Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , як такої, що більше року не проживає у цьому житлі. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що рішенням Сарненського районного суду від 31.10.2012 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на домоволодіння, яке складається з будинку та надвірних будівель по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. За вищевказаною адресою з позивачем зареєстровані її син [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та її онуки. 25.02.2021 року між її сином та відповідачкою було розірвано шлюб і з того часу відповідач не проживає за місцем реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється. Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача у належному їй\~ на праві власності житлі порушує її права, перешкоджає реалізації її права на субсидію, що стало підставою для звернення із цим позовом до суду. В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою заявлені до відповідача вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася вдруге, була повідомлена\~ про час слухання справи належним чином,\~ не повідомила суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подала. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у її\~ відсутності. Заявлене клопотання судом задоволено. Інших клопотань від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим приміщенням, власником якого є позивач. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Надана суду позивачем копія рішення Сарненського районного суду Рівненської області по справі №1718/2-1463/11\~ від 31 жовтня 2012 року, доводить, що [PERSON] має на праві спільної сумісної власності з [PERSON] \~ будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Сарненського районного суду від 20.10.2011 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] помер. Із копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2021 року судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у шлюбі, який був зареєстрований 29 квітня 2003 року Клесівською селищною\~ радою Сарненського району Рівненської області (актовий запис №12) та розірваний цим рішенням суду. Вказаний доказ доводить, що відповідач не належить на даний час до членів сім`ї позивача, Відповідно до копії будинкової книги відповідачка по справі зареєстрована по [ADDRESS] з 18.02.2005 року зареєстрована по [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] 25 лютого 2021 року по [ADDRESS] не проживає. На доведення вказаних обставин позивачем суду надано акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 24 червня 2022 року, складений начальником служби у справах дітей Клесівської селищної ради\~ та актом про встановлення факту проживання від 01.07.2022 року, відповідно до яких\~\~ по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , фактично проживають позивачка [PERSON] та її син [PERSON] , а відповідачка по справі [PERSON] та її двоє дітей тривалий час не проживають за вищевказаною адресою, а проживають по [ADDRESS] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач є зареєстрованою у житлі позивача, в якому не проживає. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивач зазначала, що наявність реєстрації у належному їй на праві власності житлі відповідача, позбавляє її права на оформлення субсидії, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 28 липня 2021 року у справі № 308/6915/19 провадження № 61-15165св20, вказує, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі "Gillow v. the U.K."), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі "Larkos v. Cyprus"). У статті 7 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, визнання особи такою, що втратила право на житло, має відбуватись виключно у відповідності до закону. Статтею 405 ЦК України чітко визначено умови, за яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом : відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або наявність певної домовленості між ним і власником житла або законом. Доказування наявності або відсутності таких обставин, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України покладається на сторони. Позивачем, в порушення вимог наведеної вище норми, не надано суду доказів відсутності відповідача у належному їй на праві власності житлі понад один рік (із позовом до суду позивач звернулася 09.08.2022 року, в той час, як згідно із наданим суду актом про встановлення факту проживання відповідача у вказаному документі не вказано часу, з якого [PERSON] відсутні у зазначеному в позові житлі). Враховуючи досліджені судом докази, якими не доведено факт відсутності відповідача у житлі за місцем її реєстрації понад один рік, суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. Враховуючи досліджені судом докази, якими не доведено факт відсутності відповідача у житлі за місцем його реєстрації понад один рік, суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.\~\~\~ На підставі наведеного, ст.ст. 379, 383, 395, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed