Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова 01.07.2021 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визнати недійсним договір дарування, посвідчений 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою реєстровий № 1-3858, скасувати державну реєстрацію речового права права власності [PERSON] на зазначену квартиру (т.1 а.с. 1-5). На обґрунтування позову позивач посилається, зокрема, на положення ст. ст. 203, 207, 215, 626, 638 ЦК України, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач зазначає, що він є сином та відповідно спадкоємцем після смерті померлої [INFO] матері [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01.09.1989. Позивач постійно навідувався до матері за вказаною адресою, щоденно за нею доглядав, оскільки вона потребувала такого догляду внаслідок захворювань. За його заявою 08.06.2021 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 67787839 у спадковому реєстрі, № у нотаріуса 378П/2021. Вважав, що до спадкового майна належить квартира за вказаною адресою, яка належала матері на праві власності. Будь-які відомості щодо втрати (відчуження) титулу власника матір за життя не повідомляла, називала квартиру своєю. Однак, в подальшому, під час отримання нотаріусом відомостей, необхідних для отримання спадкового майна, було з`ясовано, що квартира належить брату позивача [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 1-3858 (довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації від 14.06.2021). У цей же час відповідач з`явився до позивача, та, надавши копію якогось договору дарування на ознайомлення, пред`явив вимоги про звільнення квартири та передачу її у його користування, та повідомив про свій намір її продати третім особам. Зважаючи на той факт, що позивачу взагалі за весь період спілкування на догляду за матір`ю не було відомо про відчуження нею квартири,такі відомості викликали у позивача обґрунтовані підозри. Зазначає, що відповідач у період з 1991 р. по 1995 р. взагалі не перебував на території України, відтак, не міг укладати договір дарування 11.04.1994, та станом на сьогодні взагалі постійно проживає на території Німеччини. Крім того, оригінал договору дарування від 11.04.1994 відповідачем не надається навіть на ознайомлення, в наданій копії підпис за відповідача в якості обдарованого проставлений не ним особисто, оскільки є відмінним від підпису, що проставляється ним в інших документах. Підпис матері викликає сумнів, і, на погляд позивача, не є ідентичним її підпису. Більш того, жодного разу за період з 1994 по 2021 роки мати не згадувала та не повідомляла позивачу про наявність укладеного нею договору дарування квартири. Також позивач зазначає, що відповідач в квартирі не проживав, рахунків на сплату комунальних послуг не відкривав, квартирою ніколи не користувався, не управляв нею. За таких обставин вважає, що договір дарування є вочевидь підробленим, воля жодної з осіб, зазначених у ньому сторонами, на його укладення була відсутня. Наведене свідчить про наявні дефекти волі при укладанні спірного договору що, у відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Позивач зазначає, що у разі встановлення відсутності волевиявлення особи на укладання спірного правочину такий договір має бути визнаний недійсним. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 761/26618/15-ц, від 11.06.2020 у справі № 141/875/17-ц, від 19.05.2020 у справі № 624/600/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 201/13235/15-ц, від 11.06.2018 у справі № 916/613/17. Враховуючи те, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності відповідача на спадкову квартиру за недійсним правочином порушує майнові права позивача як спадкоємця щодо можливості отримання такої квартири у спадок, необхідним для захисту прав позивача також є скасування держаної реєстрації відповідного речового права права власності відповідача на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 1-5). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Ляху М.Ю. (т. 1 а.с. 24). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ляха М.Ю. від 02.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним. Справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження із призначенням в підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 29). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ляха М.Ю. від 02.07.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно,в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії,здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , до закінчення розгляду справи по суті (т. 1 а.с. 25-26, 30-31). Ухвалю Харківського апеляційного суду від 17.11.2022 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2021 скасовано, заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення (контрольне провадження а.с. 96-98). 02.08.2021 від представника відповідача адвоката Цимбалюка С.В. до суду поштою надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 34-48). 18.10.2021 до суду надійшло клопотання позивача про залучення документів в якості доказів (т.1 а.с. 72-73, 74-88). 24.11.2021 позивач через канцелярію суду подав заяви про витребування доказів (т.1 а.с. 95-96, 97). Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Харкова Ляха\~М.Ю.\~від 24.11.2021 задоволено заяви позивача про витребування доказів (т.1 а.с. 100). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду дитиною судді Ляху М.Ю.», зазначена справа визначена в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О. (т. 1 а.с. 127-128). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О. від 31.10.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним. Розгляд справи ухвалено проводити в загальному порядку із призначенням в підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 129). 07.12.2022 позивачем [PERSON] до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] (т.1 а.с. 144-146). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.12.2022 в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (т.1 а.с. 148-149). 21.12.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява позивача у справі [PERSON] про відвід судді Муратової С.О. у зазначеній цивільній справі (т.1а.с. 191). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 заяву [PERSON] про відвід судді Муратової С.О. по даній цивільній справі визнано необґрунтованою та в її задоволенні відмовлено (т.1 а.с. 153-154). 21.12.2022 до канцелярії суду надійшла заява від [PERSON] про витребування доказів, в якій він для повного та об`єктивного розгляду справи просив витребувати вказані в заяві документи (т. 1 а.с. 158-159). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково (т. 1 а.с. 181-182). Цією ж ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним (т. 1 а.с. 181-182). 17.04.2023 до канцелярії суду надійшла відповідь Харківського обласного державного нотаріального архіву щодо надання копій документів з додатками (т.2 а.с. 80-86). 18.04.2023 до канцелярії суду з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надійшов лист щодо виконання ухвали з додатками (т. 2 а.с. 8-66). 19.04.2023 на електрону адресу суду надійшло повідомлення ПАТ «Харківенергозбут» на виконання ухвали №953/12528/21, з додатками (т.2 а.с. 67-73). 19.04.2023 на електрону адресу суду надійшло клопотання АТ «Харківобленерго» на виконання ухвали №953/12528/21, з додатками (т.2 а.с. 74-79). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О. від 24.04.2023 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі за позовною [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним та ухвалено призначити справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 90-91). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, вказуючи, зокрема, що в ході розгляду справи доведено, що у вказаний період часу будь-який договір між його братом та його матір`ю не міг бути укладений, брат постійно мешкає в Німеччині, на час ніби то укладання оспорюваного договору він не був присутній на території України, не міг бути учасником договору; на час ніби то укладання оспорюваного договору його матір мала поважний вік, хворіла і у зв`язку зі станом свого здоров`я не могла бути особисто присутня у нотаріуса для підписання цього договору; представником відповідача по справі не надано до матеріалів справи оригіналу оспорюваного договору, судом було тільки витребувано копії договорів з різних установ, та, як вбачається з цих копій, на кожній з них підпис сторін за договором дещо відрізняється, що дає йому право стверджувати, що вказаний договір не був підписаний сторонами за договором. Також вважав, що представник відповідача не довів своїх повноважень на час розгляду справи, ним було надано договір, начебто укладений між його братом та юридичною установою. Але представником відповідача, незважаючи на його неодноразові вимоги, не було надано даних, що всі відомості по справі, на які він спирався як на заперечення позовних вимог, були ним отримані безпосередньо від його брата, і що взагалі брат живий на теперішній час. Звертав увагу, що при слуханні справи представник відповідача змінював свої пояснення стосовно спілкування з відповідачем по справі. Вважає, що суттєве значення також має той факт, що ні після укладання договору, ні на теперішній час відповідач не зареєстрував своє право власності у спосіб, передбачений діючим законодавством України, фактично не прийняв квартиру у користування та розпорядження, не оформив на себе договори з підприємствами та установами, що надають комунальні послуги. Вказані обставини дають змогу позивачу стверджувати, що оспорюваний договір є фіктивним, а, отже, повинен бути визнаний недійсним. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цимбалюк С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 34-41), згідно якого, зокрема, твердження позивача, що неідентичність підписів є дефектом волі при укладання договору дарування є необґрунтованим, а посилання позивача у позові на позиції Верховного Суду є некоректними, оскільки у зазначених постановах підтвердження відсутності волевиявлення враховуючи відсутність підпису сторони по договору, підтверджувались висновками почеркознавчих експертиз, а не припущеннями чи показаннями. Зазначені позивачем постанови Верховного Суду лише підтверджують, що позивач не надав допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що підписи в договорі дарування не належать визначеним особам. Посилається на правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 20.07.2021 у справі № 705/5328/19, відповідно до якого, установивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про визнання фіктивним договору дарування, суди зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову. Стосовно припущення позивача, що підписи в договорі не є підписами [PERSON] та [PERSON] зазначає, що договір дарування посвідчення нотаріально відповідно до вимог ст. 244 ЦК УРСР 1963 року, що був чинний на момент укладання договору, при посвідченого даного договору нотаріусом відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на момент укладання договору, здійснено встановлення осіб, що зазначеними сторонами даного договору. Наголошував, що оспорюваний договір дарування був підписаний особисто відповідачем [PERSON] та його матір`ю [PERSON] . Крім того, відзив на позов, поданий та підтриманий представником відповідача в судовому засіданні, містить вимоги щодо застосування позовної давності, вказуючи, що оскільки правовідносини у цій справі виникли в 1994 році у зв`язку з укладанням договору дарування, то, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ЦК УРСР 1963р. посилається на положення ст. ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР, постанову Верховного Суду від 18.02.2021 у справі м№ 390/160/19. Вважає, що твердження позивача стосовно його необізнаності щодо наявності договору дарування та самого факту втрати титулу власника [PERSON] не відповідають дійсності та не узгоджуються з викладеною інформацією у позові, оскільки позивач протягом всіх 27 років мав доступ до документів матері, серед яких був примірник договору дарування. Відповідач відкрито володів квартирою та не приховував, що є її власником. Позивач достеменно був обізнаний про укладання договору дарування. Вважає, що перебіг строку позовної давності почався з дня укладання договору дарування. Враховуючи, що з дати укладання договору минуло 27 років, згідно ст. 80 ЦК УРСР суд, у разі встановлення факту порушеного права позивача, має відмовити у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строку позовної давності до пред`явлення позову. Також зазначає, що на момент укладання договору позивач не був ані співвласником квартири, ані малолітньою чи неповнолітньою особою, яка проживала в даній квартирі, ані неповнолітньою особою; на момент укладання договору дарування квартири місце проживання позивача не було зареєстроване за відповідною адресою. [PERSON] , як одноособовий власник квартири, стосовно якої відсутні будь-які обмеження щодо розпорядження, в порядку, визначеному чинним на той момент законодавством, уклала договір дарування. [PERSON] не оспорювала відповідний договір дарування, даний правочин був вчинений нею відповідно до вимог чинного законодавства, з необхідним обсягом цивільної дієздатності, був вільним і відповідав її внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Жодна з підстав, передбачених у ЦК УРСР, ст. ст. 45-58, як підстава для визнання договору недійсним, позивачем не зазначена, необґрунтована та не доведена шляхом надання відповідних доказів. На підставі договору дарування від 11.04.1994 № 1-3858 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за відповідачем зареєстроване право власності на відповідну квартиру, що свідчить про прийняття майна обдарованим. Крім того, відповідачем не лише було відкрито рахунки, а й забезпечено оплату комунальних послуг, відповідач несе тягар утримання майна, що перебуває в його власності. Укладання договору дарування з нотаріальним посвідченням, реєстрація права власності та оформлення рахунків за плату комунальних платежів свідчить про додержання вимог законодавства та про відкрите володіння та управління даним об`єктом нерухомого майна. Представник третьої\~особи П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про судові засідання, що призначалися у справі, не з`явився, просить слухати цивільну справу за відсутності представника нотаріальної контори, покладаються на розсуд суду (т.2 а.с. 103, 105, 113, 116, 136, 143). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. В ст. 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження (т.1.а с. 12). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, після укладання шлюбу 07.12.1979 між [PERSON] та [PERSON] чоловіку присвоєно прізвище [PERSON] (т.1 а.с. 12). [PERSON] , також є матір`ю [PERSON] , [INFO] , згідно копії повторного свідоцтва про народження, залученої представником відповідача (т.1.а с. 42). [PERSON] , [INFO] , померла у віці 90 років [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) серія [NUMBER] (т.1 а.с. 13). Позивачем також надано довідку від 04.06.2021 про причину смерті [PERSON] (т.1 а.с. 20). Листом від 08.06.2021 /П № 1449/02-14 П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] , що його заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 896 та заведена спадкова справа № 378П/2021 (т.1 а.с. 21). Листом від 08.07.2021 /П № 1728/02-14 П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] , що його заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 1056 та долучена до спадкової справи № 378П/2021, яка була заведена раніше (т.1 а.с. 44). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч. 1 до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. За правилами ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Верховний Суд у своїй постанові від 18.02.2021 у справі № 390/160/19 (провадження № 61-8223св20) зазначає, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Верховний Суд у цій же постанові від 18.02.2021 у справі № 390/160/19 (провадження № 61-8223св20) дійшов висновку, що при цьому, порівняльний аналіз термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться у 76 ЦК УРСР (1963 року), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Тобто позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В наданій КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» засвідченій копії інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с. 8-86) міститься запит державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 08.06.2021/П № 1448 /02-14, в якій нотаріальна контора просить компетентні органи видати спадкоємцю [PERSON] : на підставі яких документів та кому належить квартира [ADDRESS] , дані необхідні для видачі спадщини (т.2 а.с. 39). На підставі зазначеного запиту нотаріальної контори від 08.06.2021/П № 1448 /02-14 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.06.2021 за № 1104458 сформовану довідку про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, а саме, І. Інформація з паперових носіїв до 31.12.2012: право власності на квартиру [ADDRESS] (назва « [ADDRESS] змінена на « [ADDRESS] » згідно рішення 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 № 12/15 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова») за [PERSON] , підстава права власності договір дарування, посвідчений 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 1-3858 (т.2 а.с. 44). 19.07.2021 [PERSON] звернувся із заявою до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за вх. № І-183/04-10/21 від 19.07.2021 про надання формації про те, чи належала [PERSON] в період з 1993 р. по 1995 р. квартира [ADDRESS] , а також щодо надання інформації про договір дарування вказаної квартири [ADDRESS] від 11.04.1994, у зв`язку із оформленням спадкових прав на майно [PERSON] після її смерті (т.2 а.с. 56). Таким чином, вказана вище інформація про власника квартири [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 1-3858, об`єктивна могла стати відомою позивачу [PERSON] з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.06.2021 за № 1104458, сформованої на запит нотаріальної контори від 08.06.2021/П № 1448 /02-14 після заведення спадкової справи саме за заявою [PERSON] . Вказані обставини в їх сукупності також об`єктивно підтверджують пояснення позивача про те, що про наявність договору дарування від 11.04.1994 він дізнався лише 17.06.2021 при зустрічі з [PERSON] , коли він приїхав з Німеччини до м. Харкова та повідомив про договір. Також позивачем надано копії його заяви від 01.07.2021 до Харківського обласного Державного нотаріального архіву про видачу копії зазначеного договору дарування від 11.04.1994 (т.1 а.с. 22) та його ж заяви від 22.06.2021 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради щодо надання інформації, в тому числі щодо реєстрації зазначеного договору дарування та надання копії цього договору (т.1 а.с. 23). Тобто, вчиняючи вказані дії, позивач саме в червні 2021 р., після смерті матері, дізнався про наявність оспорюваного ним правочину. Як зазначено вище, до Київського районного суду м. Харкова вказана позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним правочину - договору дарування, посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою реєстровий № 1-3858, надійшла 01.07.2021 (т.1 а.с. 1-5). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) дійшла висновку про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Статтею 47 ЦК УРСР передбачалася обов`язковість нотаріальної форми і наслідки її недодержання . Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. У відповідності до статті 4 ЦК УРСР (який діяв на момент укладення спірного договору дарування) цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. В ст. 244 ЦК УРСР визначалося, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як зазначено\~вище, ухвалою\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~24.11.2021 задоволено заяви позивача про витребування доказів, ухвалено, зокрема, витребувати з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради належним чином завірену копію договору дарування зазначеної квартири, посвідченого 11.04.1994р. Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1-3858; витребувати з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради відомості щодо особи, яка подавала документи на реєстрацію права власності на квартиру; витребувати з Харківського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірені копії договору дарування квартири, посвідченого 11.04.1994 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1-3858 та відповідних сторінок реєстру нотаріальних дій Восьмої державної нотаріальної контори, на яких стоять підписи дарувальника та обдарованого щодо вчинення договору дарування квартири; витребувати у відповідача оригінал договору дарування квартири, посвідченого 11.04.1994 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1-3858 (т.1 а.с. 100). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково, ухвалено, зокрема, витребувати у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради належним чином завірену копію договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №1-3858; витребувати у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради належним чином завірену копію інвентаризацій справи на квартиру [ADDRESS] ; витребувано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради відомості щодо особи, яка подавала документи на реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ; витребувано в Харківському обласному державному нотаріальному архіві копії договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1-3858 та відповідних сторінок реєстру нотаріальних дій Восьмої державної нотаріальної контори, на яких стоять підписи дарувальника та обдарованого щодо вчинення договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 11.04.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1-3858 (т. 1 а.с. 181-182). На виконання зазначених ухвал відповідно з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Харківського обласного державного нотаріального архіву надано відповіді з доданими документами (т.1 а.с. 109-113, 114-119, т.2 а.с. 8-66, а.с. 80-86). Крім того, представник відповідача в судовому засіданні 09.08.2023 надав договір дарування від 11.04.1994, копія якого залучена до справи (т.2.а с. 120-122). З наданих\~даних судом\~достовірно встановлено,\~що за\~вказаним договором\~дарування,\~посвідченим 11.04.1994\~державним нотаріусом\~Восьмої Харківської\~державної нотаріальної\~контори,\~зареєстрованим в\~реєстрі за\~№ 1-3858,\~11.04.1994\~ [PERSON] ,\~що проживає\~в [ADDRESS] \~та [PERSON] ,\~що проживає\~в [ADDRESS] ,\~склали договір\~про таке:\~гр-нка\~ [PERSON] подарувала,\~а гр-нин\~ [PERSON] прийняв\~у дар\~квартиру [ADDRESS] \~,\~складається з\~двох кімнат,\~жилою площею\~31,8\~кв.\~м,\~загальною площею\~54,4\~кв.\~м,\~корисною площею\~54,4\~кв.\~м,\~ізольованої.\~Квартира [ADDRESS] \~належить дарителю\~ [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-продажу,\~посвідченого в\~Восьмій Харківській\~ державній\~нотаріальній конторі\~30.08.1991\~по реєстру\~за \~№ 2-5886,\~зареєстрованого Харківським\~міським бюро\~технічної інвентаризації\~12.09.1991\~№ 56381.\~За змістом\~договору,\~договір підписано\~в присутності\~державного нотаріуса,\~особу сторін\~встановлено,\~їх дієздатність,\~а також\~належність [PERSON] \~квартири [ADDRESS] \~перевірено.\~Зазначена квартира\~зареєстрована КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] за реєстровим № 56381 18.05.1994 (т.1 а.с. 109-113, 114-119, т.2 а.с. 80-86, 120-122). Харківським обласним державним нотаріальним архівом також повідомлено, що в матеріалах фонду № 15 «Восьма Харківська державна нотаріальна контора» зберігається договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Васіковою Л.Є. 11.04.1994 за р. № 1-3858., надано фотокопії вищезазначеного договору та виписки з реєстру про посвідчення цього договору. Договір дарування квартири було посвідчено від імені [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 114, 115-119, т.2 а.с. 80, 81-86). Представником відповідача надано до суду лист [PERSON] , із зазначенням його місце реєстрації в Німеччині, в якому 11.10.2021 консул Генерального консульства України в Мюнхені засвідчує справжність підпису [PERSON] , який зроблено у його присутності. Особу [PERSON] , який підписав документ, встановлено. Зареєстровано в реєстрі за № 570/4-1478-2021. [PERSON] повідомлений про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, заявляє, що особисто 11.04.1994 був присутнім у Восьмій харківській державній нотаріальній конторі під час нотаріального посвідчення договору дарування квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований в реєстрі за № 1-3858, згідно якого його мати, [PERSON] подарувала йому зазначену квартиру. Його особистий підпис в договорі дарування у строчці «Обдарований» виконаний ним особисто та за власною волею. Таким же чином виконано особистий підпис дарувальника [PERSON] , яка особисто в його присутності та присутності нотаріуса поставила власноручний підпис (до справи залучена копія, яка посвідчена судом з оригіналом) (т.1 а.с. 89, зворотна сторінка). Доказів, що оспорюваним правочином права позивача порушені та підлягають захисту у обраний ним спосіб, суду не надано. Крім того, виходячи із змісту статей 47, 48, ч.2 ст. 58 ЦК УРСР та пунктів 14, 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року № 3 (з наступними змінами і доповненнями) при визнанні угод недійсними, застосовуються наслідки, передбачені ст. 48 ЦК УРСР, а саме повернення сторін у попередній стан, а тому з позовом про визнання угод недійсними можуть звертатися до суду лише сторони угоди, а позивач не є стороною угоди. У відповідності до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно віддати їх укладення. Тобто позовні вимоги про визнання договору недійсним повинні ґрунтуватися на нормах законодавства, що діяло на момент укладення договору, а саме на нормах ЦК УРСР (1963 року). Позивач обґрунтував свої вимоги нормами ЦК України, що є помилковим. Оспорюваний договір дарування повністю відповідав вимогам чинного законодавства України на момент його укладання, власник квартири розпорядилася своїм майном згідно наданих їй законом прав, позивач не довів протилежного та не навів в якості підтвердження своїх тверджень належних та допустимих доказів, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації відсутні. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, сплачені позивачем при звернення з позовом, у зв`язку із залишенням позову без задоволення покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed