Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

28.11.2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, в якому позивач ПАТ «Страхова група «ТАС» просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 97128,80 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі 2481,00 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ПрАТ «СГ «ТАС» укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № А - 505275 предметом якого є страхування транспортного засобу Citroen Berlingo, д.н.з. [NUMBER] . Також зазначають у позові, що 28.11.2019 року о 13-05 год. в смт. Неполоківці по вул.Магістральній, 18, Кіцманського району Чернівецької області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Citroen Berlingo, д.н. [NUMBER] та транспортного засобу марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.01.2020 року (справа № 718/3338/19) відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті вказаної ДТП пошкоджено застрахований транспортнийо засіб Citroen Berlingo, д.н. [NUMBER] , що підтверджується постановою суду. Враховуючи наявність Договору страхування, представник власника пошкодженого автомобіля ТЗ Citroen Berlingo, д.н. [NUMBER] звернувся до позивача із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Citroen Berlingo, д.н. [NUMBER] , було проведено його огляд, про що складено акт огляду (дефектну відомість) та отримано рахунок-фактуру №19322 від 02.12.2019 року від СТО, відповідно до яких вартість ремонту ТЗ Citroen Berlingo, д.н. [NUMBER] складає 101702,80 грн. В зв`язку з чим, позивачем на підставі зібраних документів, заяви на виплату страхового відшкодування було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 08257/01/919 на суму 97128,80 грн., яка була виплачена в якості страхового відшкодування та підтверджується платіжним дорученням. А отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну Відповідачем, складає 97128,80 грн., яку відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу в порядку регресу (суброгації). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі № 302/1383/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.37-38). Ухвалою суду від 22.06.2023 року задоволено клопотання представника відповідача та визнано обов`язковою явку в судове засідання представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», для надання особистих пояснень (а.с.75-76). В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» Миц І.В. підтримала заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Микулін М.М. проти позову заперечує у повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими, позивачем не доведені та в задоволенні позову ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить відмовити повністю. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилається на ті обставини, що нараховані суми відшкодування не відповідають дійсності, оскільки ТОВ «Ільта Львів» було проведено ремонтні роботи щодо тих частин автомобіля «Citroen Berlingo», які фактично не були пошкоджені внаслідок ДТП від 28.11.2019 року. Наданий позивачем в обгрунтування позову рахунок не відповідає дефектному акту, відповіді НБУ, та наданій фотофіксації пошкоджень автомобіля. Вказані обставини позивачем не були перевірені та безпдставно подано позов до [PERSON] , при цьому належних та допустимих доказів суми відшкодування позивачем не надано та в судовому засіданні не доведено, а тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи № 302/1383/22, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 28.11.2019 року о 13-05 год. в [ADDRESS] , [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказаними діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п.12.1,13.1, 13.3 ПДР України, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів. Вказані обставини встановлені постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.01.2020 року. Вказаною постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.01.2020 (справа №718/3338/19) [PERSON] . [INFO] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Дана постанова набрала законної сили 11.02.2020 року, копія якої є в матеріалах справи (а.с.97-98). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначено у позові, Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № А-505275, предметом якого є страхування забезпеченного транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] . Проте, завіреної копії самого Договору добровільного страхування наземного транспорту № А-505275, укладеного між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] , стороною позивача суду не надано. Проте, позивачем надано до позову Додаток № 3 до Договору добровільного страхування наземного транспорту № А-505275 (витяг № FО-496310) від 10.10.2019 року, де страховиком зазначено ПрАТ «Страхова група «ТАС», страхувальником - ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», лізінгоодержувачем (експлуатантом) вказано ЛЕО-С ТОВ транспортний засіб: марки Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , страхова сума - 457,400 грн. Строк дії договору з 11.10.2019 року по 10.10.2020 року (а.с.23). 28.11.2019 року водій пошкодженого автомобіля транспортного засобу «Citroen Berlingo», держномер [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування (а.с.14). З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди автомобіля транспортного засобу «Citroen Berlingo», держномер [NUMBER] було проведено огляд транспортного засобу, про що складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 29.11.2019 в присутності представника страхувальника [PERSON] та представника страховика ПрАТ «Страхова група «ТАС» Волощук С.Ю (а.с.12-13). Та оформлено Рахунок-фактуру № 19322 від 02.12.2019 року від ТОВ «Ільта Львів» (сервісний центр кузовних ремонтів), відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з [NUMBER] складає - 101702,80 грн. (а.с.20). 18.12.2019 року позивачем ПрАТ «СК «ТАС» складено страховий акт №08257/01/919 від 18.12.2019 року - документ, який складено у визначеній Страховиком формі, та кваліфікує подію як страховий випадок, та в якому фіксується сума страхової виплати. Згідно страхового акту 08257/01/919 від 18.12.2019 року, розмір страхового відшкодування, що належить до виплати, складає 97128,80 грн. (а.с.16-17). У зв`язку із зазначеним, позивач, на підставі зібраних документів та заяви власника про виплату, склав розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 08257/01/919 на суму 97128,80 грн. За змістом платіжного доручення №68824 від 20.12.2019 року вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на рахунок отримувача «ТОВ «Ільта Львів» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 97128,80 грн., призначення платежу: «страхове відшкодування згідно Договору № FО-496310 за ремонт т/з Citroen Berlingo, д.н.з [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] » (а.с.47,58). Разом з тим, позивачем не надано будь-яких письмових доказів розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством; клопотання про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - сторонами не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. Суд зазначає, що визначальним у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, окрім доведення вини завдавача шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженням майна, які в даному випадку встановлені рішенням суду, є саме дійсний обсяг завданих збитків, розмір яких входить до предмету доказування у справі на підставі зібраних доказів, які мають бути оцінені судом у кожному конкретному випадку. Відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі Закон), проведення незалежної оцінки є обов`язковим у випадку завдання збитку, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. Згідно положень ст.3 Закону, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки мана, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ст. 9 Закону). Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №1074/8395 від 24 листопада 2003 року (далі Методика). Згідно з п.8.1. Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовується витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Відповідно до п.1.6. Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений. Пунктом 3.10. Методики встановлено, що фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки. За змістом п.8.5.3. Методики, рішення про заміну складових КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або у разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Відповідно до п.4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, проведення незалежної оцінки є обов`язковим, при цьому вибір методу відновлювального ремонту: відновлення чи заміни складових частин, здійснює суб`єкт оціночної діяльності під час визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Наведені факти мають бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ. Проте, звіт про оцінку транспортного засобу автомобіля марки «Citroen Berlingo», держномер [NUMBER] , в матеріалах справи відсутній, жодного підтвердження факту неможливості відновлення, відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) левої частини вказаного автомобіля, немає. Крім того, згідно акту огляду вищевказаного автомобіля (дефектна відомість) від 29.11.2019 року, в графі "характер пошкоджень" зазначено пошкодження лівої частини вищевказаного автомобіля «Citroen Berlingo», без додаткових характеристик також до акту не додано фотофіксації пошкоджень автомобіля. За клопотанням представника відповідача, безпосередньо в судовому засіданні представником позивача долучено фотофіксація пошкодженого автомобіля «Citroen Berlingo», яка міститься на CD-R диску та фотоілюстраційні таблиці у виді світлин долучені до матеріалів справи та на вказаних фотозображеннях вбачається наявність пошкоджень на вказаному автомобілі саме у лівій його частині. Разом з тим, з доданого позивачем до матеріалів позовної заяви рахунку-фактури № 19322 від 02.12.2019 року (а.с.20) вбачаються такі види ремонтних робіт щодо деталей автомобіля «Citroen Berlingo», які не зазнали пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.11.2019 року, зокрема: (п.п.2-8, 10-17) та такі відсутні безпосередньо в акті огляду автомобіля (дефектній відомості), а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок з пошкодженням майна. З витребуваного судом з ТОВ «Ільта Львів» наряду-замовлення № 19322 від 30.01.2020 року, який є актом виконаних робіт (а.с.64-65) також вбачається, що відносно автомобіля «Citroen Berlingo» були виконані роботи, які фактично не потребував вказаний автомобіль з урахуванням отриманих ним механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.11.2019 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 затверджено Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" (далі - Національний стандарт № 1, Стандарт). Відповідно до пункту 1 Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Згідно з пунктами 35, 38 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] , який керував транспортним засобом «Citroen Berlingo», д.н.з [NUMBER] , станом на момент ДТП застрахована не була, що сторонами не заперечується. У п.п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п.п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З огляду на викладене, суд вважає, що позивач, як особа до якої перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні, повинен був звернутися з вимогою про відшкодування шкоди до МТСБУ, зважаючи на ту обставину, що заподіяння шкоди відбулось транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За заявленими позовними вимогами, позивач ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в порядку регресу (суброгації), посилаючись на ст.1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачають перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як уже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, яка виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. Оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 97128,80 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту № FО-496310, то в межах цієї суми він отримав право вимоги, яке страхувальник ТОВ «Улф Фінанс» мав до особи, відповідальної за завдані збитки у відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про страхування». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 зробила висновки, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). В постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно п.п.а) п.41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Отже, позивач отримав право на відшкодування шкоди за рахунок регламентних виплат МТСБУ. Проте, позивачем не надано та матеріали справи не містять жодних звернень позивача до МТСБУ про вимоги потерпілих осіб та про виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № А-505275 (№ FО-496310) від 10.10.2019 року. Згідно п.п.37.1.4 п.37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка неодноразово ним висловлювалась, зокрема: Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020; № 643/2224/17 від 18.03.2020; № 761/2941/17 від 10.03.2020; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року. Отже, для отримання страхової (регламентної) виплати у позивача була можливість звернутися до МТСБУ (у випадку відсутності страхового покриття за страховим полісом № FО-496310) впродовж одного року з моменту ДТП, тобто до 28.11.2020 року. Позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ або страхової компанії, даними про яку він міг володіти, з такою заявою протягом одного року не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди в межах страхових виплат. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. В той же час, суд зауважує, що рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а позивач, який стверджує певні обставини спірних правовідносин має обов`язок підтвердити вказане шляхом подання до суду відповідних доказів, або ж вмотивованого клопотання про їх витребування. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки страхова компанія - позивач у справі, не довела обґрунтованості заявлених позовних вимог, у тому числі щодо розміру суми, яка підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed