Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Посилається на те, що із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2020 року . За час подружнього життя у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . З початку 2022 року відносини між подружжям поступово почали псуватися, почали виникати конфлікти, які виникали в загальному на ґрунті, непорозумінь між собою та неповаги один до одного, що змусило позивачку звернутися з позовом про розірвання шлюбу. В даний час позивачка самостійно, з початку 2022 року, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їхню малолітню дитину. Дитина проживає разом зі позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка не працює та заробітної плати не отримує, окрім стипендії та щомісячної одноразової допомоги при народженні 1-ї дитини. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За період окремого проживання відповідач припинив надавати фінансову та матеріальну допомогу на утримання та проживання їхньої дитини. Будь яких грошових коштів від відповідач на харчування, утримання дитини в належному розмірі отримано не було. З особистих розмов по телефону з відповідачем відомо, що він працює сезонним працівником на території Чеської Республіки . Відповідач є молодою, працездатною особою, їздить на заробітки за кордон та отримує високий дохід, інших утриманців не має, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 4000 грн. щомісячно та на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.\~ Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 03.08.2020 року між\~ [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Монастирської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №6 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2021 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] \~ (а.с. 9). Відповідно до довідки виданої Монастирецьким старостинським округом Горінчівської сільської ради №756 від 29.11.2023 року, син сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні (а.с. 11). Відповідно до довідки УСЗН Хустської РДА\~ №429 від 29.11.2023 року, позивачка перебуває у декретній відпустці до догляду за малолітньою дитиною та знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хустської РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1 - ї дитини у розмірі 860,00 (вісімсот шістдесят) гривень (а.с. 14). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 2ст. 150СК України,батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України,встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1ст. 184 СК України. У відповідності до ч. ч. 1, 2ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2ст.182СК України,встановлено,що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з цим, відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина,з якою проживає дитина,має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Отже, при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд враховує майновий стан відповідача, який є молодим та працездатним за віком, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини та дружини. Враховуючи вищевикладене, а також матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення всім необхідним та для її належного розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, має\~ дохід суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 /три тисячі/ гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття та дружини у розмірі 2000 /дві тисячі/ гривень щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved