Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

01.11.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності (а.с. № 4-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2023р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №1-2). Ухвалою судді\~Ткаченко Н.В.\~від\~02.11.2023р.\~було відкрито\~провадження по\~ справі\~ та\~призначено розгляд\~справи за\~правилами загального\~позовного провадження,\~призначено \~проведення підготовчого\~засідання (а.с.№19). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст.\~197, ч.3 п.2 ст.\~200\~ЦПК України було проведено 24.11.2023р. та справу призначено до судового розгляду (а.с. №37). В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача\~ адвокат\~Д`яконова К.І.\~(діє\~на підставі\~ордеру серії\~АР №1146087\~від 12.10.2023р.\~ а.с.\~№16)\~посилалась на те, що відповідно до договору дарування квартири від 04.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О., № 277, позивачці належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.07.2012р., що підтверджується відповідною інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно. Через військову агресію Російської Федерації, започаткування режиму воєнного стану, активну фазу бойових дій на території м. Маріуполь Донецької області у період з 24.02.2022р. та подальшу окупацію міста у квітні 2022р., позивачкю було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру. З метою отримання дублікату договору дарування квартири від 04.04.2012р., відповідно до вимог\~ст. 53 Закону України «Про нотаріат», вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. Проте, відповідно до листа-роз`яснення приватного нотаріуса у видачі дублікату договору дарування їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю у нотаріуса доступу до всіх документів нотаріального архіву через проведення воєнних (бойових) дій на території м. Маріуполь Донецької області. Відтак, позивачка позбавлена можливості отримати дублікат договору дарування, що стало підставою звернення до суду. У зв`язку з викладеним представник позивачки просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. 24.11.2023р.\~на електронну\~адресу суду від представника відповідача [PERSON] (діє за довіреністю від 25.11.2021р. -а.с. № 33) в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача \~проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки у даному випадку Маріупольська міська рада жодним чином не оспорює право власності позивачки на нерухоме майно, та не вчинює інших дій, які б свідчили про невизнання такого права, отже, є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, звертав увагу суду, що право власності позивачки на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим відсутні підстави для отримання дублікатів правовстановлюючих документів (а.с. № 28-32). У судове засідання 13.12.2023р. сторони (їх представники) не з`явились, про день розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. №38-41). 11.12.2023р. до суду від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги адвокат підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. №44). Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання також не з`явився, про дату розгляду справи судом був повідомлений належним чином. У відзиві до суду від 24.11.2023р. просив розглянути справу за його відсутності відповідно до позиції, яка викладена у відзиві (а.с. № 32). З урахуванням заяв представників сторін, суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 13.12.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення суду у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник позивачки заперечувала проти ухвалення заочного рішення) (а.с. № 44). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що до автоматизованої бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування від 04.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. за №277, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.07.2012р. за № 31556808. Обставина державної реєстрації вказаного речового права підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.10.2023р. № 350321079, а також копією договору дарування від 04.04.2012р. (а.с. № 14, 11-13). Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказана квартира, з 05.03.2022р. віднесена до тимчасово окупованої Російською Федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022р. за № 1668/39004. З матеріалів справи вбачається, що позивачою оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру було втрачено у зв`язку з наведеною вище обставиною ведення бойових дій. З метою отримання дублікату договору дарування квартири від 04.04.2012р., відповідно до вимог\~ст. 53 Закону України «Про нотаріат», [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. Відповідно до\~листа-роз`яснення\~ приватного\~ нотаріуса\~ Київського\~міського нотаріального\~округу Акішиної\~Р.С.\~від 13.10.2023р.\~№ 105/01-16,\~ [PERSON] \~у \~видачі \~дублікату договору\~ дарування\~квартири [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку із відсутністю у нотаріуса доступу до всіх документів нотаріального архіву через проведення воєнних (бойових) дій на території м. Маріуполь Донецької області (а.с. № 15). Таким чином, у позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вказане майно, та одночасно із цим відсутня можливість отримати такий документ у позасудовому порядку. Необхідність визнання за позивачкою права власності на вищезазначену квартиру зумовлена виникненням у неї права на отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії Російською Федерацією нерухоме майно, згідно із вимогами Закону № 2923 «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Відповідно до ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, передбаченогост.16 ЦК України. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів згідно із ч.2 ст.16\~ЦК України передбачено визнання права. Відповідно до ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку суд вважає доведеним обставину втрати позивачкою документу, який засвідчує її право власності на майно, у зв`язку з наведеною вище обставиною ведення бойових дій на території м. Маріуполь, Україна. За приписами ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч.1 ст.182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч. 4\~ст.\~334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках визначених ст. 28 цього Закону. В даному\~випадку інформацією\~з Державного\~реєстру підтверджена\~обставина \~державної реєстрації\~ за\~позивачкою права\~ власності\~ на\~квартиру,\~що розташована\~ за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~68,3\~кв.м.,\~житловою площею\~39,2\~кв.м.,\~на підставі\~договору дарування\~від 04.04.2012р.,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Маріупольського\~міського нотаріального\~округу Донецької\~області Стадник\~О.О.\~№277,\~зареєстрованого в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності 16.07.2012р. за № 31556808 (а.с. № 42-43). Отже, позивачка у відповідності до норм законодавства України набула право власності на вищевказану квартиру, з наступним здійсненням державної реєстрації такого речового права за нею. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку у свій час було зареєстровано належним чином згідно законодавства та ніким не оспорювалось, проте, на даний час склалася така ситуація, що через російську агресію проти України позивачка не може реалізувати свої права як власника, оскільки не може отримати юридичний документ щодо своєї квартири, а отже не може і оформити відповідні документи належним чином. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікованоюзаконом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Враховуючи, що суду доведені обставини правомірного набуття позивачкою права власності на вказану квартиру, і судом встановлена обставина втрати власником правовстановлюючого документу на таке майно з одночасним підтвердженням факту неможливості отримати такий документ у позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі\~ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені та 11.12.2023р. до суду від представника позивачки надійшла заява про покладення судових витрат саме на позивачку, судові витрати, які понесені нею по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1 073грн. 60коп. (а.с. №3), не підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved