Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

20.10.2023 року на адресу Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , - про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: 1. Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований 12.11.2022 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про шлюб № 226. 2. Після розірвання шлюбу залишити [PERSON] , [INFO] , прізвище [PERSON] . 3. Розгляд справи здійснювати без участі [PERSON] , [INFO] . 4. Судові виклики і повідомлення [PERSON] , [INFO] , здійснювати за допомогою смс-повідомлення за номером: [NUMBER] . Свої позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви, позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права: - 12.11.2022 року [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) уклали шлюб, у зв`язку з чим Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було внесено актовий запис № 226 про укладення шлюбу та видано свідоцтво про шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.10.2023 року додається). Спільних дітей Позивач і Відповідач не мають. Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося. Після перебування у шлюбі стало зрозуміло, що характери Сторін є різними, погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізняються, що унеможливило їхнє подальше співіснування як сім`ї. Позивач і Відповідач не можуть дійти взаєморозуміння, мають різні сімейні цінності. Враховуючи вищезазначені обставини, Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу між Сторонами є недоцільним та бажає розірвати шлюб. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється, зокрема, на підставі шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, шлюб - це вільний рівноправний союз чоловіка та жінки, укладений з дотриманням порядку та умов, встановлених законом, який утворює сім`ю та породжує між чоловіком та жінкою особисті майнові та немайнові права та обов`язки. Шлюб є сімейним союзом чоловіка і жінки, в якому поняття «сімейний» засвідчує факт того, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб створюється на підставі вільного волевиявлення, взаєморозуміння і прагнення чоловіка і жінки створити сім`ю. При цьому державна реєстрація шлюбу слугує підтвердженням існування сімейних взаємовідносин, що склалися між особами, які бажають укласти шлюб та їхнього прагнення проживати спільно, вести спільний побут та спільне господарство. Згідно зі статтею 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Така реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Існування і збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Отже, шлюб як акт волевиявлення двох осіб - чоловіка і жінки укладається і може існувати за одночасної взаємної згоди обох із подружжя та може бути припинений, коли спільне бажання цих осіб перебувати у сімейних взаємовідносинах і утворювати сім`ю відсутнє. За таких умов, відсутність волевиявлення одного із подружжя на перебування у спільному шлюбі є підставою для розірвання шлюбу, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та такий шлюб може бути припинений судом. Право особи на розірвання шлюбу, так само як і право укласти шлюб, не можна заперечувати, що закріплено актами національного та міжнародного законодавства. Частиною 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини встановлено таке: «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання». Отже, право на розірвання шлюбу є похідним від права на шлюб та захищається національним та міжнародним законодавством на однаковому рівні. Небажання одного з подружжя перебувати у шлюбі є підставою для розірвання шлюбу компетентним органом, зокрема судом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, шо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки у Сторін немає спільних дітей та подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам Позивача, то перешкоди для розірвання шлюбу між Сторонами відсутні. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач не буде проживати однією сім`єю з Відповідачем. У разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, шлюб між Сторонами не буде збережено. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду а з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved