Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

31 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1190-8497 від 18.04.2023 в розмірі 47\~608,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом\~8\~800,00 грн.;\~прострочена заборгованість за нарахованими процентами\~38\~808,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. 18 квітня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою, якою є [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1190-8497 (надалі за текстом\~«кредитний договір»). Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання вимог кредитного договору, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A9711, для підписання кредитного договору 1190-8497 від 18.04.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 8 800,00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 18 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка\~3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту до позовної заяви додано документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 1190-8497 від 18.04.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Станом на 03.10.2023 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять: 47\~608,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом\~8\~800,00 грн.;\~прострочена заборгованість за нарахованими процентами\~38\~808,00 грн.; Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображений в розрахунку сум заборгованості за кредитним договором, що додається до позовної заяви. Відповідно до умов договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. Кредитодавець відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 1190-8497 від 18.04.2023 щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто. Представник відповідачки\~адвокат Поліщук\~Р.А. подав відзив (а.с. 57-69), в якому зазначив, що позивач безпідставно підмінює поняття строк кредитування, який може складати 300 днів, та заявлений строк, який складав - 18 днів. Як вбачається з кредитного договору наданого позивачем заявлений строк кредитування складав 18 днів і підлягав поверненню до 05.05.2023 р. (п.2.3. Кредитного договору). Поняття строк кредитування включає в себе можливість відповідачу отримувати додатково суму позики, тоді як заявлений строк кредитування свідчить про необхідність сплати даної позики та відсотків в розмірі та в строки передбачені п. 2.3. Кредитного договору. Відповідачка, зазначає, що у період з 05.05.2023 р. по даний час не отримувала у позивача будь-яких інших позик та кредитів. Отже, якщо позивач вважає, до відповідачка не повернула кошти, які повинні були повернуті до 05.05.2023 р. в розмірі 12 760,00 грн. то відповідно до умов кредитного договору та положення ЦК України, дана сума вважається заборгованістю, а не сумою кредитування. Дана обставина підтверджується та не спростовується Позивачем згідно вимоги вих. 1190-8497/в від 28.09.2023 р., яка була додана позивачем до позову зі змісту якої вбачається, що позивач визнав суму 8800 грн. (розмір кредиту) та 3 960,00 грн (відсотки), як суму заборгованості, яку необхідно сплатити. Отже в подальшому нарахування будь-яких відсотків є недопустимим, безпідставним та таким, що порушує законні права відповідачки. Також позивач у своїй вимозі вих. 1190-8497/в від 28.09.2023 р., зафіксував суму заборгованості в розмірі 8800 грн. (розмір кредиту) та 3 960,00 грн (відсотки), а тому подальше нарахування відсотків на суму заборгованості в строк до 300 днів є фактично штрафною санкцією, яку позивач має неправомірно нарахувати та безпідставно стягнути з відповідачки, оскільки нарахування відсотків на суму заборгованості не передбачено ні Кредитним договором, ні банківським чи цивільним законодавством, а тому такі дії позивача спрямовані на застосування штрафних санкцій з метою додаткового заробітку, оскільки сума штрафної санкції у вигляді відсотків становить 38 808,009 грн, що в десятки рази перевищує суму кредиту у розмірі 8 800,00 грн. Позивач безпідставно здійснив нарахування збільшеної ставки відсотків на суму кредиту, що прямо заборонено чинним законодавством України. Так, як вбачається зі змісту Кредитного договору сума кредиту в розмірі 8800 грн. надавалося під ставку 2,5 % в день, дані відомості були підтверджені і у вимозі позивача вих. 1190-8497/в від 28.09.2023 р.„ однак невідомо з чого та в односторонньому порядку Позивач в розрахунку до Позову здійснив нарахування відсотків на суму заборгованості у збільшеному розмірі 3% в день. Такий розрахунок є взагалі недійний та таким, що не підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України, не заперечує. Представник відповідачки\~адвокат Поліщук\~Р.А.\~у судовому\~засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме 8800 тіла кредиту та відсотки 3960 грн. Зазначив, що представник позивача безпідставно вважає, що строк кредитування складає 300 днів, оскільки договір укладений на 18 днів, процентна ставка складає 2,5 %. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору строк кредитування мав закінчитись 05.05.2023. Позивач безпідставно продовжив строк кредитування до 300 днів та застосував процентну ставку 3%. Підняття відсоткової ставки в односторонньому порядку заборонено. Строк дії кредиту був до 05.05.2023, а 300 днів це строк, на який особа може взяти додатковий кредит. Відповідачка була у тяжкому матеріальному становищі, цим кредитом погашала інший мікрокредит. В переписці з позивачем зазначала, що готова заплатити тіло кредиту та проценти за 18 днів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання двічі не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. (а.с.51, 75). Суд, заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.04.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1190-8497, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8\~800,00 грн. строком на 300 днів шляхом переказу на її платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі стандартної ставки 3,00% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою (2,50%) та/або пільговою ставкою (2,50%). Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Із електронного чеку системи LiqPay АТ «Приват Банк» №2282803833 від 18.04.2026 та витягу із реєстру банків щодо видачі кредиту №1190-8497 від 18.04.2023 року [PERSON] вбачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на платіжну картку [NUMBER] , яку [PERSON] зазначила під час реєстрації в електронному кабінеті, було перераховано кошти у розмірі 8 800 грн. (а.с.22-25). 28.09.2023 року кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику [PERSON] вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №1190-8497 від 18.04.2023 щодо сплати процентів, що підтверджується описом вкладення та списком згрупованих відправлень (а.с.26-35). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки кредитні кошти в розмірі 8 800 грн., а з боку відповідачки по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором або законом. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно з частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна позиція висловлена Київським апеляційним судом у постанові від 30.10.2023 справа 757/5543/23, та Житомирським апеляційним судом у постанові від 11.12.2023 справа 279/3764/23. Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, 18.04.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1190-8497 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на її банківський рахунок (банківська картка), грошових коштів у розмірі 8 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,00 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 300 календарних днів. Дата повернення кредиту 11.02.2024 року.( а.с. 13 зворот, 20 зворот) Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу у розмірі 8 800,00 грн., позивач надав до суду лист АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідку про переразування суми кредиту № 1190-8497 від 18.04.2023. (а.с.22-25). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, за умовами укладеного сторонами договору кредиту від 18.04.2023 року ТОВ «Укр кредит фінанс» надало [PERSON] суму кредиту 8 800,00 грн., а остання зобов`язувалася повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів до 11.02.2024 (пункт 4.8 кредитного Договору). Відповідно до п. 4.6. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка - 3,00 %, пільгова процентна ставка\~2,50 %, знижена процентна ставка - 2,50 %. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Доказів повернення відповідачем тіла кредиту матеріали справи не містять. З довідки про укладений договір вбачається, що в кінці першого базового періоду 05.05.2023 відповідачкою було сплачено 3960 грн, внаслідок чого настав другий базовий період зі зниженою відсотковою ставкою 2,5 відсотка тривалістю до 23.05.2023, в кінці якого відповідачкою відсотки сплачені не були, внаслідок чого в подальшому була застосована відсоткова ставка 3,0. (а.с.27). Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Відповідно до пункту 8.5 кредитного договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки суми заборгованості за кредитним договором №1190-8497 від 18.04.2023 р. в розмірі 47 608,73 грн. Суд критично оцінює доводи представника відповідача адвоката Поліщука Р.А. зазначені у відзиві. Так, представник позивача помилково ототожнює базовий період, який складає 18 днів, та строк кредитування 300 днів. Відповідно до п.4.4. договору про відкриття кредитної лінії базовий період складає 18 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору. Відповідно до п.4.5. договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. З наведених норм договору вбачається відмінність між поняттями «базовий період» та строк «кредитування». Доводи представника щодо безпідставного збільшення розміру відсоткової ставки також є надуманими та необґрунтованими, оскільки відповідно до паспорту кредиту та договору про відкриття кредитної лінії стандартна ставка складає 3%, а пільгова та знижена ставки складають 2,5 відсотка. Пільгова ставка застосовувалась в період двох базових періодів з 18.04.2023 по 23.05.2023. В подальшому, внаслідок не сплати процентів, відповідно до договору застосовувалась стандартна ставка 3 відсотки. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, та доводи приведені в відзиві цього не спростовують. Зустрічного позову про визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору відповідачка не подавала. На підставі задоволення позову, враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved