Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] 20 червня 2023 року пред`явив до [PERSON] позов про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , із позивачем. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що з відповідачкою вони познайомилися у 2011 році, з того часу почали зустрічатися. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження сина вони проживали разом у квартирі позивача, але спільне життя у них не склалося, тому шлюб вони не зареєстрували. У них виникали часті сварки через різні погляди на життя, позивачка часто зникала в невідомому напрямку і поверталась через кілька днів без будь - яких пояснень. 20 січня 2023 року відповідача призвали до лав ЗСУ по мобілізації, однак медичної комісії він не пройшов, у зв?язку з чим повернувся додому. Скориставшись його відсутністю відповідачка забрала сина і поїхала у [ADDRESS] за місцем своєї реєстрації, де мала намір проживати разом із сином. До школи сина вона не віддала, не дбала про нього, вихованням не займалася. Зі слів знайомих відповідачка зловживала алкогольними напоями. Згоди з відповідачкою щодо місця проживання дитини і добровільної передачі її під його, позивача, піклування не вдалося досягнути, у зв`язку з чим він змушений був забрати сина до себе. Вважає, що перебування сина в с. Грушово негативно впливає на його виховання та здоров`я, в школу дитина не ходить, друзів там не має і неякісно харчується. Згідно довідки старости с. Грушово Тячівського району Закарпатської області В.Опріша, відповідачка приїжджала в с. Грушово із своїм сином [PERSON] , мала намір зареєструвати його, щоб отримувати матеріальну допомогу, однак вихованням дитини не займалась та до школи не водила. Позивач вважає, що в інтересах дитини - сину [PERSON] краще проживати з ним, оскільки він проживає в окремій двокімнатній квартирі, тривалий час працював у Чеській Республіці, непогано заробив, а тому в нього є всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. В позивача тепла квартира, син зареєстрований за адресою місця розташування квартири, де постійно проживав від самого народження. Дитина має окрему кімнату, іграшки, сучасний телефон, комп?ютер. Крім цього неподалік квартири розташований Тячівський ліцей № l та спортивний комплекс, що дає можливість для нормального навчання та всебічного розвитку. Згідно з актом обстеження служби у справах дітей Тячівської міської ради у позивача створені всі необхідні умови для нормального проживання та виховання дитини. Також звертає увагу на те, що дитина має бажання проживати з ним, позивачем, а він має можливість забезпечити його всім необхідним. Він, позивач, має намір допомогти дитині здобути освіту та докласти всі зусилля для його фізичного розвитку. В цьому йому допомагає мама позивача, [PERSON] . Інколи приходить відповідачка [PERSON] , яка постійно намагається знову забрати сина, відвести його в с. Грушово і там з ним проживати, через що у них постійно виникають конфлікти. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29 червня 2023 року, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 13 листопада 2023 року. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кошілко М. М. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та додатково зазначили, що на даний час син проживає з батьком та бажає проживати з ним. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позов не визнає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не прибув, подав заяву про проведення судового засідання без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Тересвянської територіальної громади Тячівського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, у судове засідання не прибув. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін [INFO] народилася дитина - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 2, 3, 6). Із фотокопії паспорта громадянина України та довідки - характеристики з місця проживання [PERSON] №05-38/26 від 30 березня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Тячівської міської ради видно, що місце проживання позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровано у [ADDRESS] . В шлюбі не перебуває, виховує сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 4, 13). Із фотокопії паспорта та відповіді Грушівського старостинського округу Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області видно, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , постійної роботи на даний час немає. У лютому 2023 року дана особа приїжджала в с. Грушово зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , якого мала намір зареєструвати за адресою своєї реєстрації, для того, щоб отримувати матеріальну допомогу. В кінці лютого приїхав її співмешканець [PERSON] , щоб забрати сина в м. Тячів, оскільки відповідачка не займалась вихованням дитини та не водила сина до школи, через що у сторін виник спір про місце проживання їх спільної дитини (а. с. 7 - 10). Із акта обстеження умов проживання, складеного депутатом Тячівської міської ради Крічфалушієм І.І., видно, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] , у двокімнатній квартирі, яка належить матері позивача [PERSON] ; [PERSON] навчається в Тячівському ліцеї № 1; дитина забезпечена кімнатою для проживання, перебуває на утриманні батька (а. с. 14). Із висновку виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області видно, що вказаний орган дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач не додав довідку з місця реєстрації дитини, довідку про доходи, довідку про стан його, позивача, здоров`я, довідку про стан здоров`я дитини, характеристику з місця навчання дитини з аналізом участі батьків у навчанні (а. с. 33). Із заперечення проти висновку органу опіки та піклування Тячівської міської ради, поданого представником позивача - адвокатом Кошілком М.М., видно, що останній долучив наступні документи: роздруківку банківської картки, яка засвідчує наявність коштів у [PERSON] ; довідку про стан здоров`я [PERSON] ; довідку про стан здоров`я дитини [PERSON] та характеристику видану із навчального закладу ( а. с. 41 - 47). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які допитані під час судового розгляду показали, що позивач [PERSON] проживає з ними по сусідству. Самостійно виховує сина [PERSON] . Мати дитини разом із ними не проживає, лише інколи приходить. Востаннє приходила приблизно два місця тому назад. Про те, що між батьками дитини існує спір про місце проживання їм невідомо, їм відомо те, що мати добровільно залишила дитину проживати із батьком. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Положеннями ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В контексті наведених вище аргументів позивача, суд вважає необхідним зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, в іншому випадку відсутні підстави для задоволення таких вимог. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання. У даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини [PERSON] , з яким син фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає змінити його місця проживання. Судом встановлено, що дитина проживає разом з батьком, який піклується про неї, забезпечує їй всі необхідні умови для виховання, розвитку і навчання. Хоча відповідачка і подала заяву у якій зазначила, що заперечує проти задоволення позову, однак вказала, що у зв"язку із тим, що не може знайти постійної роботи у своєму районі, змушена виїхати до Чеської Республіки на роботу, де працюють її батько та сестра і знайшли роботу для неї. Наведене свідчить про те, що дитина залишилася проживати разом із батьком. У зв"язку із чим, суд не вбачає спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка вчиняє дії, які б свідчили про порушення прав позивача, не визнає чи оспорює право дитини проживати разом з батьком, оскільки добровільно залишила дитину з батьком. Відтак, за згодою матері, та за бажанням самого сина, якому виповнилося десять років, дитина проживає з батьком, при цьому, мати дітей у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як їхньою матір`ю, суду не надала. Той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір і вказані обставини підлягають перевірці судом. Тому, за відсутності між сторонами спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судовго збору, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed