, що дитина та позивач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради від 30 жовтня 2023 року № 322 позивач проживає у власному будинку за вказаною адресою разом з дочкою, яка перебуває на його утриманні. При цьому він ніде не працює, займається особистим селянським господарством, має у власності сільськогосподарську техніку, обробляє паї та городи. За рахунок реалізації продукції має дохід за який утримує дочку (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Іркліївської сільської ради від 13 вересня 2023 року № 167, вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме [PERSON] , з батьком, тобто позивачем (а.с. 15). Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання, що є додатком до рішення виконавчого комітету Іркліївської сільської ради від 13 вересня 2023 року № 167, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , з позивачем (а.с. 14). За ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що права як матері так і батька по відношенню до дитини є рівними. В будь-якому разі дитина має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що батько має необхідні умови для проживання дитини та є матеріально забезпеченим. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Виходячи із інтересів малолітньої, беручи до уваги визнання позову відповідачем в частині визначення місця проживання дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає наявними підстави для задоволення позових вимог про визначення місця проживання дитини з батьком. Таке рішення максимально відповідатиме інтересам дитини. При цьому законодавство не покладає на суд обов`язку визначати конкретну адресу проживання дитини, про що просить позивач. Щодо позовних вимог про реєстрацію дитини за місцем проживання батька суд зазначає наступне. Згідно п. 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Тобто після рішення суду про визначення місця проживання дитини відповідач може звернутися до органу місцевого самоврядування і дитину зареєструють за його місцем проживання без згоди матері. І це питання не потребує окремого вирішення судом. А відтак, позовні вимоги в частині визначення місця реєстрації дочки позивача задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення нз відповідача на користь позивача на утримання дочки аліментів, суд приходить до наступного. За копією довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради від 20 лютого 2023 року№ 88 позивач з 25 червня 2019 року самостійно виховує свою дочку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на повному його утриманні (а.с. 10). Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи зазначене та те, що відповідач є матір`ю дитини, здорова, працездатна, інших утриманців не має, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з неї аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 06 листопада 2023 року.

Outcome: partial