Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. про визнання протиправним рішення та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначав, що позивачу відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ХМІЗ № 025630 належить право на пайовий фонд майна КСП «Горинь» м. Ізяслав Хмельницької області. Дане право він успадкував після смерті свого батька [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. У 2013 році [PERSON] звернувся до комісії по врегулюванню майнових відносин із заявою про виділення в натурі та передачу позивачу 16 % будівлі свинарника № 1, 1966 року, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до протоколу № 13 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин від 03 березня 2013 року вказане майно виділено позивачу. Згідно акту приймання-передачі від 03 березня 2013 року він отримав долю у зазначеному свинарнику на суму 3354 грн 00 коп, що складає 16 % від його вартості. З метою оформлення права власності на вказане майно [PERSON] звернувся у бюро технічної інвентаризації та розробив технічний паспорт на частину зазначеної будівлі, а в подальшому до Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. № 68428559 від 13 липня 2023 року було відмовлено позивачу у проведенні реєстраційних дій, оскільки в майновому сертифікаті відмітка про виділення майна в натурі проставлена не підприємством правонаступником, а комісією по врегулюванню майнових відносин. У зв`язку з цим [PERSON] позбавлений права оформити своє право власності на вказане майно та змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд визнати протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. № 68428559 від 13 липня 2023 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а також визнати за ним право власності на 16 % будівлі свинарника № 1, 1966 року, розташованого по [ADDRESS] . Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому вона просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що позивачем до своєї заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно було подано майновий сертифікат із відміткою про виділення частки майна в розмірі 16 % згідно протоколу засідання комісії по врегулюванню мацнових відносин № 13 від 03 березня 2013 року, акт прийому-передачі, з якого неможливо встановити, хто передав, а хто прийняв частку нерухомого майна, а також технічний паспорт на спірну будівлю (16 %). Тому було прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій. У частині вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно Скоць Н. П. вважає, що державний реєстратор не є належним відповідачем. Ухвалою судді від 25 серпня 2023 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. проти задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає із наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2011 року, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28106610 від 19 вересня 2011 року, виданих державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієвою А. П., [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , набув право на майновий пай у розмірі 3354 грн, що знаходиться у КСП «Горинь» м. Ізяслав Хмельницької області, і належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії [NUMBER] , виданого Сошненською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 06 травня 2011 року. 30 листопада 2011 року позивачу [PERSON] Сошненською сільською радою видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМІЗ № 025630, відповідно до якого останній має право на пайовий фонд майна КСП «Горинь» м. Ізяслав Хмельницької області, і його частка визначена в розмірі 3354 грн або 0,078 %. Відповідно до протоколу № 13 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин від 03 березня 2013 року позивачу [PERSON] виділено 16 % будівлі свинарника № 1, 1966 року, розташованого по [ADDRESS] . Згідно акту приймання-передачі від 03 березня 2013 року він отримав долю у зазначеному свинарнику на суму 3354 грн 00 коп, що складає 16 % від його вартості. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. № 68428559 від 13 липня 2023 року було відмовлено позивачу у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом. Вирішуючи спір у частині позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. № 68428559 від 13 липня 2023 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд виходить із наступного. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна. Як вбачається із матеріалів справи, разом із заявою від 07 липня 2023 року для державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно позивич [PERSON] подав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМІЗ № 025630, на якому наявний запис про виділення майна згідно з протоколом № 13 від 03 березня 2013 року. Разом із тим, на вказаному свідоцтві про право власності на майновий пай відсутній відтиск печатки підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства та підпис керівника такого підприємства. Також у матеріалах справи відсутні докази проведення загальних зборів співвласників і прийняття ними рішення щодо виділення спірного нерухомого майна в натурі [PERSON] . Не надано позивачем належних і допустимих доказів того, що загальні збори співвласників як уповноважений орган на виділення майна пайового фонду в натурі його учаснику (учасникам) приймали рішення про делегування таких повноважень комісії по врегулюванню майнових відносин. З урахуванням наведених обставин, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. № 68428559 від 13 липня 2023 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень є правомірним, оскільки [PERSON] подано для проведення державної реєстрації документи, які не відповідають вимогам закону. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 16 % будівлі свинарника № 1, 1966 року, розташованого по [ADDRESS] , суд вказує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи. Частиною 1 статті 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК країни суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Отже, визначення відповідачів є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Із наведеного слідує, що на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). У постанові Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі № 352/371/21 (провадження № 61-8494св22) зроблено висновок, що лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. За змістом ст.ст. 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства співвласникам врегульовано Указом Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Типовим положенням про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року, а також Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315. Вказаними нормативно-правовими актами визначається, що питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників, яке оформляється протоколом цих зборів. На підставі рішення зборів співвласників підприємство-правонаступник (користувач майна) здійснює виділення зі складу пайового фонду майна у натурі конкретним власникам. При цьому підприємство-правонаступник (користувач майна) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У силу ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. З урахуванням наведених норм права, слід прийти до висновку, що власники майнових паїв реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства є співвласниками пайового фонду майна підприємства. Вказане майно належить їм на праві спільної часткової власності відповідно до ступеня трудової участі кожного в діяльності реорганізованого підприємства. Із матеріалів справи убачається, що спір виник із приводу майна пайового фонду КСП «Горинь» м. Ізяслав Хмельницької області. Проте, даний позов подано до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Наталії Петрівни, яка не є належним відповідачем у справі в цій частині позовних вимог, оскільки не має безпосереднього зв`язку зі спірними матеріальними правовідносинами. З клопотанням про залучення до участі у справі усіх співвласників майнових паїв цього підприємства (або їх спадкоємців) позивач до суду не звернувся. Таким чином, без залучення до участі в справі усіх співвласників майнових паїв КСП «Горинь» (або їх спадкоємців) в якості співвідповідачів позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 16 % будівлі свинарника № 1, 1966 року, розташованого по [ADDRESS] , не можуть бути задоволені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 51 ЦПК України суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставі заявлених вимог і не вправі залучити вказаних осіб до участі в справі в якості співвідповідачів без клопотання позивача. Відтак, позов [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Скоць Н. П. про визнання протиправним рішення та визнання права власності на майно до задоволення не підлягає у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed