Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світлана Володимирівна, про встановлення юридичного факту, зміну черговості спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та видачу свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він із [PERSON] починаючи із вересня 1992 року перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут, разом відпочивали та проводили дозвілля. Спільно брали участь у витратах на харчування, на утримання житла, комунальні платежі, взаємно надавали один одному допомогу. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її рідний син - відповідач [PERSON] . Утім, останні три роки життя [PERSON] саме позивач здійснював за нею догляд, оскільки вона за своїм станом здоров`я потребувала постійного догляду та піклування. Із жовтня 2017 року [PERSON] мала наступні діагнози - закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків. Ішемічну хворобу серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступені, ІІ функціональний клас по NYHA CH ІІ А. Виражений аміостатичний синдром, прогресуючий перебіг, ДЕП ІІ-ІІІ стадії ДОА розповсюджений з переважним ураженням тазостегнових, колінних суглобів, ПФС ІІ стадії. За станом здоров`я [PERSON] була неспроможна самостійно пересуватися. Позивач [PERSON] займався лікуванням [PERSON] , забезпечував належні умови проживання, доглядав за нею, готував їжу, купував одежу, продукти та медикаменти, возив її на медичні обстеження, лікування та операції, остільки остання перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги. Також, позивач отримував пенсію та працював, надаючи матеріальну допомогу своїй цивільній дружині увесь час її хвороби. [PERSON] також надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я позивача, якою доручила отримувати її пенсію у банківських установах та поштових відділеннях, адже сама пересуватись вона не могла. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що має право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги [PERSON] з підстав, визначених статтею 1259 ЦК України. При цьому, відповідач весь час хвороби матері постійно проживав за кордоном, а тому не надавав їй допомоги та не навідував її. Посилаючись на вказані обставини, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд: -встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , померлої [INFO] , у період із вересня 1992 року до дня смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -змінити черговість спадкування та надати [PERSON] право спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] ; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 943, видане 13.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світланою Володимирівною; -видати [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадкове майно в рівних долях, на 1/8 час квартири за адресою: [ADDRESS] , кожному, що залишилося після померлої [INFO] [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цормутян Г.Х. надав до суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] є сином [PERSON] , місцем постійного проживання [PERSON] та [PERSON] є квартира [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстроване місце проживання кожного з них. Із 29 травня 2009 року відповідач [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого подружжя мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , місце постійного проживання якого також зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру: 3/4 частки належать [PERSON] на підставі договору дарування від 02 квітня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., реєстровий №3-883; а 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 1996 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, - належала [PERSON] .. [PERSON] із 12.10.2017 року перенесла закритий перелом тазостегнового суглобу. Страждала на хронічні захворювання серцево-судинної системи, однак особою з інвалідністю не була. За життя [PERSON] була знайома та підтримувала спілкування із [PERSON] .. Втім, спільного побуту, сімейних, майнових та немайнових відносин, взаємних прав та обов`язків між ними не було врегульовано. [PERSON] мала особисті кошти та джерела для існування. [PERSON] завжди мав власне місце постійного проживання, зокрема у м. Дніпрі. Із 12 січня 1993 року та по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, на праві приватної власності [PERSON] також належить нерухоме майно 1/3 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] від бактеріологічної пневмонії. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишала. [INFO] [PERSON] , як син померлої та єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В.. Крім того, 16 грудня 2020 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також подав позивач [PERSON] , зазначивши, що він приймає спадщину як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. від 12 липня 2021 року позивачу [PERSON] , на підставі пункту другого частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на спірну квартиру після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю жодних документів, які б були правовою підставою для видачі такого свідоцтва, а також у зв`язку з тим, що у спадкодавця є спадкоємець першої черги, який спадщину прийняв. Позивачеві [PERSON] було роз`яснено право на оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» у порядку цивільного судочинства та повідомлено про необхідність протягом місяця надати нотаріусу докази звернення до суду в порядку позовного провадження у разі оскарження постанови нотаріуса, або ж із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно. У вказаний період часу [PERSON] до суду постанову нотаріуса не оскаржував, із позовом про визнання права власності на спадкове майно не звертався; про наявність спору з приводу права власності на спадкове майно не повідомляв та не заявляв. 13 вересня 2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку у праві власності на вищевказану квартиру. На вказаній підставі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. прийнято рішення індексний номер: 60330416 від 13 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності на 1/4 частку спірної квартири за відповідачем [PERSON] та здійснено державну реєстрацію його права власності. Крім цього, представник відповідача зазначив, що позивач безпідставно посилається на те, що останні три роки здійснював догляд за [PERSON] , яка за станом здоров`я весь час знаходилася у безпорадному стані та не була здатна самостійно пересуватись, потребувала його постійного догляду та піклування; що він лікував [PERSON] , забезпечував належні умови проживання, доглядав за нею, готував їжу, купував одежу, продукти та медикаменти, возив її на медичні обстеження, лікування та операції, весь час надавав [PERSON] матеріальну допомогу, ніс значні грошові витрати для проведення чисельних медичних оглядів, безперервного лікування та покупки великої кількості коштовних медикаментів для неї; а поховання [PERSON] начебто проводилось за його рахунок. Жодних доказів існування вищевказаних обставин позивачем не надається. Згідно із довідкою КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8», [PERSON] знаходилась під наглядом у лікаря ЗПСМ амбулаторії № 7 КЗ «ДЦПМСД» із діагнозом: закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків (12 жовтня 2017 року); ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ІІІ функціональний клас по NYHA CH ІІ А; виражений аміостатичний синдром, прогресуючий перебіг, ДЕП ІІ-ІІІ стадії ДОА розповсюджений з переважним ураженням тазостегнових, колінних суглобів, ПФС ІІІ стадії. Як зазначається у відзиві, вказаною медичною довідкою, доданою до позовної заяви, підтверджено лише те, що за життя у [PERSON] 12 жовтня 2017 року мав місце закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків, у зв`язку з яким вона була певний час наприкінці 2017 року на початку 2018 року неспроможною до самостійного пересування. Однак, твердження позивача про весь час перебування [PERSON] у неспроможності до пересування та безпорадному стані, - не відповідає дійсності. Натомість особи, які спілкувались із [PERSON] , зокрема станом на час виявлення у неї перелому, та надавали їй допомогу під час хвороби, є обізнаними про справжній стан [PERSON] , який не відповідає обставинам, зазначеним [PERSON] у позові. Безпосередньо у вказаний період часу, а також і після цього, до самої смерті [PERSON] її відвідували та допомагали їй в усіх побутових питаннях її племінниця [PERSON] , невістка [PERSON] та мати останньої [PERSON] .. Позивач [PERSON] також повністю безпідставно зазначає, що відповідач не відвідував свою матір та не надавав їй допомоги. Зокрема, знаходячись на території України та за місцем свого постійного проживання, відповідач [PERSON] 21 жовтня 2019 року отримав паспорт громадянина України нового зразка (копія додається до відзиву). Перебуваючи за місцем свого проживання, відповідач надавав своїй матері [PERSON] грошові кошти. Так само, він надавав їй матеріальну допомогу й надалі через свою дружину [PERSON] .. Раніше, до перелому у 2017 році, [PERSON] також сама постійно відвідувала свого сина [PERSON] за межами України. Особисту допомогу отримувала від нього постійно. Вони завжди підтримували зв`язок. [PERSON] протягом, зокрема, 2018-2020 років не перебувала у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, не знаходилась під опікою [PERSON] , мала особисті кошти та джерела існування, зокрема отримуючи власне пенсійне забезпечення, до останнього дня свого життя не втрачала свідомість та здатність самостійно себе обслуговувати. Згідно із довідкою про причину смерті (до форми № 106/0 № 1184) від 17 листопада 2020 року, [PERSON] померла [INFO] від бактеріологічної пневмонії. Вказані обставини, на думку представника відповідача, в достатній мірі вказують на неспроможність доводів пред`явленого позову щодо перебування спадкодавця тривалий час у безпорадному стані, який пов`язується позивачем із наявністю у [PERSON] перелому, спричиненого 12 жовтня 2017 року. За життя [PERSON] завжди мала власні джерела існування, що складались з її особистих коштів, а тому опіки, утримання та матеріального забезпечення із боку [PERSON] вона не потребувала. Крім цього, позивачем не надається належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що він дійсно протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу [PERSON] , яка утримувалась саме за його рахунок, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво не могла себе обслуговувати та була у безпорадному стані. Питання матеріального характеру, які були пов`язані із похованням [PERSON] , безпосередньо вирішувалися родиною через її племінницю [PERSON] , але не через [PERSON] , який на той період часу лише був присутнім за місцем проживання померлої та не бажав залишати квартиру. Вказані обставини вказують на відсутність у [PERSON] обумовленого похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом безпорадного стану, особливостей її побуту, матеріального забезпечення, участі у її житті та наданні їй необхідної допомоги. Таким чином, існування жодної сукупності обставин та юридичних фактів, які у нерозривному взаємозв`язку давали б підстави для зміни, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, черговості у спадкуванні після смерті [PERSON] із наданням позивачеві [PERSON] права спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, - позивачем не доведено. \~ \~ \~ \~Тому, посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином. Також у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Заслухавши представника позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.11.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1869 (т.2, а.с.31). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила. [INFO] син померлої [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. (т.2, а.с.3). На підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. заведено спадкову справу №24/2020 (т.2, а.с.2-155). 16.12.2020 року [PERSON] надав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.2, а.с.30). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. від 12.07.2021 року [PERSON] , на підставі пункту другого частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на спірну квартиру після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю жодних документів, які б були правовою підставою для видачі такого свідоцтва, а також у зв`язку із наявністю спадкоємця першої черги, який спадщину прийняв (т.2, а.с.86). 13.09.2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки в праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.148). На вказаній підставі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. прийнято рішення індексний номер: 60330416 від 13.09.2021 року про державну реєстрацію права власності на 1/4 частку спірної квартири за відповідачем [PERSON] та здійснено державну реєстрацію його права власності. Позивач, звертаючись до суду із позовною вимогою про зміну черговості одержання права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , надавши [PERSON] право на спадкування за законом у першій черзі поряд зі спадкоємцем цієї черги, зазначив, що останні три роки життя [PERSON] здійснював за нею догляд, оскільки вона за своїм станом здоров`я потребувала постійного догляду та піклування. Із жовтня 2017 року [PERSON] мала наступні діагнози - закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків. Ішемічну хворобу серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступені, ІІ функціональний клас по NYHA CH ІІ А. Виражений аміостатичний синдром, прогресуючий перебіг, ДЕП ІІ-ІІІ стадії ДОА розповсюджений з переважним ураженням тазостегнових, колінних суглобів, ПФС ІІ стадії. За станом здоров`я [PERSON] була не спроможна самостійно пересуватися. Позивач вказує, що весь цей час він надавав [PERSON] матеріальну допомогу, ніс значні грошові витрати для проведення чисельних медичних оглядів, безперервного лікування та покупки великої кількості коштовних медикаментів для неї. [PERSON] також надала на його ім`я нотаріально посвідчену довіреність на отримання пенсії у банківських установах та поштових відділеннях, адже сама не могла пересуватись. Як стверджує позивач, поховання [PERSON] проводилось за його рахунок. За таких обставин [PERSON] вважає, що він разом зі спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] , який весь час хвороби матері проживав за кордоном, не надавав їй допомоги та не відвідував її, за визначених у ст. 1259 ЦК України підстав також має право на спадкування після смерті [PERSON] шляхом одержання ним права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до\~ст.213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 6 КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Згідно із пунктом 1\~розділу VII «Прикінцеві положення» СК України\~цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності\~ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~СК України\~застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених\~СК України, у тому числі й частини першої\~статті 74 цього Кодексу. Згідно із положеннями п. 5 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За змістом ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами \~ст.1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У силу\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 2\~ст. 1259 ЦК України\~фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень Книги 6\~ЦК України\~свідчить про те, що підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, зокрема - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин, про це зазначив Верховний Суд у постановах: від 01 червня 2020 року в справі N 431/5445/19 (провадження N 61-6789св20),02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі № 195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21)). Як вбачається із судової практики, Верховний суд вдавався до витлумачення поняття «безпорадний стан», яке міститься уст. 1259\~ЦК України\~та зазначав що під ним слід розуміти такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування (ВС/КЦС у справі N 200/21452/15-ц від 17 жовтня 2018 р.). У іншій подібній справі Верховний суд зазначав що безпорадний стан спадкодавця, то це такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (постанова від 30.05.2019 у справі N 346/1178/17). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У той же час суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наведених в обґрунтування доводів пред`явленого ним позову таких обставин, що протягом останніх трьох [PERSON] за станом здоров`я весь час знаходилася у безпорадному стані та не була здатна самостійно пересуватись, потребувала його постійного догляду та піклування; що він лікував [PERSON] , забезпечував належні умови проживання, доглядав за нею, готував їжу, купував одежу, продукти та медикаменти, возив її на медичні обстеження, лікування та операції, весь час надавав [PERSON] матеріальну допомогу, ніс значні грошові витрати для проведення чисельних медичних оглядів, безперервного лікування та покупки великої кількості коштовних медикаментів для неї. Згідно із наданою позивачем довідкою КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8», [PERSON] знаходилась під наглядом у лікаря ЗПСМ амбулаторії №7 КЗ «ДЦПМСД» із діагнозом: закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків (12.10.2017 року); ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ІІІ функціональний клас по NYHA CH ІІ А; виражений аміостатичний синдром, прогресуючий перебіг, ДЕП ІІ-ІІІ стадії ДОА розповсюджений з переважним ураженням тазостегнових, колінних суглобів, ПФС ІІІ стадії (т.1, а.с. 30). Вказаною медичною довідкою, доданою до позовної заяви, підтверджено лише те, що за життя у [PERSON] 12.10.2017 року мав місце закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків, у зв`язку із яким вона певний час наприкінці 2017 року на початку 2018 року, була неспроможною до самостійного пересування. Однак, твердження позивача про весь час перебування [PERSON] у неспроможності до пересування та у безпорадному стані, не доведені та не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Згідно із наявною медичною документацію, [PERSON] протягом життя страждала на хронічні захворювання серцево-судинної системи (т.1, а.с. 38-45), Проте, доказів того, що [PERSON] , зокрема протягом 2018-2020 років, перебувала у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також знаходилась під опікою [PERSON] , матеріали справи не містять. Згідно із довідкою про причину смерті (до форми №106/0 № 1184) від 17 листопада 2020 року, [PERSON] померла [INFO] від бактеріологічної пневмонії (т.1, а.с.15). При цьому, лише пояснень позивача та свідків з його боку, за відсутності належних медичних документів, недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця та необхідності стороннього нагляду за ним. Питання необхідності стороннього нагляду, догляду чи допомоги не виносилось на розгляд ні медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) за життя хворої, не ставилось питання і про проведення судово-медичної посмертної експертизи з цього питання. Між тим, визначення міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності особи, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності проводиться саме медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) та Лікарсько-консультативною комісією (ЛКК). Таким чином, позивачем не доведено, що [PERSON] не мала змоги самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребувала стороннього догляду, допомоги чи піклування. Також спадкоємець за законом може вимагати у суді права на спадкування у тому разі, якщо він не лише опікувався над спадкодавцем, а й матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу, тобто вчиняв дії, значно ширші за своїм змістом, ніж «утримання». Під поняттям «опікування» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо. Вираз «матеріально забезпечувала» в контексті\~ст.\~1259\~ЦК України \~слід розуміти як надання матеріальної допомоги, що була основним засобом до існування, оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних особистих речей для хворого тощо. Утім, матеріали справи не містять жодного належного та достатнього доказу на підтвердження доводів позивача щодо понесення ним матеріальних витрат на купівлю ліків, продуктів харчування та інших потреб померлої. Посилання позивача на те, що [PERSON] надала на його ім`я нотаріально посвідчену довіреність на отримання коштів у банківських установах та поштових відділеннях, адже сама вона не могла пересуватись, однозначно не свідчить про знаходження її у безпорадному стані до моменту смерті. Зазначена довіреність на ім`я [PERSON] видавалась [PERSON] 01 листопада 2017 року (т.1, а.с. 23), факт даного правочину жодним чином неможливо тлумачити на користь обґрунтування підстав пред`явленого позову. Водночас, факт отримання належних [PERSON] коштів, а саме: пенсійних виплат та грошових переказів від її родичів, не заперечувалось у судовому засіданні й самим [PERSON] , що, у свою чергу, виключає ймовірність її матеріального забезпечення та утримання виключно за кошти позивача. Свідки [PERSON] (племінниця [PERSON] ), [PERSON] (колишня дружина відповідача), [PERSON] (мати [PERSON] ) та [PERSON] (знайома [PERSON] та [PERSON] ), пояснили, [PERSON] не утримувалась за рахунок [PERSON] , а, напроти, він завжди намагався мати доступ до грошових коштів, із котрих складалися її особисті доходи, що були більшими ніж у нього. Позивач дійсно користувався житловою площею [PERSON] , адже вони були пов`язані їх багаторічним знайомством із більш молодого віку, однак позивач не піклувався про неї у необхідній мірі навіть тоді, коли це дійсно було необхідно, зокрема коли вона у листопаді 2020 року раптово захворіла під час пандемії. [PERSON] ніколи не забезпечував її матеріально, не турбувався про належні умови її проживання. Матеріальне забезпечення [PERSON] складалося із отриманих нею пенсії та грошових коштів, які, у тому числі від сина [PERSON] , для неї надсилалися та передавалися через її родичів. Утримання із коштів [PERSON] вона не отримувала та не потребувала. [PERSON] постійно підтримувала теплі стосунки та зв`язок зі своїм сином [PERSON] , до 2017 року сама неодноразово приїздила до сина, коли він працював за кордоном. У 2019 році [PERSON] сам приїздив до матері. У 2017 році [PERSON] перенесла перелом, але самостійно не пересувалася не більше як три місяці. Протягом останніх років свого життя вона не знаходилася у безпорадному стані та не втрачала можливість забезпечувати свої потреби. Так, допитаними за клопотанням сторони позивача свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не зазначено безпосередніх обставин опіки та матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, фактів придбання за кошти [PERSON] ліків та особистих речей для [PERSON] , оплати ним її перебування у конкретних медичних закладах, обумовлених знаходженням [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво у безпорадному стані та втрати нею можливості забезпечувати свої потреби. У свою чергу, фактів утримання спадкодавця [PERSON] за рахунок позивача не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, оскільки, зокрема, за наданими суду в порядку витребування доказів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідками про розмір пенсії, загальна сума отриманої [PERSON] пенсії за період часу із 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року складала 80\~458, 67 грн., а загальна сума отриманої [PERSON] пенсії за період часу з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2020 року становила 253\~222,79 грн.. За вказаний період часу щомісячний розмір пенсії [PERSON] становив від 1 137, 50 грн. до 2 100 грн.; натомість щомісячний розмір пенсії [PERSON] складав від 2 652, 64 грн. до 7\~000, 95 грн. (т.2, а.с. 255, 256-258, 259-260). Тобто, розмір отриманої спадкодавцем [PERSON] пенсії завжди більше ніж удвічі перевищував розмір пенсії позивача [PERSON] , а з липня 2019 року більше ніж утричі вищим аніж розмір пенсії позивача. Вказані відомості спростовують можливість того, що спадкодавець знаходилася у такому матеріальному стані, який би потребував її утримання з боку позивача. При цьому, жодних фактів надання спадкодавцеві, за відповідних конкретних обставин, подібного утримання, як зверталось увагу вище, стороною позивача не доведено. Враховуючи усі встановлені обставини та надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни черговості спадкування після смерті [PERSON] .. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.99 р. за N 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, сторони, починаючи із вересня 1992 року перебували у відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, планували спільний побут та здійснювали заходи щодо його втілення, свої відносини відкрито демонстрували перед сторонніми особами, а саме: спільну працю, відпочинок, проживання однією сім`єю, на підтвердження чого позивачем було надано суду фотокартки. Вказані обставини також підтверджені свідками. Правова позиція щодо належності і допустимості таких доказів як фотокартки, викладена в\~Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, згідно якої, численні світлини, на яких зафіксовані події у колі сім`ї та спільний відпочинок, у сукупності з іншими доказами, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з яким пов`язані юридично значимі наслідки. На підтвердження спільного ведення господарства позивач надав банківські квитанції про оплату комунальних послуг, за адресою [ADDRESS] , що згідно із \~висновками постанови Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №552/5693/18\~є належними доказами спільного ведення господарства. Крім цього, позивачем надано копію довіреності, відповідно до якої [PERSON] довірила [PERSON] отримання коштів у банківських установах та поштових відділеннях (т.1, а.с. 23). Також, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] у період із вересня 1992 року по 16.11.2020 року існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю, оскільки вони з 1992 року проживали разом, як чоловік та дружина, мали спільні права та обов`язки. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає позов задовольнити частково та встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , яка померла [INFO] , у період із вересня 1992 року по [INFO] дня смерті спадкодавця, за адресою: [ADDRESS] . Так, із урахуванням встановленого факту, позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У той же час, позовні вимоги про зміну черговості спадкування та надання [PERSON] права спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом, не можуть бути задоволені через їх необґрунтованість та недоведеність із вищезазначених підстав. 13.09.2021 року [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки в праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері із [PERSON] , яка померла [INFO] (т.2, а.с.148). На вказаній підставі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. прийнято рішення індексний номер: 60330416 від 13.09.2021 року про державну реєстрацію права власності на 1/4 частку спірної квартири за відповідачем [PERSON] та здійснено державну реєстрацію його права власності. Таким чином, вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 943, видане 13.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світланою Володимирівною та видачу [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадкове майно в рівних долях, на 1/8 час квартири за адресою: [ADDRESS] , кожному, що залишилося після померлої [INFO] [PERSON] є похідними від вимоги про зміну черговості. Враховуючи те, що спадкоємцем першої черги є син [PERSON] [PERSON] , який прийняв спадщину і судом не встановлено підстав для усунення останнього від спадкування, а позивачем не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим із відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial