Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

20.10.2023 до суду надійшов зазначений позов, згідно з яким позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 34312,67 грн., а саме за кредитним договором № 884855594 в розмірі 29250,17 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10997,48 грн., заборгованість по відсоткам 18252,69 грн.; за кредитним договором № 10000845788 в розмірі 5062,50 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 1500,00 грн., заборгованість за відсотками 3562,50 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 14.03.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №884855594, а 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 про відступлення права вимоги до відповідачки, 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, за яким до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором, розмір боргу за яким відповідно до Реєстру прав вимог№2 від 06.03.2023 становить 29250,17 грн. Крім того 13.08.2019 між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №10000845788, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 11.05.2021 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11052021 щодо передачу права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема, до відповідачки на суму боргу 5062,50 грн. 30.10.2023 за ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. 26.12.2023 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає про незгоду з позовними вимогами, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Так відповідачка зауважує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а саме первинного бухгалтерського документу, на підтвердження факту видачі їй первісними кредиторами коштів по вищевказаним кредитним договорам, оплати відповідачкою певних сум по кредитним договорам та нарахування відсотків. При цьому в позовній заяві не зазначено про неможливість подання таких доказів та не заявлено клопотання про витребування відповідних доказів у первісних кредиторів. Вказані обставини позбавляють можливості встановити існування заборгованості відповідачки перед позивачем та визначити можливий розмір такої заборгованості. Також відповідачка посилається на те, що із вказаних розрахунків не можливо встановити коли заборгованість була переведена в прострочену; чи були сплачені відповідачкою будь-які кошти на виконання умов кредитних договорів; порядок нарахування відсотків, їх розмір та час нарахування. Разом з тим, зазначений розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити факт передачі коштів позичальнику в кредит. Крім того у своїх запереченнях відповідачка звертає увагу і на той факт, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», так само як і від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», так як у Реєстрах боржників до договорів факторингу, що надані позивачем відсутні дані, які б свідчили про перехід вимоги по боргам до відповідачки, що ставить під сумнів наявність у позивача права вимоги до відповідачки по кредитним договорам. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, у поданих ними процесуальних документах зазначали про розгляд справи у їх відсутності, у зв`язку з цим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 14.03.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 884855594, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 9000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 0.74% від суми кредиту за кожен день користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 7-8). 15.04.2019, 15.05.2019,15.06.2019,18.07.2019, 17.08.2019, 27.04.2019, 30.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладалися додаткові угоди до договору від 14.03.2019 щодо збільшення суми кредиту та строку дії договору (а.с. 9-16). 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 згідно з п. 2.1 якої Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимог, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. За п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги (а.с.17-19). 20.10.2022 ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладають договір факторингу №20102022, за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимог, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. За п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку (а.с.21). При цьому до договору факторингу додано Витяг з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, у якому зазначено дані відповідачки, номер кредитного договору, розмір заборгованості, однак з\~відсутніми підписами\~сторін (а.с.22). Крім того 13.08.2019 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір №10000845788, відповідно до якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту склала 1500,00 грн, строк надання кредиту 30 календарних днів, розмір та порядок нарахування відсотків зазначений у п.1,3,6 договору (а.с.28-31). 11.05.2021 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) уклали договір факторингу №11052021, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору ( а.с.34-36, 37). У витягу з Реєстру з Реєстру боржників до договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021 зазначені дані відповідачки, номер кредитного договору, сума заборгованості (а.с.38). Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст.ст.\~628,\~629\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно вимог\~ст.ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч. 1 ст. 1047 ЦК України\~зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до\~ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції, визначені Закон України «Про електронну комерцію». З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] здійснено відповідний алгоритм дій, спрямований на укладення кредитних договорів, виконанням яких вона підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі необхідні умови, відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями відповідачки про те, що додані до договорів факторингу акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників без банківської виписки з особового рахунку позичальниці не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідачка за укладеними кредитними договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за їх користування була сплачена нею, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Натомість, додані до матеріалів справи договори та додаток до них з персональними даними відповідачки та умовами кредитування, не містять інформації щодо номера її банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти. Крім того, наданий представником позивача розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи позивачем не було доведено, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за кредитними договорами і розмір її заборгованості перед позивачем становить 34312,67 грн., оскільки суду не було підтверджено факту одержання позичальником від кредитора грошових коштів, шляхом надання виписки з особових рахунків клієнтів,\~виготовленої відповідно до\~п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, яка є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту, чи інших первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, як вже зазначалося вище, до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували виникнення права вимоги у позивача по відношенню до відповідачки за стягненням заборгованості по кредитному договору №884855594 від 14.03.2019 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76,\~77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed