Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

18 липня 2023 року позивач звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1981 від 09 квітня 1998 року житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і земельної ділянки під ним, площею 0,16 га, який укладено на товарній біржі «Нерухомість -Південь» між [PERSON] , яка діяла від імені та за дорученням [PERSON] - продавцем з одного боку, та [PERSON] - покупцем з іншого боку, що зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 квітня 1998 року за №19. В обґрунтування свого позову вказує, що 09 квітня 1998 року він та відповідач [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна №1981 за яким позивач купив, а відповідач продала домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний договір укладено 09 квітня 1998 року на товарній біржі «Нерухомість -Південь» за реєстровим №1981. В подальшому на підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності [PERSON] було зареєстровано Миколаївським міжміським БТІ за №19 від 13 квітня 1998 року. На даний час позивач має намір реалізувати своє право, щодо розпорядження житловим будинком, однак через відсутність нотаріального посвідчення спірного договору не може вчинити будь-яких дій щодо належного йому нерухомого майна, що й зумовило звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2023 року матеріали позовної заяви передано за територіальною юрисдикцією до Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку виключної підсудності. Ухвалою від 20 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - товарна біржа «Нерухомість -Південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 14 грудня 2023 року позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився. Представник позивача - адвокат Долгова Л.В. в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14 грудня 2023 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Представник третьої особа - товарної біржі «Нерухомість -Південь» в судове засідання 14 грудня 2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. З копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09 квітня 1998 року №1981, вбачається, що 09 квітня 1998 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення від 29 травня 1997 року (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна №1981, за яким [PERSON] купив домоволодіння, яке складається з житлового будинку та прибудинкових територій, що розташоване по [ADDRESS] разом з приватизованою земельною ділянкою, площею 0,16 га, яка належала продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №019059. Відповідно до реєстраційного напису КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», на підставі вказаного договору купівлі-продажу, 13 квітня 1998 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] за реєстровим №19. Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (чинної на момент реєстрації договору) на товарній біржі «Універсальна біржа «Південь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №230 від 15 жовтня 1999 року. Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №402 від 26 серпня 1997 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужений цілий житловий будинок нікому не проданий, не закладений, не подарований, не зданий в оренду, у спорі та під забороною не перебуває, права третіх осіб на нього відсутні. Кошти за купівлю-продаж житловий будинку в розмірі 5636,00 грн отримані продавцем [PERSON] до посвідчення договору (пункт 5 спірного договору). Згідно статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини першої статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, [PERSON] , в силу статті 145 ЦК УРСР, є добросовісним набувачем. Більш того, отримавши 13 квітня 1998 року державну реєстрацію в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» права власності на вказане домоволодіння, який [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09 квітня 1998 року №1981, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений вище висновок суду матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved