Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 21 грудня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 30 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] з вимогою про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є бабою [PERSON] та [PERSON] , котрі проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. [PERSON] є її дочкою. Батьком дітей у свідоцтвах про народження дітей зазначено [PERSON] , хоча це не відповідає дійсності оскільки такого записано зі слів матері [PERSON] . Зазначає, що після народження дітей ними опікувалася їх мати, однак вже більше десяти років саме вона опікується внуками, оскільки мати [PERSON] залишила дітей та проживає окремо, не займається їх вихованням, навчанням, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим тривалий час діти проживають разом із бабою [PERSON] у м. Севільї Республіки Іспанія, де вони забезпечені гідними умовами проживання. На переконання позивача, [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 01 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.23-24). Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та проведення підготовчого засідання вперше було призначено на 24 листопада 2023 року (а.с.30). Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 24 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 грудня 2023 року. В подальшому судове засідання було відкладено на 21 грудня 2023 року (а.с.41,43). У судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] - адвокат Дахновський В.В. підтримав позицію позивача, викладену у позовній заяві, надавши судові відповідні пояснення, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні прохала позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, зазначені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце їх проведення була повідомлена належним чином (а.с.42,44), причини своєї неявки судові не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За усної згоди повноважного представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.2 та ч.4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні як з пояснень учасників справи, так і з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є одинокою матір`ю трьох дітей, а саме, повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із батьком синів [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала та не перебуває, відомості про їх батька записані зі слів матері, відтак місцезнаходження біологічного батька синів не відоме (а.с.1-3,5,6,8,10,13,14,15,16). З довідки про склад сім`ї №452 від 27 березня 2023 року, виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] , обоє 25 грудня 2007 року народження, зареєстровані разом із [PERSON] , крім цього разом з ними зареєстрована але не проживає [PERSON] (а.с.12). З акту обстеження умов проживання №39 від 22 березня 2023 року, складеного комісією в складі начальника ССД Рудківської ТГ Юркевич І.Б. та спеціаліста 2 категорії ССД Рудківської ТГ [PERSON] , котрий підписаний вказаними особами, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] разом із бабою [PERSON] , а також інші особи, для дітей [PERSON] та [PERSON] створені належні умови проживання, [PERSON] за даною адресою не проживає з 2015 року, що встановлено зі слів в заявника [PERSON] , в будинку є всі необхідні умови для проживання сім`ї (а.с.15). З характеристики, виданої 27 березня 2023 року відділом «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, відомо, що [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак із 2015 року там не проживає. За свідченням сусідів за час проживання часто бувала на підпитку та зловживала алкогольними напоями, не займалась вихованням та розвитком дітей, часто залишала дітей з матір`ю [PERSON] та їхала у невідомому напрямку (а.с.14). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рудківської міської радиСамбірського району Львівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області №227 від 09 жовтня 2023 року, вбачається за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , обоє 25 грудня 2007 року народження (а.с.27-29). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці, а факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) суд зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконання матір`ю/батьком обов`язків щодо виховання дітей, а і встановити, що мати/батько ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує нехтувати своїми батьківським обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] усунулася від виховання дітей, з 2015 року фактично не приймає участі у їх вихованні, не піклується про стан їх здоров`я, не цікавиться їх успіхами,не надає допомоги на їх утримання свідомо та систематично, а тому суд приходить до висновку про її дійсне ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківський прав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надала. З урахуванням вищенаведеного, суд, встановивши, що матір [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання синів, враховуючи висновок органу опіки та піклування, з метою захисту якнайкращих інтересів дітей, приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо синів- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволеннюв повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved