Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що 18.11.2019 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 18.11.2019 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що був визначений сторонами. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 14.02.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 36 281,30 грн., з яких: 29\~533,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6 747,62 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2023 року клопотанням відповідача [PERSON] про витребування доказів було задоволено, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» всі наявні оригінали документів, пов`язані з даними кредитними правовідносинами, а також платіжні документи про перерахування коштів [PERSON] 02.11.2023 року на адресу суду надійшли витребувані документи. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові пояснення, у яких посилаючись на втрату роботи та доходів у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, відсутність у нього цінного майна, наслідком чого є неможливість погашення ним суми вказаної заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, відповідачем [PERSON] було надано до суду клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Представник позивача Ковальов М.М., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні заявленим вимогам, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В подальшому надав до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснювати без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав заперечення, аналогічні викладеним ними у письмових поясненнях, суму боргу визнав, зазначив, що користувався кредитними коштами, однак на теперішній час кошти для погашення боргу у нього відсутні через втрату роботи у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України. В подальшому надав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації, на клопотанні про зупинення провадження по справі наполягав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18.11.2019 року відповідач [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та отримав можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого банком кредитного ліміту (а.с. 23). Відповідно до вказаної заяви відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згоден, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 18.11.2019 року було підписано заяву про приєднання до Умовами та Правилами надання послуг (а.с. 24-31), а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 32-35), у яких сторони погодили базову відсоткову ставку за кредитом. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 14.02.2023 року складає 36\~281,30 грн., з яких: 29\~533,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6\~747,62 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 9-13). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження по справі суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для обов`язкового зупинення провадження в справі, який є вичерпним. Стаття 252 ЦПК України передбачає перелік випадків, коли суд може зупинити провадження по справі. Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України вказує, що суд зобов`язаний зупинити провадження в справі, з огляду на те, що сторона відповідач, перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан та може, але не зобов`язаний, зупинити провадження по справі у випадку перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій службі. Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження в справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України, альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій службі. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 року, справа № 456/2541/19 (провадження № 61-9550св22), яка враховується судом на підставі положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Доказів перебування відповідача у складі Збройних Сил України матеріали справи не містять, а посилання на введення воєнного стану в Україні не є підставою для зупинення провадження по справі. Відповідач [PERSON] у своєму клопотанні просив зупинити провадження по справі у зв`язку із введенням воєнного стану. Окрім того зазначив, що 28.02.2022 року листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 на підставі ст. ст. 14, 14-1\~Закону України\~«Про торгово-промислові\~палати в\~України» було підтверджено (засвідчено), що військова агресія російської федерації проти України, наслідком чого стало введення на Україні воєнного стану, починаючи з 24 лютого 2022 року до офіційного закінчення цих обставин, є форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили), тобто надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, що і унеможливлюють виконання фізичними особами зобов`язань по виконанню укладених договорів, в тому числі й кредитних договорів. Суд зазначає, що посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №224/02.0-7.1 не є достатнім, оскільки посилаючись на форс-мажор, як на підставу звільнення від відповідальності, стороні потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. До відповідача не застосовувались штрафні санкції, вимога погасити проценти та тіло кредиту не є мірою відповідальності, а є звичайними умовами договору. Обставини форс-мажору є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а для не звільнення від виконання зобов`язання, як такого (постанова Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 910/15264/21). Крім того, форс-мажор не є підставою для змінення умов договору або припинення виконання умов договору, якщо це прямо не передбачено в договорі. Зазначена правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2022 у справі № 910/15264/21. Відповідач посилається на форс-мажорні обставини, що виникли внаслідок військової агресії рф проти України, проте ці обставини не мають підтвердження того, що саме [PERSON] став жертвою обставин цієї непереборної сили. Відповідач не надав суду будь-яких доказів як саме проявився форс-мажор при виконанні ним зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст.\~202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.\~207\~ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статті 11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 2\~Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із статтею 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст.\~614\~ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Пунктом 27 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12\~червня 2009\~року №\~2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Статтями 1048, 1049, 1050\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» № б/н від 18.11.2019 року та заява про приєднання до Умовами та Правилами надання послуг від 18.11.2019 року підписана відповідачем, отже, є належним та допустимим доказом підтвердження укладання між сторонами кредитного договору. Як вбачається\~із виписки\~по рахунку\~відповідача [PERSON] (а.с. 14-20), відповідач активно користувався кредитними коштами, а саме здійснював оплату послуг та товарів, знімав готівку в банкоматах та отримував зарахування коштів від третіх осіб. Матеріали справи містять також фото відповідача [PERSON] у відділені АТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається отримання банківських карток відповідачем (а.с. 114-117). Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, яка міститься в матеріалах справи і яка є належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19). Суд також погоджується із правильністю розрахунку позивачем суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. В свою чергу, поповнення кредитного рахунку, які проводив відповідач, свідчать про те, що відповідач усвідомлював, що винен Банку кошти, які використовував з кредитного ліміту, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів. Окрім того, суд враховує те, що відповідач у судовому засіданні визнав суму боргу та підтвердив користування кредитними коштами, наданими банком. Посилання відповідача на неможливість виконання ним зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із втратою роботи та доходів через повномасштабне вторгненням рф на територію України суд до уваги не приймає, оскільки положеннями ч. 1 ст.\~625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, а відтак і про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18.11.2019 року станом на 14.02.2023 року у розмірі 36\~281,30 грн., з яких: 29\~533,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6\~747,62 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 45). На підставі викладеного,

Outcome: approved