Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду із позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32015210000000079 відносно [PERSON] були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України. 07 грудня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32015210000000079 відносно [PERSON] були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 30 травня 2016 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України. 07 червня 2016 року [PERSON] постановою слідчого судді було обрано запобіжний захід у вигляді застави та покладено наступні обов`язки: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із працівниками ФОП [PERSON] , які проходять свідками у кримінальному провадженні, за виключенням спілкування із даними свідками виключно по робочих питаннях. 02 червня 2016 року ухвалою слідчого судді було накладено арешт на майно [PERSON] 21.09.2015 та 24.12.2015 в приміщенні, де займався підприємницькою діяльністю [PERSON] , на підставі ухвали слідчого судді від 18.09.2015 відбувся обшук. Також слідчими суддями безліч разів виносились ухвали про доступ до речей та документів, і під час проведення вищевказаних слідчий дій достатньо суттєво припинялася підприємницька діяльність [PERSON] 22 червня 2016 року [PERSON] було змінено повідомлення про підозру та пред`явлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України. В подальшому, йому було вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та направлено справу для подальшого розгляду по суті до Підволочиського районного суду Тернопільської області. 01 березня 2021 року вироком Підволочиського районного суду [PERSON] було визнано невинуватим та виправдано через відсутність в його діях складу кримінальних правопорушень з ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України. 04 жовтня 2021 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду виправдальний вирок Підволочиського районного суду залишено в силі. Проте, Тернопільська обласна прокуратура подала касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, однак Верховний суд своєю постановою від 09 листопада 2022 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] залишив без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Перебування під слідством і судом у період із 30 травня 2016 року (з моменту вручення повідомлення про підозру) до постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду - 04 жовтня 2021 року, а також до постановлення ухвали Верховного суду 09 листопада 2022 року, завдало [PERSON] значної моральної шкоди. Адже, це було зумовлене незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів, зокрема, органів дізнання, попереднього (досудового слідства) та прокуратури. Мається на увазі неодноразові допити, обшуки, арешти на майно і т.д. Так, внаслідок винесення постанови про притягнення його як обвинуваченого за ч. 2 ст. 212 КК України він отримав великий психологічний стрес та в подальшому перебував у постійному страху та тривозі від усвідомлення того, що стосовно нього з боку правоохоронних органів вчиняється злочин і він позбавлений можливості захистити себе та своїх рідних шляхом звернення до правоохоронних органів. Зазнав великих душевних страждань від усвідомлення того, що у слідчого не було доказу, який би вказував на ухилення від сплати податків та того, що постанова про притягнення його як обвинуваченого за ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України була винесена, щоб приховати факт незаконного проведення слідчих дій щодо нього, того, що повідомлення про підозру ґрунтувалось на штучно створених доказах, які є недопустимими. Також, він зазнав моральних страждань усвідомленням того, що більше 5 років найпродуктивнішого життя він, як суспільно активна людина був позбавлений можливості використати свій час на розвиток бізнесу, корисні для суспільства справи, виховання дітей, втратив можливість повноцінно займатись підприємницькою діяльністю через постійні виклики його як обвинуваченого та підозрюваного на допити, виїмки, обшуки, суди, що він змушений був витрачати весь свій час на забезпечення захисту від незаконного обвинувачення. Він також зазнав душевних страждань від усвідомлення реальної загрози засудження та конфіскації майна, на придбання та створення якого було затрачено багато зусиль та часу. Також, в нього погіршились відносини із знайомими, діловими партнерами, які почали уникати контактів з ним та його рідними. Внаслідок того, що він зазнавав великих душевних страждань, постійного стресового стану, психоемоційних перевантажень та виснаження нервової системи у нього значно погіршився стан здоров`я. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в загальну суму 1 000 000 (один мільйон гривень), куди входить незаконне повідомлення про підозру (доповнення, зміна підозри) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України, перебування під слідством і судом 64 повні місяці та 4 дні. Вказана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок дій органів досудового розслідування, зокрема інформація про начебто вчинене ним кримінальне правопорушення була розміщена у відкритому доступі в мережі інтернет, що негативно вплинуло на його соціальні зв`язки та спілкування із знайомими та оточенням. Тривалий час, а саме більше п`яти років він перебував у стані цілодобового морально-психологічного стресу. Внаслідок пред`явленого йому обвинувачення виникли проблеми у професійній діяльності, оскільки, у зв`язку із розглядом кримінального провадження контрагенти відмовлялися з ним співпрацювати боячись зустрічних перевірок контролюючих органів. Відтак, безпідставне перебування під слідством та судом призвело до порушення звичного устрою життя [PERSON] та втрати соціальних зв`язків, повне відновлення яких є неможливим. По даний час, при спілкуванні із котрагентами, родичами, друзями та знайомими, [PERSON] змушений докладати чималих зусиль для спростування інформації щодо відкритого відносно нього кримінального провадження. Крім того, [PERSON] довший час не міг належним чином розпорядитися своїм майном, на яке був накладений арешт. Вказане, однозначно, вплинуло на майновий стан [PERSON] , оскільки у сприятливий для нього час він не мін продати майно та отримавши відповідні кошти належно розпорядитися ним та отримати прибуток. Навіть теоретично він був повністю позбавлений такої можливості. За вказаних обставин, [PERSON] оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. У зв`язку з не досягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові та тим, що положеннями чинного законодавства України передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі відшкодування моральної шкоди, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просив його задовольнити. Представник Державної казначейської служби України подала відзив, в якому вказала, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Таким чином, стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, а відтак просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Представник Тернопільської обласної прокуратури подала відзив, в якому зазначила, що Тернопільська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки в прохальній частині відсутня будь - яка позовна вимога до них. Крім того, вважає, неправильне визначення суб`єктів, які мають відповідати за позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Право на відшкодування моральної шкоди, як і її наявність у кожній конкретній ситуації, не є беззаперечним, а потребує доказування. При цьому, позивач не конкретизує вказані у позові обставини, не вказує на докази, які свідчать підтвердженням таких обставин. Крім того, сам факт наявності судових рішень не може слугувати доказом завдання моральної шкоди особі. Отже, твердження [PERSON] про спричинення моральної шкоди не підтверджені жодними доказами. З огляду на вказане, позивач для підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди з огляду на вимоги законодавства зобов`язаний надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. У позовній заяві та доданих документах не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, не розкрито зміст заподіяної шкоди, не вказано та не надано жодного доказу, який міг би це підтвердити. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок доказування факту заподіяння моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Твердження позовної заяви та додані до неї матеріали не доводять спричинення позивачу моральної шкоди, наявність негативних явищ у житті позивача, які настали саме внаслідок його кримінального переслідування, а не залежали від інших чинників. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи рішеннями органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду та моральними стражданнями. При цьому, слід врахувати, що рішення та дії органу досудового розслідування, їх результати не оскаржувались стороною захисту, факти скасування відповідних судових рішень, якими надано дозвіл на проведення дій органом досудового розслідування у межах кримінального провадження № 32015210000000079 відсутні. Позивач оцінив розмір моральної шкоди на суму 1 000 000,00 грн, стверджуючи про незаконне повідомлення про підозру та перебування під слідством і судом впродовж 64 місяців та 4 днів. Сума моральної шкоди також є необґрунтованою. Позивач під вартою не перебував, обшуки і тимчасові доступи проводились на підставі ухвал слідчих суддів та відповідно до вимог КПК України, арешт на майно позивача накладено на підставі ухвали слідчого судді відповідно до вимог КПК України, від посад не відсторонювався тощо. Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, не наведено й не обґрунтовано, у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, не доведено неправомірності дій (рішень) відповідачів та причинного зв`язку між такими діями (рішеннями) та шкодою, що настала, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник Тернопільської обласної прокуратури у судовому засідання підтримала заперечення викладені у відзиві на позов, та просила відмовити у задоволені позовних вимог. Позивач не подав відповідь на відзив. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за фактом ухилення від сплати податків фізичною особою - підприємцем [PERSON] та зареєстровано кримінальне провадження № 32015210000000079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 212 КК України. Досудове розслідування проводилося Головним управлінням ДФС у Тернопільській області. Надалі, 07.12.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за фактами невиконання судового рішення [PERSON] та зареєстровано кримінальне провадження № 32015210000000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України. Крім того, 17.06.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за фактом підроблення документів [PERSON] та зареєстровано кримінальне провадження № 32016210000000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 358 КК України. Також, 17.06.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за фактом використання підроблених документів [PERSON] та зареєстровано кримінальне провадження № 32016210000000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України. Надалі, матеріали досудових розслідувань у вказаних кримінальних провадженнях об`єднано в одне кримінальне провадження під єдиним номером № 32015210000000079 від 06.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 212 КК України, частиною 1 статті 382 КК України, частиною 2 статті 358 КК України та частиною 4 статті 358 КК України. 30.05.2016 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 212 КК України, про що свідчить повідомлення про підозру від 30.05.2016. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.09.2015 у справі № 607/12007/15-к, 21.09.2015 проведено обшук за місцем здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] з метою відшукання документів, що стосуються фінансово-господарських операції із придбання, переробки та реалізації сої тощо. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2015 у справі № 607/13741/15-к, 24.12.2015 проведено обшук за місцем здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] з метою відшукання вказаних вище документів, що свідчать про фінансово-господарські операції із придбання, переробки та реалізації сої тощо. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2016 року у справі № 607/12007/15-к було накладено арешт на майно [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2016 року у справі № 607/12007/15-к, [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді застави та покладено наступні обов`язки: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із працівниками ФОП [PERSON] , які проходять свідками у кримінальному провадженні, за виключенням спілкування із даними свідками виключно по робочих питаннях. 01 березня 2021 року у справі № 604/597/16-к вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області [PERSON] було визнано невинуватим та виправдано через відсутність в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України. 04 жовтня 2021 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01.03.2021 відносно [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного суду від 09 листопада 2022 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Отже, [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 30.05.2016 по 04.10.2021, тобто 64 місяці і 4 дні. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням, позивач перебував під слідством та судом з 30 травня 2016 року до 09 листопада 2022 року, і йому спричинено моральну шкоду, яку слід стягнути з держави на його користь в розмірі 1 000 000,00 грн. Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статті 56 Конституції України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. За змістом статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно з частинами другою-третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 591/6892/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 515/211/15-ц, від 12 серпня 2020 року у справі № 308/11115/16-ц. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновком експерта, показами свідків. За змістом п. п. 19, 24, 26 ст. 3 КПК судове провадження - кримінальне провадження, в тому числі з перегляду судових рішень в касаційному порядку, а учасниками судового провадження є сторони кримінального провадження, до яких відносяться з боку захисту, зокрема, засуджений та виправданий. На підставі переліченого вбачається, що притягнення до кримінальної відповідальності охоплює також стадію перегляду судових рішень в касаційному порядку відносно засуджених та виправданих. Отже, [PERSON] незаконно перебувала під слідством та судом з 30.05.2016 по 04.10.2021, тобто 64 місяців і 4 днів, а тому у відповідності статті 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023, розмір мінімальної заробітної плати в Україні дорівнює 6 700,00 грн на місяць. Виходячи з терміну перебування позивача під слідством та судом, що становить 64 місяців і 4 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим ніж 6 700,00 грн * 64 місяців і 4 днів. Суд визнає обґрунтованими доводи позивача щодо порушення його честі, гідності та ділової репутації, що відбувалось внаслідок тривалого кримінального провадження. За виниклих обставин твердження позивача щодо порушення соціальних зв`язків, в тому числі, із друзями, близькими, знайомими внаслідок поширення інформації про можливість вчинення особою кримінального правопорушення є зрозумілими та виправданими. Як суттєві обставини на підтвердження змін у звичайному способі життя позивача слід визнати не лише об`єктивні фактори у вигляді значної кількості судових засідань та супроводжуючих процедур, пов`язаних з необхідністю поновлення порушених прав, але й інші, як суб`єктивні, що виявляються через психоемоційне усвідомлення особою можливих наслідків у вигляді засудження за вчинення кримінального правопорушення з передбаченою мірою покарання. Враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством та судом, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв`язків і стосунків з іншими людьми, негативні впливи, що було пов`язано із необхідністю докладати значних зусиль для відновлення та організації свого життя, погіршення стану здоров`я, а тому визначаючи позивачу розмір моральної шкоди, суд вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди гарантований державою, а саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тобто із розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місць перебування позивача під вартою, не буде враховувати усю глибину понесених нею моральних страждань, а тому, суд виходячи із принципу розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в сумі 450 000,00 грн, яка відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості. Також, згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Положеннями п.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вище зазначене свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь позивача слід стягнути 450 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Тому, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial