Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2867 га, кадастровий номер 7423887000:06:001:0147, та земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, село Ставок, площею 0,2628 га, кадастровий номер 7423810000:02:004:0308, що належали [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 047775, виданого 22 травня 2000 року на підставі рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради від 23 травня 2000 року № 33, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 353. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом. Дружина [PERSON] [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. Позивачі спадщину прийняли. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки позивачам було відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності\~ на землю серії ІV-ЧН № 047775 виготовлений з порушенням вимог чинного на той час законодавства України, а саме: державний акт виданий 22 травня 2000 року, а рішення № 33 виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, прийнято 23 травня 2000 року. Позивачам роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав у судовому порядку. Саме тому позивачі просили судовим рішенням визнати за кожним з них право власності на 1/2 частини земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2867 га, кадастровий номер 7423887000:06:001:0147, та на 1/2 частини земельної ділянки, наданої для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, село Ставок, площею 0,2628 га, кадастровий номер 7423810000:02:004:0308. Ухвалою судді від 01 листопада 2023 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21 грудня 2023 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких зазначили, що вони підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що відповідач визнає позовні вимоги та просить справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 22 травня 2000 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Червонопартизанської сільської ради № 33 від 23 травня 2000 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 047775, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі\~ за № 353, відповідно до якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,55 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, яка складається із земельної земельної ділянки площею 0,29 га, розташованої на території [ADDRESS] , та земельної ділянки 0,26 га, розташованої на території с. Ставок, що підтверджується копією державного акта\~ на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 047775 (а. с. 19). Відповідно\~\~\~\~\~\~ до\~\~\~ копії\~\~\~\~ витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0700214862023 від 27 березня 2023 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2867 га, кадастровий номер 7423887000:06:001:0147, призначеної для ведення підсобного сільського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20-23). Відповідно\~\~\~ до\~\~\~\~ копії\~\~\~\~ витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6500017952023 від 27 березня 2023 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2628 га, кадастровий номер 7423810000:02:004:0308, призначеної для ведення підсобного сільського господарства, розташованої за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Ставок (а. с. 24-27). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 0,2867 га, кадастровий номер 7423887000:06:001:0147, призначеної для ведення підсобного сільського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2628 га, кадастровий номер 7423810000:02:004:0308, призначеної для ведення підсобного сільського господарства, розташованої за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Ставок, які належали йому на підставі державного акта\~ на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 047775. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповітів не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Згідно з довідкою № 1183/1, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 27 жовтня 2023 року, [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 8). [PERSON] , [PERSON] є синами померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а. с. 9, 14). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 413/2021, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 48). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняли сини [PERSON] , [PERSON] , подавши до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка, подавши у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про відмову від прийняття спадщини. Також [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про те, що вона не претендує на половину у спільному майні, набутому в період перебування в зареєстрованому шлюбі та одержання свідоцтва про право власності на майно. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом кожен на 1/2 частини житлового будинку, розташованого\~\~ за\~\~ адресою: [ADDRESS] (а. с. 45-47). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,55 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акта серії ІV-ЧН № 047775, виданого 22 травня 2000 року, у зв`язку із тим, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 047775, виданий 22 травня 2000 року, виготовлений у порушення вимог чинного на той час земельного законодавства, а саме державний акт зареєстровано 22 травня 2000 року, а рішення № 33 виконкому Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,55 га, прийнято 23 травня 2000 року, тобто після реєстрації правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 907/02-31 від 17 жовтня 2023 року (а. с. 30). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право на земельну ділянку це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 9 ст. 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 01 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до ДЗК із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до ДЗК відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 01 січня 2013 року земельні ділянки як об`єкти права реєструються в ДЗК, а права на них (власності, користування тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Частиною 2 статті 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки у порядку спадкування. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець повинен пред`явити належний правовстановлюючий документ про право власності на ім`я спадкодавця. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, і означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам у рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову.

Outcome: approved