Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу діями відповідача, а також 3 000 грн. судового збору, 35 грн. за оплату поштових пересилань, 138 грн. вартості друку матеріалів. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.10.2017 року він брав участь у відкритому аукціоні, проведеному ДП «Сетам» Міністерства юстиції України, за результатами якого отримав право придбати за 37 001 грн. транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO SENS, державний номерний знак [NUMBER] , який продавався за борги попереднього власника [PERSON] перед ТОВ «Кредекс Фінанс» в межах виконавчого провадження № 52650843, що здійснював головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян А.О. 18.10.2017 року після сплати коштів позивач отримав акт про проведені електронні торги. 31.10.2017 року за позивачем зареєстровано право власності на вказаний транспортний засіб. За заявою відповідача до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про заборону відчуження вказаного транспортного засобу на підставі договору застави. Позивач вказує, що відповідач четвертий рік наполягає на своїх правах на вищезазначений транспортний засіб, незважаючи, що позивач не має відношення до договору застави, на підставі якого зареєстроване обтяження, та не має боргових зобов`язань перед відповідачем. На багаторазові звернення позивача до відділень відповідача отримано відповіді, що обтяження не може бути знято через наявність заборгованості за кредитним договором. Таким чином, внаслідок наявності запису про заборону відчуження належного позивачу транспортного засобу та похідних дій відповідача, які порушують права позивача, останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у зміні нормального життєвого устрою, душевних стражданнях, постійній тривозі у зв`язку з невизначеністю подальшої долі щодо його транспортного засобу, неможливості перереєструвати право власності на автомобіль на іншу особу, відчутті провини перед померлою матір`ю, душевних стражданнях у зв`язку із спричиненням відповідачем страждань матері позивача, що призвело до погіршення її здоров`я та смерті, страху перед майбутнім, неможливості мати дружину та дітей через ситуацію, що склалася, пригніченні честі та гідності. Моральна шкода спричинена діями АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з накладенням обтяження на належний позивачу транспортний засіб шляхом вчинення шахрайських схем щодо подвійного продажу арештованого майна, судових позовів або виконавчих проваджень. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 23, 276, 280, 298, 386, 1167, 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2021 року позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди. 13.02.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач не зазначив, якими об`єктивними доказами він підтверджує те, що в результаті неправомірних дій та бездіяльності відповідача йому завдано моральної шкоди, і вона має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Чинним законодавством не передбачено право на відшкодування шкоди у зв`язку з накладенням арешту на майно, який було накладено до придбання цього майна. Також позивачем пропущено позовну давність. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2023 року вирішено здійснювати розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.06.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у вказаній цивільній справі відмовлено. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року відкладено судове засідання на 12.09.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року відкладено судове засідання на 14.12.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; у вимогах позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як визначено у ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяном А.О. видано Акт про проведені електронні торги від 18.10.2017 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1783/10, виданого 05.12.2013 року Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованості за кредитним договором в сумі, еквівалентній 7 681,20 доларів США. Згідно з вищевказаним Актом державного виконавця за результатами проведених електронних торгів, оформлених протоколом ДП «Сетам» № 288527 від 02.10.2017 року, [PERSON] придбав за 37 001 грн. транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до копії Акту видачі майна переможцю від 24.10.2017 року ДП «Сетам» передало, а [PERSON] прийняв автомобіль ЗАЗ-DAEWOO LANOS, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.10.2017 року власником транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54915196 від 20.02.2018 року реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» 27.11.2017 року зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна, а саме, транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO SENS, 2002 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер об`єкта [NUMBER] , на підставі договору застави НАА0АЕ000072155 від 09.04.2008 року, обтяжувач - ПАТ КБ «Приватбанк», боржник - [PERSON] ; відомості про обтяження відчуження: заборонено відчужувати. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що діями відповідача, що полягають у реєстрації обтяження - заборони відчуження належного позивачу транспортного засобу, та бездіяльністю щодо зняття цього обтяження, позивачу було завдано моральну шкоду, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, зміні нормального життєвого устрою, тривозі у зв`язку з невизначеністю подальшої долі щодо його автомобіля, неможливості перереєструвати право власності на автомобіль на іншу особу, відчутті провини перед померлою матір`ю, душевних стражданнях у зв`язку із спричиненням відповідачем страждань матері позивача, що призвело до погіршення її здоров`я та смерті, неможливості мати дружину та дітей через ситуацію, що склалася, пригніченні честі та гідності. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У разі заявлення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., позивач не надав суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, позивач не надав також відповідного обґрунтованого розрахунку, згідно з яким він оцінив свої моральні страждання. Так, посилання позивача на витрати, пов`язані з придбанням, перевезенням належного йому транспортного засобу, витрати на реєстрацію права власності, відновлення та зберігання транспортного засобу без можливості користування, відшкодування за сплачений позивачем відповідачу переказ коштів для виконавчої служби, за внесення готівкою на банківську картку, як комісія за перерахунок додаткової винагороди для ДП «Сетам», за перерахунок гарантійного внеску для ДП «Сетам» за участь в аукціоні, відшкодування витрат за проїзд до виконавчої служби, відшкодування витрат на транспортування транспортного засобу автоевакуатором, у тому числі, для проведення експертизи та перереєстрації його на нового власника, відшкодування витрат на газобалонне обладнання для транспортного засобу, витрат на його перереєстрацію, відшкодування за кошти, сплачені як комісійні платежі для Мегабанку, відшкодування витрат на придбання шин та проїзд за шинами, витрат на мастило для двигуна, на фільтр оливний та проїзд за фільтром, на демонтаж шин, на соски до безкамерних шин, на прокатування дисків для їхнього вирівнювання, на комплект нових замків, на фарбу й ґрунтовку та інші засоби та обладнання для ремонту, фарбування транспортного засобу тощо, суд розцінює критично, оскільки ці витрати позивача не підлягають відшкодуванню у розумінні моральної шкоди, з огляду на те, що такі збитки, які, на думку позивача, завдані йому діями відповідача, не є втратами немайнового характеру. Це стосується й збитків, завданих позивачу у зв`язку з неможливістю продажу належного йому транспортного засобу. При цьому, позивачем не заявлено позовних вимог про відшкодування збитків (ст. 22 ЦК України) та відшкодування майнової шкоди (ст. 1166 ЦК України). Також, безпідставним є посилання позивача на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, оскільки цей Порядок визначає механізм призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги у зазначених випадках та не регулює спірні правовідносини, що виникли у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди. Доводи позивача про те, що у зв`язку із зареєстрованим обтяженням, накладеним за заявою відповідача, він був позбавлений можливості користуватись належним йому транспортним засобом, суд також не бере до уваги, оскільки обтяженням цього транспортного засобу є заборона відчуження, відтак, право позивача на користування транспортним засобом не обмежено. Крім того, з матеріалів справи, зокрема, копії Акту державного виконавця за результатами проведених електронних торгів, оформлених протоколом ДП «Сетам» № 288527 від 02.10.2017 року, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.10.2017 року, копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54915196 від 20.02.2018 року, копії листа Міністерства юстиції України від 20.04.2018 року № 439-1-18/20.4, вбачається, що обтяження ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано 27.11.2017 року, тобто після складення 18.10.2017 року державним виконавцем Акту про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності позивача на придбаний транспортний засіб, та винесення постанови про зняття арешту з майна. Так, у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 619/4033/18 міститься правовий висновок, що відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Тобто, за відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля на день його придбання, новий його власник є добросовісним набувачем, який набуває право власності на таке рухоме майно. Разом з тим, враховуючи, що обтяження належного позивачу транспортного засобу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27.11.2017 року, тобто реєстрація обтяження відбулась вже після набуття позивачем права власності на цей транспортний засіб, суд звертає увагу, що позивач як добросовісний набувач не був позбавлений можливості протягом майже чотирьох років звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, зокрема, з позовом про зняття заборони (припинення обтяження) щодо відчуження транспортного засобу на підставі ст. 391 ЦК України. Стосовно доводів позивача про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених ст. 1168 ЦК України, оскільки протиправні дії відповідача спричинили страждання матері позивача, що призвело до погіршення її здоров`я та смерті, та підстав, передбачених ст. 1167 ЦК України, оскільки протиправні дії відповідача зумовити неспроможність позивача створити сім`ю, одружитись та мати дітей, суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача у зазначених наслідках (смерті матері позивача, неможливості мати дружину та дітей) та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, що полягає у вказаних чинниках. Суд також не бере до уваги наданий позивачем доказ завдання йому моральної шкоди відповідачем - копію лікарської довідки про направлення на консультацію до невропатолога та встановлення діагнозу «остеохондроз хребта», оскільки, на переконання суду, вказана довідка не свідчить про те, що дана хвороба є наслідком дій (бездіяльності) відповідача. З огляду на зазначене, беручи до уваги недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв`язку між накладенням заборони щодо відчуження належного йому транспортного засобу та завданням моральної шкоди позивачу в розмірі 200 000 грн., а відтак, недоведеність обставин, що можуть слугувати підставою для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі. Крім зазначеного відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача. Проте, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Отже, підстави для застосування позовної давності до вимог позивача відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed