Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

23.10.2023 представник позивача, адвокат Іллінський Олександр Васильович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що сторони у справі з 01.11.1986 перебуває у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей, у розмінні ст. 6 СК України, вони не мають. З 2003 року між сторонами стали проявлятися розбіжності у поглядах на життя та життєві цінності, що призводило до виникнення різних спорів. З 2013 року вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, спілкуються виключно в разі крайньої необхідності, при цьому позивач приймає участь у маральному забезпеченні дітей та оплаті комунальних послуг. Тобто, відносини між сторонами за своїм змістом не являються шлюбними, у зв`язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Розірвати шлюб в органі РАЦС позивач не має можливості, через те, що відповідачка не з`являється до вказаного державного органу. Спорів з приводу поділу спільного майна між сторонами немає. Тому, просив у судовому порядку шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 листопада 1986 року Палацом одружень м. Коломна Московської області, актовий запис № 1334, розірвати, а судові витрати залишити за позивачем. 03.11.2023, після усунення представником позивача недоліків позову, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та витребувано у відповідачки - [PERSON] оригінал свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , що видане Палацом одружень м. Коломна Московської області. 04.12.2023 відповідачка - [PERSON] подала до суду відзив на позов, мотивуючи тим, що позовні вимоги вона фактично визнає, але категорично не погоджується із викладеними в позовній заяві обставинами. Вони з позивачем дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.11.1986, від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] ,1986 р.н. та сина [PERSON] ,1988 р.н. Їх з позивачем сімейні відносини тривали до березня 2022 року, хоча, як і в кожній сім`ї, останнім часом між ними виникали різні непорозуміння, сварки. Основною причиною їх сімейних негараздів, як вона розуміє, був стан психічного здоров`я їхньої дочки. В 2020-2021 роках, у зв`язку з пандемією, вона, позивач та дочка проживали у його спадковому будинку в селі Бакумівка, Рокитнянського району. В цей період стан психічного здоров`я дочки став погіршуватися, що негативно відобразилося на їх сімейних стосунках. Проблеми наростали, а з початком війни і виїздом дочки за кордон, їх відносини припинилися. З того часу їх спілкування обмежувалося обговоренням проблем, пов`язаних з життям та здоров`ям дочки. Тому, вказане в позовній заяві, нібито вони не підтримують шлюбні відносини з 2013 року не відповідає дійсності. Також, вона не згодна з посиланням позивача, ніби спорів з приводу поділу спільного майна між ними немає. В період шлюбу вони набули кілька об`єктів нерухомого майна, інше майно, яке все оформлене на позивача. Коли позивач запропонував розірвати шлюб, вона у свою чергу попросила його в добровільному порядку розділити майно, щоб мати впевненість, що у неї і дочки буде де жити. Однак, позивач заявив, що ділити майно добровільно через нотаріуса він не збирається, але не заперечує, що вона із дочкою залишилася проживати в квартирі [ADDRESS] . Від вирішення майнового спору позивач відмовився, тому вона відмовилася оформити розлучення в органах РАЦС. Вона визначає, що з березня 2022 року їх з позивачем шлюбні відносини повністю припинилися і очевидно, що сім`я перестала існувати, шлюб носить формальний характер, тому заперечувати проти розірвання шлюбі вона не вбачає сенсу. 21.12.2023 відповідачка - [PERSON] у судовому засіданні. На викоання ухвали суду від 03.11.2023, надала оригінал свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , що видане Палацом одружень м. Коломна Московської області. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, адвокат Іллінський Олександр Васильович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що шлюб між сторонами не відповідає очікуванням, які були при укладенні шлюбу, сторони не підтримують шлюбних відносин, тому просив шлюб між ними розірвати. Відповідачка - [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені у відзиві підтримала та зазначила, що вони з позивачем не підтримують сімейно шлюбні відносини з 2002 року, проживають окремо, їх діти вже повнолітні, дочка має психічні захворювання, але недієздатною не визнана, оскільки позивач цьому завадив і не бажав її лікувати. Дочка заперечує проти розірвання шлюбу між нею та позивачем і переживає з цього приводу. Позивач у 2022 році купив дочці квиток за кордон у Тайвань і наразі купив квиток назад в Україну. Якщо позивач не бажає підтримувати стосунки, то яке може бути відновлення шлюбних відносин. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] ,\~ зареєстрували шлюб 01 листопада 1986 року в Палаці одружень м. Коломна Московської області, актовий запис № 1334, від шлюбу мають двох вже повнолітніх дітей, тривалий час сімейно шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, втратили взаєморозуміння, почуття любові, довіри та поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони мають волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка клопотання щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу не заявила, тому, з урахуванням ст. 113 СК України, суд дійшов висновку, про залишення їй прізвища « [PERSON] ». Щодо спору про майно подружжя, слід зазначити, що вказане питання вирішується згідно ст. 71 СК України, а враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, в даному судовому провадженні спір щодо майна подружжя не вирішується. Також, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо врахування стану здоров`я їх з позивачем дочки та її заперечень щодо розірвання шлюбу, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що мають істотне значення для даної справи, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушення їх до шлюбу не допускається. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та його представник заявив клопотання про залишення даних витрат за позивачем без відповідного відшкодування.

Outcome: approved