Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що відповідач по справі є його матір`ю, а батько [PERSON] у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф в Україну був мобілізований до лав ЗСУ. Як зазначає позивач, рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області шлюб між батьками розірвано. Позивач вказує у позовній заяві, що у 2011 році мати виїхала за межі України та з того часу він постійно проживає з батьком, який його виховував та утримував. За словами [PERSON] , мати не виконує свої батьківські обов`язки з виховання та утримання, не забезпечує харчуванням, не надає коштів або будь-якої іншої матеріальної допомоги, фізичним розвитком, навчанням, здоров`ям не цікавиться, за місцем проживання не відвідує, тобто свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько [PERSON] , виконуючи свій військовий обов`язок, зник безвісти 13.07.2023 року. На даний час обов`язки по вихованню та утриманню взяв на себе дідусь [PERSON] , який має намір встановити піклування над позивачем. З огляду на викладене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього, стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або установи, яка у подальшому буде здійснювати над ним догляд. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 14 вересня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що йому було 3 роки, коли мати поїхала в Іспанію, з того часу вона ним не цікавиться, гроші на утримання не надає, з днем народження не вітає. За 12 років матір майже не бачив. Наразі проживає з дідусем та бабусею по лінії батька, які його утримують. Позивач згадав, що мати приїжджала лише один раз на 2 дні, коли йому було 11 років. В судове засідання 21.12.2023 року позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Житомирської міської ради в судовому засіданні пояснив, що перевірялось виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Упродовж 12 років мати жодним чином не виконувала батьківських обов`язків, її по суті немає в житті дитини. На думку виконкому, є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник у судове засідання 21.12.2023 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є дідусем позивача. Відповідач не підтримує жодних стосунків з ними. Відношення відповідача до дитини таке наче як вона їй не потрібна. Коли позивачу було приблизно 3-3,5 років відповідач поїхала в Іспанію, жодної допомоги не надавала. Фактично ростили [PERSON] як власного сина. За цей час відповідач лише раз приїжджала до сина на 2 дні, сторони не спілкуються один з одним, не підтримують жодних стосунків, хоча перешкоди відповідачу у вихованні сина не створювались. Свідок [PERSON] , яка є бабусею позивача, в судовому засіданні надала пояснення про те, що відповідач до виховання дитини жодного відношення не мала. Дитина з народження з ними, навчають онука, вилікували, виховують майже з народження. Коли почалась війна свідок просила забрати дитину, проте відповідач відмовилась і вимкнула всі телефони. Коли [PERSON] було 4 роки відповідач поїхала в Іспанію, з того часу лише раз приїхала. За 14 років відповідач на день народження прислала сину 50 євро, а коли приїжджала, то дала ще 4 000 грн. на купівлю одягу у школу. Сторони не підтримують жодних стосунків між собою. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків , дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 03.11.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, виходячи із інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вказаний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1690 від 01.11.2023 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на зміст позовної заяви та наявні у матеріалах справи докази, показання свідків, судом встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, із урахуванням наведених у статті 182 СК України обставин та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved