Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить розірвати депозитний договір № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року; стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн., суму нарахованих, але не знятих, відсотків за період з 16.07.2013 року по 15.03.2014 року у розмірі 25 248,74 грн., суму не нарахованих відсотків за період з 16.03.2014 року по 12.08.2020 року у розмірі 707 877,22 грн., 3% річних за період з 31.07.2020 року по 12.08.2020 року у розмірі 751,54 грн., пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 31.07.2020 року по 12.08.2020 року у розмірі 274 313,50 грн. та всі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.07.2013 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000736506319, на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який було внесено 200 000,00 грн. Відсоткова ставка за договором становила 18% річних. Позивач також зазначає, що у березні 2014 року вклад було заблоковано банком, нарахування відсотків припинено. 28.07.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало його заяву від 05.07.2020 року про розірвання депозитного договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, в якій позивач просив також видати належні йому кошти (вклад та нараховані відсотки). Зазначена заява банком виконана не була. Посилався на те, що факт існування договірних відносин між ним та відповідачем підтверджується: депозитним договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, квитанцією від 16.07.2013 року, довідкою банку № RABIIAO32P6V1NCS від 31.01.2018 року, випискою по договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року. Блокування карткового рахунку та припинення нарахування відсотків зумовлено припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році. Позивач вважає, що припинення діяльності філії банку не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до цивільного законодавства України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, підготовче засідання у справі призначено на 10.12.2020 року. 17.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»). Заява мотивована тим, що від 17.11.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено Договір про переведення боргу. Додатком № 1 від 18.11.2014 року до Додаткової угоди до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року визначено перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, відповідно до яких здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі, за договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, стягнення грошових коштів за яким є предметом спору у даній справі, тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу. 17.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечувала, оскільки АТ КБ «Приватбанк» на цей час не несе жодних зобов`язань за договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за вказаним договором на підставі Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, відтак, АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем у справі. Вважає неправомірною вимогу позивача про стягнення відсотків за весь період за відсотковою ставкою 18% річних. Посилаючись на те, що діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське Регіональне Управління ПАТ КБ «ПриватБанк» припинено саме 15.05.2014 року, підстави для повторного нарахування та виплати відсотків за період з 16.07.2013 року до 14.05.2014 року відсутні. При цьому нарахування 3% річних повинно проводитися від суми 200 000 грн за період з 31.07.2020 року до 12.08.2020 року і повинно становити 213,69 грн. стверджує, що нарахована позивачем сума пені є надмірною, тому просить суд зменшити її розмір. 23.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн. - сума вкладу; 25 248,74 грн. нарахованих, але не знятих, відсотків за період з 16.07.2013 року по 15.03.2014 року; 550 719,84 грн. ненарахованих відсотків з 16.03.2014 року по 10.12.2020 року; 7 688,87 грн. 3% річних за період з 31.07.2020 року по 10.12.2020 року; 2 806 438,16 грн. пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 31.07.2020 року по 10.12.2020 року, а всього 3 564 846,87 грн. 05.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що доводи, викладені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими; вважає, що АТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем у справі, оскільки [PERSON] не надавав банку згоди на переведення боргу перед ним будь-кому, у тому числі, ТОВ «ФК «Фінілон». При цьому платіжних документів, які б підтверджували перерахування банком ТОВ «ФК «Фінілон» коштів для виконання зобов`язань банка перед [PERSON] банком не надано. Зазначає, що відповідно до релевантної практики Верховного Суду нарахування пені у розмірі 3% річних за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення повинно нараховуватися не на нараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад. 15.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій не відповідає положенням законодавства, є завищеним, та у ньому неправильно зазначено період, за який повинні нараховуватися відсотки. 09.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи та закриття підготовчого провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено; залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон»). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 21.04.2021 року. 14.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом вкладника до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу, оскільки вказані справи між собою подібні, місять аналогічні вимоги в частині стягнення з банку неустойки (пені), нарахованої позивачем на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2021 року клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. про зупинення провадження у справі задоволено; провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду рішення у цивільній справі № 320/5115/17-ц. 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про поновлення розгляду справи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів, та підготовче засідання у справі призначено на 12.05.2022 року. 09.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справі № 320/5115/17-ц просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 12.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень та відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 01.09.2022 року. 01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду рішення у цивільній справі № 199/3152/20. 01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про відмову від позовної вимоги про стягнення пені. 01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При цьому представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. 01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про розгляд клопотання про зупинення провадження у справі без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено; провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20. 01.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про поновлення розгляду справи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.05.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів, та підготовче засідання у справі призначено на 17.08.2023 року. 19.06.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2023 року у справі № 757/42452/20-ц. 10.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті. 17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 17.08.2023 року, без фіксування технічними засобами. Крім того, представник відповідача зазначила, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та не заперечує проти заяви представника позивача про відмову від позовної вимоги про стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 31.07.2020 року до 12.08.2020 року. 17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 17.08.2023 року, без фіксації технічними засобами. У заяві також зазначено про розгляд заяви про відмову від частини позовних вимог за його відсутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року приєднано до матеріалів справи заяву позивача про розгляд справи без фіксування технічними засобами та закриття підготовчого провадження, заяву представника відповідача про розгляд справи без фіксування технічними засобами та закриття підготовчого провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року заяву представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. про часткову відмову від позову задоволено; прийнято часткову відмову [PERSON] від позову до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів; провадження у цивільній справі № 757/34687/20-ц в частині вимог щодо стягнення пені закрито. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів; справу призначено досудового розгляду по суті на 20.11.2023 року. 13.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 20.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 20.11.2023 року, без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2023 року, у зв`язку із першою неявкою представника позивача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.12.2023 року. В судове засідання 20.12.2023 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві та письмових поясненнях підстав та просила в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 16.07.2013 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000736506319, на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який було внесено 200 000,00 грн. Відсоткова ставка за договором становила 18% річних (а. с. 10-11). У березні 2014 року вклад було заблоковано банком, нарахування відсотків припинено. Відповідно до клієнтської виписки по договору № SAMDN25000736506319 від 19.07.2013 року, станом на лютий 2014 року залишок на карті становить 222 182,45 грн (а. с. 12). Згідно з інформацією про залишки коштів та нараховані відсотки клієнта [PERSON] , залишок коштів станом на 31.12.2016 року становить 225 248,74 грн. (а. с. 13-14). 28.07.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву [PERSON] від 05.07.2020 року про розірвання депозитного договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, в якій позивач просив вважати розірваним договір банківського вкладу та видати належні йому кошти (вклад та нараховані відсотки) (а. с. 18, 19, 20). Зазначена заява банком виконана не була. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Отже, в силу ст. ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). З наведеною нормою кореспондується п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (надалі - Положення № 516), яким передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Згідно п. 2.4 Положення № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Статтею 1064 ЦК України встановлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. За приписами п. 1.4. Положення № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно п. 3.3. Положення № 516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Пунктом 3.4. Положення № 516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Отже, в даному випадку між [PERSON] та відповідачем мало місце укладення договору банківського вкладу № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, який містить всі істотні умови. На виконання вказаного договору [PERSON] вніс грошові кошти на вкладний рахунок, відкрий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 6 про внесення на рахунок від 16.07.2013 року (а. с. 11). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). [PERSON] направив ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву від 05.07.2020 року про дострокове розірвання договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року та повернення коштів, в якій просив вважати розірваним договір № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року та повернути сплачені ним грошові кошти у розмірі 200 000 грн, повернути недоплачені відсотки за договором. Зазначена заява одержана ПАТ КБ «ПриватБанк» 28.07.2020 року, що підтверджується даними сайту Укрпошти. Проте, відповідач а ні суму вкладу, а ні відсотки не виплатив. 15.04.2014 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до ст. 3 якого, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі, інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Отже, після окупації АРК та міста Севастополя відокремлені підрозділи ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. Проте, закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, оскільки вказаний договір був укладений [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк», а не з відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Аналізуючи викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу та сплати процентів є порушенням умов укладеного з [PERSON] договору та вимог чинного законодавства України. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення позивачу суми вкладу та виплати нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року не надав. Інформацією про залишки коштів та нараховані відсотки клієнта [PERSON] станом на 31.12.2016 року підтверджено, що залишок коштів на рахунках позивача становить 225 248,74 грн. Крім того, до відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» було долучено, зокрема, договір про переведення боргу № б.н. від 17.11.2014 року, додаткову угоду до договору про переведення боргу № б.н. від 18.11.2014 року, витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н. от 17.11.2014», довідку АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2020 року. Зазначеними документами, які є належними доказами на підставі положень статті 77 ЦПК України, встановлено, що на момент переведення боргу від АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» сума коштів за зобов`язанням перед [PERSON] становила у тому числі 25 248,74 грн. нарахованих відсотків по вкладу, які підлягають стягненню на користь позивача. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року у розмірі 200 000,00 грн. та нарахованих відсотків по вкладу, які не були виплачені позивачеві, у сумі 25 248,74 грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами, отже, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про розірвання договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, то такі не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». У договорі № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року зазначено, що сторони мають право розірвати договір, попередивши іншу сторону за 2 (два) дні до дати розірвання договору. [PERSON] реалізував своє право на розірвання договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року, направивши на адресу банку заяву про розірвання договору та повернення коштів від 05.07.2020 року, яка була одержана ПАТ КБ «ПриватБанк» 28.07.2020 року. Отже, договір № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року було розірвано за ініціативою позивача з 30.07.2020 року (через 2 дні з моменту отримання банком заяви позивача про розірвання договору). З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] відсотків за період з 16.03.2014 року до 10.12.2020 року у розмірі 550 719,84 грн., то слід зазначити наступне. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частина п`ята статті 1061 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що: «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених ст. ст. 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Суди першої й апеляційної інстанцій помилково стягнули проценти за ставкою в розмірі 1%, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу» відповідно до вимог ст. 1070 ЦК України»; «в постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки договір № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року розірвано на вимогу позивача з 30.07.2020 року, то з моменту розірвання договору нарахування передбачених договором процентів припиняється та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відзиві на позовну заяву від 15.09.2020 року та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 01.10.2020 року представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення процентів, при цьому наводить свій розрахунок процентів, які підлягають стягненню на користь позивача (а. с. 38-43, 103-106). Так, в період з 16.03.2014 року до 30.07.2020 року відсотки нараховуються за ставкою 18% річних відповідно до умов договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року та кількість днів знаходження вкладу в банку, на які нараховуються проценти, становить 2 572 дні. Отже, за договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року за період з 16.03.2014 року до 30.07.2020 року підлягають до нарахування проценти за ставкою 18% річних, що становить : 200 000 * 18% *2 572 / 365 = 253 972,60 грн. При цьому, суд звертає увагу, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу зобов`язання між сторонами вважаються припиненими та проценти на суму вкладу не нараховуються. Ураховуючи наведене, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню відсотки за період з 16.03.2014 року до 30.07.2020 року у сумі 253 972,60 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 3% річних за період з 31.07.2020 року до 10.12.2020 року, то такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною другою статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач заявив вимогу про стягнення 3%річних за період з 31.07.2020 року до 10.12.2020 року та надав відповідний розрахунок: 703 367,96 грн.* 3% / 133 дні = 7 688,87 грн. Так, у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, тобто 200 000,00 грн. на підставі договору № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 200 000,00 грн., помноженого на кількість днів прострочення (період, заявлений позивачем), що становить 133 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році): 200 000 грн. * 133 дні * 3 / 100 / 365 = 2 186,30 грн. З огляду на зазначене, обґрунтованими є вимоги про стягнення 3% річних за період з 31.07.2020 року до 10.12.2020 року у розмірі 2 186,30 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником, у тому числі, і за договором, укладеним із [PERSON] , який є предметом спору, зважаючи на наступне. Як зазначено у договорі від 17.11.2014 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 10.09.2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу (а. с. 54). Відповідно до витягу з електронного додатку, розмір грошових коштів, які підлягають до сплати боржником кредитору [PERSON] за договором № SAMDN25000736506319 від 16.07.2013 року складає 224 483,41 грн та 3 066,29 грн. (а. с. 53). Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (а. с. 49). Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як випливає зі змісту ст. ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаним вище договором банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних [PERSON] грошових коштів не звільняють відповідача від обов`язку з повернення отриманих ним від позивача грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено у ст. 164 ПК України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у п. п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України. Згідно п. п. «а» п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Відповідно до п. п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. При цьому, відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у ст. 167 ПК України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з відповідача в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (61,43%), то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 814,08 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial