Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Заявниця звернулася до суду і просить видати видачу обмежувальний припис відносно співмешканця [PERSON] на строк шість місяців з встановленням заборони переслідувати її, в будь-який спосіб спілкуватися та наближатися ближче 500 м до її місця проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона і її співмешканець [PERSON] мешкають будинку за адресою [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить їй. Однак [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство до неї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Таким чином, вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, тому змушена звернутися до суду про видачу обмежувального припису. Заявник під час судового розгляду заяву підтримала, прохала її задовольнити. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності щодо належності, достовірності та допустимості, суд встановив, що заявниця є співмешканкою [PERSON] . Впродовж 2023 року [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно співмешканки [PERSON] . Так, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП постановою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року на нього накладене стягнення у виді 30 годин громадських робіт. В подальшому, відповідними постановами за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на [PERSON] накладені стягнення 06.11.2023 року у виді штрафу 510 гривень, 20.12.2023 року у виді адміністративного арешту строком 7 діб. Питання розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннямиглави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно зі ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З встановлених обставин вбачається, що насильство до заявниці з боку заінтересованої особи відповідає ознакам домашнього насильна. Ризики вчинення потворного насильства є значним, адже кривдник вдається до систематичних протиправних дій до постраждалої особи. Вжиті заходи притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності не дають результатів. Життя здоров`я і безпека постраждалої особи є під значною загрозою повторних посягань з боку кривдника. Ураховуючи наведене вбачається, що є необхідність у захисті прав постраждалої особи від протиправних дій з боку кривдника. Певні обмеження прав заінтересованої особи є пропорційними та відповідають необхідності захистити права постраждалої особи. Відтак заяву слід задовольнити та видати обмежувальний припис. На підставі зазначеного і

Outcome: approved