Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] є матір`ю дитини, з якою позивач не перебуває у шлюбі, сімейні відносини не підтримує. Відповідач не цікавиться життям та станом здоров`я дитини, не виконує батьківські обов`язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, у зв`язку з чим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , а також стягнути з Відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 07.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 08.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває повністю на його утриманні, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] . На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно 19.04.2022 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 829 (а.с. 28). Згідно з довідкою департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради вих. від 16.08.2022 року № 04-28/2-1980, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.08.2014 року та мешкає за вказаною адресою (а.с. 16, 27). Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності позивача [PERSON] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11). Неповнолітній [PERSON] проживає разом із його батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.07.2023 року, наданим Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, згідно з яким на момент обстеження дитина знаходиться за кордоном з бабусею [PERSON] (а.с. 21) Позивачем [PERSON] до відповідних компетентних органів було подано письмову заяву від 28.06.2022 року, засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., зареєстровану в реєстрі за № 1726, відповідно до якої він, зокрема, надав згоду на тимчасове проживання у Федеративній Республіці Німеччина в період з 28.06.2022 року до 28.06.2023 року у зв`язку із воєнними діями на території України, його малолітньому сину [PERSON] з наглядом і фактичним доглядом за ним під час перебування та проживання на території Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] . (а.с. 24) Згідно із повідомленням від 25.04.2022 року № С-1723-3 про виїзд за кордон, виконавчий комітет Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, розглянув і погодив заяву від 25.04.2022 року гр. [PERSON] , який є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] щодо виїзду до Німеччини, у зв`язку із воєнними діями на території України з 26.04.2022 року до покращення ситуації в супроводі бабусі [PERSON] . Представник дітей, [PERSON] , ознайомлена із наслідками порушень прав дітей за кордоном та зобов`язується повідомити у разі перебування дітей за межами України строком більш як 90 днів виконавчий комітет Запорізької міської ради як орган опіки та піклування та службу (управління) у справах дітей ЗМР та протягом одного робочого дня поставити дітей на консульський облік за місцем її фактичного перебування. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.1981 року, [PERSON] , [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , яка після укладення шлюбу 22.02.1985 року з [PERSON] взяла прізвище „ [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . З поданих позивачем матеріалів позову встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] перебуває на утриманні батька [PERSON] , відповідачем [PERSON] , яка є його матір`ю, зазначені обставини не спростовано і не заперечуються, будь-яких даних щодо виконання відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до дитини суду не надано. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини ; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток ; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ; поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз`ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 19.10.2023 року складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , на підставі зібраних документів, з яких достовірно встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно нього батьківського піклування, родинний зв`язок з ним не підтримує. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Згідно положень ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] відповідачем [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де, зокрема, зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги по утриманню дитини, матеріалами справи підтверджено, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні батька [PERSON] , у зв`язку з чим з відповідача на утримання малолітньої дитини підлягають стягненню аліменти. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 гривень.

Outcome: approved