Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючої Берегометським відділенням ЧФ АТ КБ «ПриватБанк» Ходан Є.І., [PERSON] , про визнання правочину недійсним. У позові вказував, що 16.01.2023 року [PERSON] отримав ухвалу Вижницького районного суду від 11.01.2023 року про відкриття провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення заборгованості за кредитом. Серед додатків копія заочного рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року, яким було задоволено позов ПАТ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованості та судових витрат у сумі 858851,15 грн та 12882,77 грн відповідно та копія договору поруки №CVGOGK00000023 від 29.08.2007 року. Зазначав, що рішенням Вижницького районного суду від 20.04.2023 року у справі №721/898/22 задоволено частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 456,51 доларів США, що еквівалентно 16690,00 грн, яка є 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати у розмірі 443,57 грн з кожного. Рішення набрало законної сили 22.05.2023 року. Стверджував, що договір поруки №CVGOGK00000023 від 29.08.2007 року повинен бути визнаний недійсним, оскільки під час укладення кредитного договору та відповідно договору поруки, не було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами, так і прийняті ними, як обов`язкові умови договору. З моменту, коли [PERSON] стало відомо про існування договору поруки, а також з часу укладення оспорюваного договору, будь-яких дій на його виконання позивач не здійснював, що свідчить про те, що в нього не було наміру взяти на себе обов`язки боржника за основним зобов`язанням та про його укладання сторонами без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На думку представника позивача, викладена позиція узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц та Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №904/4567/18. Зазначав, що позивачу було відомо, що в 2007 році його мати через свого представника - брата [PERSON] продала [PERSON] квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . Під час купівлі квартири у матері позивача 21.08.2007 року [PERSON] не була ні знайомою, ні родичем [PERSON] , а була зареєстрована за постійним місцем проживання в с. Кисилиці Путильського району Чернівецької області. У 2022 році позивач дізнався, що 28.08.2007 року [PERSON] отримала у керуючої Берегометським відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» Ходан Є.І. кошти в іноземній валюті згідно договору кредиту. Керуюча Берегометським відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] видала кредит [PERSON] на купівлю квартири без забезпечення його виконання. Після реєстрації 05.09.2007 року права власності [PERSON] на квартиру, 11.09.2007 року між нею та представником Вижницького відділення ЧФ ЗАТ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки. Після видачі кредиту [PERSON] , 29.08.2007 року керуюча Берегометським відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» Ходан Є.І. викликала [PERSON] до себе та сказала, що оскільки квартира матері продана, то він повинен підтвердити це підписавши договір поруки. Зважаючи на те, що у [PERSON] відсутні знання в області права, він не читаючи сам договір поруки, внаслідок помилки, підписав його. При цьому сторона договору - [PERSON] навмисно не роз`яснила йому правові наслідки цього правочину, а зробила це з метою усунення допущення нею порядку видачі кредиту [PERSON] , адже в день видачі коштів [PERSON] не підписувала з отримувачем кредиту будь-яких, передбачених законом заходів забезпечення його виконання. Тому вважає, що [PERSON] та [PERSON] з метою отримання кредиту на купівлю квартири, власницею якої була мати позивача, ввели його в оману і він помилково підписав договір поруки. За вказаних обставин права та законні інтереси [PERSON] безпосередньо порушені договором поруки №CVGOGK00000023 від 29.08.2007 року (ним підписаний внаслідок помилки) і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним, його майнові права буде захищено та відновлено. Посилаючись на ст.ст.203, 229 ЦК України просив: - Поновити строк на подання позовної заяви про визнання договору поруки недійсним. - Визнати недійсним та скасувати договір поруки №СVGОGК00000023 від 29.08.2007 року, який внаслідок помилки був підписаний поручителем [PERSON] та керуючою Берегометським відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» Ходан Є.І. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив позов задовольнити у повному обсязі. Підтримав відповідь на відзив на позов, у якій виклав ті ж обставини, на які посилався у позовній заяві. Крім того зазначив, що позивач не був обізнаний про існування договору поруки та заочного рішення Путильського районного суду від 19.08.2016 року по справі №721/481/16-ц. Відповідач у відзиві замовчує про те, що починаючи з часу набрання чинності заочним рішенням Путильського районного суду від 19.08.2016 року по справі №721/481/16-ц і до 20.09.2023 року стягувач АТ КБ «ПриватБанк» не надав до виконавчої служби для примусового виконання та не звертався до суду про поновлення строку. Договір іпотеки 11.09.2007 року був підписаний керуючою Вижницьким відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» Кусяк М.І. з однієї сторони та [PERSON] , [INFO] , жителькою с. Мариничі Путильського району з другої сторони. Йому стало відомо, що в 2007-2008 роках керуюча Вижницьким відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] викрала кошти клієнтів банку і з ними втекла за кордон. Вважав, що [PERSON] діяла групою осіб, адже договір кредиту та договір іпотеки з однієї сторони був підписаний керуючою Берегометським відділенням Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» Ходан Є.І., яка працює до теперішнього часу, а договір іпотеки квартири вже від імені відповідача підписала [PERSON] . Наведене є підтвердженням того, що представники відповідача у 2007 році, групою осіб, ввели [PERSON] в оману щодо підписання договору іпотеки, якого в оригіналі він ще не бачив. Також з доданої до позову копії паспорту позивача вбачається, що на момент можливого підписання договору іпотеки [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 08.12.2008 року. Однак в порушення вимог СК України, банк згоди колишньої дружини не отримав, що також є підставою для скасування спірного договору поруки від 29.08.2007 року. Вважає, що такий позов є єдиним способом захисту порушених прав та законних інтересів [PERSON] . Тому відхиляє наведені відповідачем у відзиві заперечення. Підтримав заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, у яких зазначив, що в кінці 2022 року позивач отримав та вперше дізнався про існування договору поруки. У січні 2023 року звернувся до Путильського районного суду із заявою про скасування заочного рішення від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц. Не може бути належним та допустимим доказом реєстр поштових відправлень без надання відповідачем до суду доказу вручення цього повідомлення адресату - [PERSON] . Тому вважає, що заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначила, що власного житла не мала, тому за рекомендацією знайомих звернулася до [PERSON] , який продавав квартиру за довіреністю власника. Згодом разом з [PERSON] пішли до «ПриватБанку» в смт. Берегомет і запитали, чи може вона отримати у кредит кошти на придбання квартири. [PERSON] допомагав їй домовитись у банку, але там сказали, що потрібен поручитель. [PERSON] сам визвався бути її поручителем, свідками чого була вона та її чоловік. У банку була разом з [PERSON] , коли той підписував договір поруки. Кредитні кошти отримала на руки і одразу передала [PERSON] . Яка сума договору іпотеки не пам`ятає. Повістки у суд отримувала, але до суду не пішла, бо у неї стався інсульт. Потім їй телефонували кредитори і повідомили про необхідність залишити квартиру. Їй невідомо, хто на даний час проживає у квартирі, бо вона виїхала з неї. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначила, що по датах не готова сказати, коли підписувалися договори. Пам`ятає, що до банку звернулися [PERSON] з [PERSON] , оскільки [PERSON] хотів продати їй квартиру. [PERSON] допомагав [PERSON] отримати кредит на придбання квартири та знав, що підписував. Вона не пам`ятає, яким чином були надані кредитні кошти - переказом чи готівкою. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Підтримала відзив на позов, зазначила, що заперечує проти задоволення позовної заяви, оскільки позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими. При укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. На даний час [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 29.08.2007 року №СVGОGК00000023 Банк 23.03.2016 року на адреси [PERSON] та [PERSON] направив повідомлення за №30.1.0.0/2-294 щодо наявності боргу по отриманому кредиту та необхідності погасити борг, як основним позичальником [PERSON] , так і поручителем [PERSON] згідно умов договору поруки, який укладено між сторонами. Заочним рішенням Путильського районного суду від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц задоволено позов Банку до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 29.08.2007 року №СVGОGК00000023 в сумі 858851,15 грн та судового збору. Даним рішенням суду зроблено висновок та надано оцінку договору поруки. [PERSON] подав заяву до Путильського районного суду щодо перегляду заочного рішення від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц, яким задоволено позов Банку до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору від 29.08.2007 року №СVGОGК00000023. Згідно з ухвалою Путильського районного суду від 06.03.2023 року у справі №721/481/16-ц - до початку розгляду справи до суду надійшло клопотання від адвоката Стратія М.В. про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду. Крім того, рішенням Вижницького районного суду від 20.04.2023 року у справі №721/898/22 задоволено частково позов АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором №СVGОGК00000023 від 29.08.2007 року, яка складається з трьох відсотків річних за період з 21.11.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 456,51 доларів США, що станом на 20.04.2023 року за курсом НБУ в розмірі 36,56 грн за один долар, становить 16690,00 грн та судовий збір. Даним рішенням встановлено, що [PERSON] своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, зобов`язання за вказаним договором не виконала. У забезпечення виконання зобов`язання за договором №СVGОGК00000023 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. 09.05.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Путильського районного суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Путильського районного суду від 19.08.2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто заборгованість. Винесення вказаного рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Вказане рішення [PERSON] не оскаржив в апеляційному порядку. Таким чином, в даний час є два рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача на підставі оспорюваного договору поруки, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання. Вважає, що доводи [PERSON] про те, що підписав договір поруки не читаючи, підтверджує його бездіяльність, яка є недбальством. Вдповідно відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним. Позивач не вказує, яке його цивільне право порушене, в чому полягає таке порушення. Ухвалення судом рішення в справі про стягнення кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання кредитного договору чи іпотечного припиненим, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення кредитної заборгованості. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Подала заяву про застосування строку позовної давності, у якій зазначила, що про всі описані в позові події, які відбулися ще в 2007 році, позивач знав і міг подати позов у межах строку позовної давності, однак не скористався такою можливістю. Застосовуючи положення ч.1 ст.261 ЦК України, суд повинен врахувати, що порушення прав позивача розпочалося в 2007 році, а із зазначеним позовом до суду звернувся лише 2023 року, тобто зі спливом 16 років. Крім того вважає, що позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права в межах терміну позовної давності, однак таким не скористався. Позивач не навів суду обґрунтованих доводів та не підтвердив їх відповідними доказами, що йому не могло бути відомо про порушення його прав. Таким чином, вважає, що до спірних правовідносин судом має бути застосована позовна давність. Просила застосувати у даній справі позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.06.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 25.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представників сторін адвокатів Стратія М.В., Бацей Т.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог представник позивача адвокат Стратій М.В. надав такі докази: копію договору поруки №СVG0GК00000023 від 29.08.2007 року, згідно якого - ПриватБанк, в особі керуючої Берегометським відділенням ЧФ «ПриватБанк» Ходан Євгенії Іванівни (Кредитор) та [PERSON] , діючий на підставі особистого волевиявлення (Поручитель), уклали цей договір про наступне: 1. Предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання [PERSON] (Боржник) зобов`язань за кредитним договором від 29.08.2007 року №СVG0GК00000023 (далі - Кредитний договір), згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 7000,00 USD, а Боржник повинен виконати зобов`язання з: - повернення кредиту, наданого у вигляді невідновлюваної лінії, в сумі 7000,00 USD (Кредит) у строк до 26.08.2022 року включно; - сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% за місяць. Період сплати з «20» по «24» число кожного місяця; - щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у Період сплати у сумі 90,17 USD для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; - сплати відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,19% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються Боржником окремо понад суми щомісячного платежу за Кредитом разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. - сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, 1.5% разової комісії, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов та строків, передбачених Кредитним договором. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк 26.08.2022 року, або у строки згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до Кредитного договору). - сплати пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі. 2. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. 3. Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений. 4. У випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. 5. У випадку невиконання Боржником якого-небуть зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (-ь). 6. Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі Кредитора, на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. 7. До Поручителя, який виконав зобов`язання Боржника за Кредитним договором, переходять усі права Кредитора за Кредитним договором і договору (ах) застави (іпотеки), укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором за Кредитним договором. 8. Поручитель доручає Кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінній від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті Кредитору за цим Договором, при настанні строків платежів згідно п.6 цього договору (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється у відповідності до встановленого законодавством порядку. У випадку недостатності чи відсутності у Поручителя коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України і/чи відсотків за його користування і/чи винагороди, і/чи штрафів (пені), Кредитор має право на списання коштів в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості по Кредитному договору в національній валюті України на дату погашення, і продаж стягненої іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням Кредитору витрат сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому Поручитель доручає Кредитору оформити заявку на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені Поручителя. 9. У випадку невиконання Поручителем зобов`язань Боржника за Кредитним договором на протязі (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора, зазначеної в п.5 цього Договору, Поручитель сплачує на користь Кредитора пеню в розмірі 0,15% за день, але ні більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Сплата пені не звільняє Поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором. 10. Кредитор зобов`язаний у випадку виконання Поручителем зобов`язань Боржника за Кредитним договором передати Поручителю па протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту виконання зобов`язань всі документи, шо підтверджують зобов`язання Боржника за Кредитним договором. 11. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. 12. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. 13. Зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. 14. Дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою сторін. 15. Всі інші питання, неврегульовані цим Договором, регулюються діючим законодавством України. Наявні юридичні адреси та реквізити сторін. Договір підписаний його сторонами - [PERSON] та [PERSON] ; копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.04.2023 року по цивільній справі №721/898/22 провадження №2/713/77/23, яким задоволено частково позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором CVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, яка складається з 3-х відсотків річних за період з по 21.11.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 456,51 доларів США, що станом на 20.04.2023 року за курсом НБУ в розмірі 36,56 грн за один долар, становить 16690,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 443,47 грн з кожного. Дане рішення суду набрало законної сили 22.05.2023 року. Рішенням встановлено, що: - 29.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №СVG0GK00000023, останній надано кредит у розмірі 7000,00 доларів США на термін до 26.08.2022 року; - 29.08.2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №СVG0GK00000023 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №СVG0GK00000023; - заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 858851,15 грн; копію договору купівлі-продажу, посвідченого 21.08.2007 року нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №6789, згідно якого - [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за ціною 9639,00 грн; копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №68 від 15.02.2023 року, згідно якого - комісія Берегометської селищної ради провела обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою [ADDRESS] та встановила, що тривалий час за даною адресою ніхто не проживає; копію листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-230201/5468 від 03.02.2023 року, адресованого [PERSON] , за яким його повідомлено, що не можуть надати додаткову копію кредитного договору та інші запитувані документи у листі, це робиться в першу чергу для його ж безпеки та збереження конфіденційної інформації, щоб сторонні особи не змогли скористатися нею. Щоб отримати належні до видачі клієнту копії документів, йому необхідно звернутися до відділення АТ КБ «ПриватБанк». Інші документи можуть бути надані тільки за запитом суду і безпосередньо співробітниками банку співробітникам суду; копію листа ЦНАП Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №60 від 17.02.2023 року, адресованого адвокату Стратію М.В., яким його повідомлено. що [PERSON] , [INFO] знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] 26.06.2013 року. Підстави зняття невідомі, оскільки трок зберігання заяв про реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та за необхідності відповідних копій документів, які подаються для здійснення реєстрації місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання в паперовій формі, становить три роки; копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №322057905 від 06.02.2023 року, згідно якої: - 05.09.2007 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №16752817 на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕО №033836 від 21.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., реєстр №6789 проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру, що розташована по [ADDRESS] ; - 11.09.2007 року у Державному реєстрі Іпотек за №5636622 на підставі договору іпотеки №7464, посвідченого 11.09.2007 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстровано іпотеку, предметом якої є квартира, що розташована по [ADDRESS] ; - 11.09.2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5636547 на підставі договору іпотеки №7464, посвідченого 11.09.2007 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстровано заборону на нерухоме майно - квартиру, що розташована по [ADDRESS] ; копію договору іпотеки квартири, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючої Вижницьким відділенням Чернівецької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 11.09.2007 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., реєстровий №7464, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року [PERSON] передала належне їй на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕО №033836 від 21.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., реєстр №6789 нерухоме майно - квартиру, що розташована по [ADDRESS] ; копію заяви [PERSON] в інтересах [PERSON] від 10.02.2023 року, адресованої Путильському районному суду Чернівецької області про перегляд заочного рішення Путильського районного суду від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором; копію клопотання [PERSON] в інтересах [PERSON] від 06.03.2023 року, адресованого Путильському районному суду Чернівецької області про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення Путильського районного суду від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. На спростування позовних вимог та підтвердження заперечень проти позову представник відповідача адвокат Бацей Т.М. надала такі докази: два повідомлення №30.1.0.0/2-294 від 23.03.2016 року, адресовані позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] , згідно яких АТ КБ «ПриватБанк» повідомляв їх, що: Відповідно до укладеного договору №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року [PERSON] отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 7000,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором було укладено договір поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, укладеним з поручителем [PERSON] . Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] не погашала заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, що має відображення у розрахунку заборгованості за даним кредитним договором. Таким чином зобов`язання за вказаним договором були не виконані. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за вказаним кредитним договором прострочена заборгованість складає 25835,72 долар США, у тому числі: 2206,82 долар США - заборгованість за кредитом; 7170,61 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1190,00 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 15268,29 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до вимог ст.ст.610, 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно з вищезазначеними нормами діючого законодавства, а також відповідно до п.2.5.6 Договору поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, доводили до відома наступне: З метою погашення заборгованості за договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року на найближчий час заплановані наступні заходи: 1. Звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків. 2. Передача інформації про них, як про неплатника до Бюро кредитних історій. У разі непогашення заборгованості будуть розцінюватись як клієнти, які не співпрацюють з Банком згідно постанови правління НБУ від 21.07.2015 року №467. У разі, якщо мають бажання уникнути таких заходів, просили у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов кредитного договору №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року та Договору поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, вимагають повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції; копію Реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів від 08.04.2016 року з копією квитанції «Укрпошта» ЦПЗ №1 від 08.04.2016 року, з яких вбачається, що на адресу [PERSON] в с. Мариничі Путильського району Чернівецької області та [PERSON] в [ADDRESS] банком надіслано зазначені вище повідомлення; копію заочного рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року по цивільній справі №721/481/16-ц провадження №2/721/130/2016, яким задоволено позов ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» 858851,15 грн та судовий збір в розмірі 12882,77 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили 12.09.2016 року; копію ухвали Путильського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року по справі №721/481/16-ц провадження №2-п/721/1/2023, якою залишено без розгляду заяву адвоката Стратія М.В. в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення Путильського районного суду від 19.08.2016 року у справі №721/481/16-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] , про визнання правочину недійсним з підстав вчинення даного правочину під впливом помилки, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять його умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до чч.1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст.546 ЦК України). Частиною 2 ст.548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, за виключенням гарантії (ст.562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. Частинами 1 та 2 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у ст.554 цього Кодексу. Так, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статтей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Частиною 1 статті 229 ЦК України (у редакції станом на 29.08.2007 року - час укладення правочину) було передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, встановлених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно п.19 вказаної постанови, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Аналіз статті 229 ЦК України дає підстави для висновку, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів Судом установлено, що: - 29.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №СVG0GK00000023, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7000,00 доларів США на термін до 26.08.2022 року; - 11.09.2007 року приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. посвідчила договір іпотеки реєстровий №7464, за умовами якого у забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, вона передала в іпотеку нерухоме майно, яке було придбано за кошти, отримані за кредитним договором; - заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року по цивільній справі №721/481/16-ц провадження №2/721/130/2016, яке набрало законної сили 12.09.2016 року, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, яка станом на 26.02.2016 року становила 858851,15 грн та судові витрати; - рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.04.2023 року по цивільній справі №721/898/22 провадження №2/713/77/23, яке набрало законної сили 22.05.2023 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором CVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, яка складається з 3-х відсотків річних за період з по 21.11.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 456,51 доларів США, що станом на 20.04.2023 року за курсом НБУ в розмірі 36,56 грн за один долар, становить 16690,00 грн та судові витрати; - у забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, цього ж дня між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №СVG0GK00000023, при укладенні якого було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними; - на момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; - правочин був спрямований на забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, укладеного з метою отримання нею кредиту для придбання у матері позивача належної їй квартири, що розташована в [ADDRESS] . Аналіз досліджених доказів та встановлених обставин дає підстави для обґрунтованого висновку, що представником позивача [PERSON] не виконано закріпленого у ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі ст.229 ЦК України - вчинення [PERSON] оспорюваного договору поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, якими зокрема є природа правочину, права та обов`язків сторін, тощо. Представником позивача взагалі не зазначено обставин, щодо яких помилився [PERSON] укладаючи оспорюваний договір поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року. Тому доводи представника позивача про вчинення даного правочину під впливом помилки - ґрунтуються виключно на припущеннях. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] , про визнання договору поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року недійсним, - необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. Посилання представника позивача [PERSON] на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц помилкове, оскільки у постанові зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26.11.2014 року у справі №6-75цс14, від 03.02.2016 року у справі №6-2017цс15 та від 06.07.2016 року у справі №6-1199цс16 про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі ч.4 ст.559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.». Тобто у даній постанові предметом розгляду було питання правильного застосування ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, судом установлено, що своїх зобов`язань за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року [PERSON] не виконувала протягом тривалого часу, про що свідчать рішення судів, які набрали законної сили, кредитний договір чи його окремі частини не були визнані недійсними, а отже порука [PERSON] мала юридичне значення. Також посилання представника позивача [PERSON] на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.09.2019 року у справі №904/4567/18 є помилковим, оскільки у постанові зазначено, що: «За загальним правилом, як і інші способи забезпечення виконання зобов`язань, договір поруки забезпечує дійсне зобов`язання (ст.548 ЦК України), тобто, на момент укладення договору поруки вже має існувати основне зобов`язання, або вони укладаються одночасно. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №912/2185/16, у якій суд зазначив, що порука за вимогу, строк виконання якої настав, свідчить про її реальність.». Судом установлено, що 29.08.2007 року з [PERSON] був укладений кредитний договір №СVG0GK00000023, і цього ж дня у його забезпечення з [PERSON] був укладений договір поруки №СVG0GK00000023, тобто і основний договір і договір поруки були укладені одночасно. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Представник відповідача адвокат Бацей Т.М. подала письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та просила відмовити в позові. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 1 ст.265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом установлено, що [PERSON] довідався чи міг довідатися про порушення його права під час укладення договору поруки №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, тому початком трирічного строку позовної давності, у межах якого йому необхідно було звернутися до суду із даним позовом є 29.08.2007 року, позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки у червні 2023 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Водночас, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в інтересах [PERSON] за недоведеністю та безпідставністю, то підстав для застосування позовної давності не вбачає. На підставі викладеного, ст.ст.3, 11, 15, 16, 202-204, 215, 216, 229, 256, 257, 261, 264, 265, 267, 509, 526, 546, 548, 553, 554, 562, 598, 599, 610, 611, 1049, 1054 ЦК України, п.7 та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року,

Outcome: dismissed