Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

29.08.2023 позивач звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою,\~в якій\~просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12695, вчинений 15.05.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення заборгованості за кредитним договором №00653/04292ВССА. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на її думку спірний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та, як наслідок, відкрито неправомірне виконавче провадження. Звернула увагу, що п.4 наказу МЮ України від 02.03.2020 № 738/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчику Володимиру Вікторовичу анульовано доступ до ЄДР. На час вчинення виконавчого напису 15.05.2020 зазначений наказ №\~738/5\~був чинним, тобто, приватний нотаріус не мав повноважень, які б дозволили йому належним чином вчинити цю дію. Підтвердила, що дійсно 10.09.2013 між ПАТ Платинум Банк та позивачем укладено Кредитний договір. Рішенням Правління НБУ від 10.01.2017 №14-рш/БТ ПАТ «Платинум Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням від 11.01.2017\~№ 85 виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Платинум Банк», розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Ірклієнку Ю.П. з 11.01.2017 до 10.02.2017 включно. Рішенням Правління НБУ від 23,02.2017 №95-рш відкликано банківську ліцензію ПАТ «Платинум Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 24.02.2017 №743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» з 24.02.2017 до 23.0232019. З урахуванням п.1-3 ст.50 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважає, що кредитні кошти\~є активом\~банку та\~включаються до\~складу ліквідаційної\~маси для\~подальшого задоволення\~вимог кредиторів\~(вкладників)\~банку, тому отримання грошових коштів від реалізації майна (активу) банку, зокрема, відступлення права вимоги за кредитними договорами № 147 прямо впливає на формування ліквідаційної маси ПАТ «Платинум Банк», за рахунок якої в подальшому задовольняються вимоги вкладників/кредиторів банку. Відзначила, що під час розгляду заяви позивача стосовно надання інформації та документів щодо відступлення ПАТ «Платинум банк» права вимоги за кредитним договором Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилався на № кредитного договору: «00653/0429ИССА». тоді як в інших документах (первинних) № кредитного договору - «00653/04292ВССА». До того ж, Фонд повідомив, що у нього відсутні всі первинні документи ПАТ «Платинум банк», ці документи Національним банком України передані до архіву НБУ. Процедура ліквідації та припинення ПАТ «Платинум банк» як юридичної особи завершена 16.03.2021. Відповідно до наявної публічної інформації права вимоги за кредитним договором № 00653/0429ИССА від 10.09.2013 відступлені банком ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» - переможцю аукціону, який відбувся 05.03.2018 (лот № F65GL7382). За результатами аукціону 22.03.2018 укладено договір № 147 «Про відступлення прав вимоги», тобто з 22.03.2018 кредитором за спірним кредитним правочином є ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА». Разом з тим, відповідно інформації з наявних документів, на думку представника, є невідповідність між інформацією НБУ і первинними документами. Вважає необхідним звернути увагу на те, шо представниками TQB ФК ЖЕНЕВА, а потім і TQB Вердикт Капітал неодноразово пропонувалось позивачу здійснити реструктурізацію заборгованості. При цьому, цими представниками, як попередня умова здійснення реструктурізації, пропонувалось внести певні кошти, що позивач здійснювала. Вважаючи, що після внесення коштів будуть укладені відповідні угоди, сумлінно платила грошові кошти, але угода про рестуктурізацію так і не була укладена, тому розрахунки заборгованості цими підприємствами здійснені не вірно. 16.01.2021\~ між ТОВ ФК ЖЕНЕВА та ТОВ Вердикт Капітал укладено Договір про відступлення права вимоги № 16\\0І-П, у відповідності до п.1 якого та на виконання п.1 ч.1 ст.512 ЦК України первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги, а новий кредитор приймає права вимоги та зобов`язується належним чином виконувати всі зобов`язання, що встановлені в договорі відступлення. Проте, загальна сума заборгованості на думку ТОВ "ФК «Женева» становила 73 829 грн. плюс сума плати, здійснена ТОВ "Вердикт Капітал» за вчинення виконавчого напису, що слідує з документів, наданих позивачу ТОВ «Вердикт Капітал» (матеріали до їхньої заяви до окружного адміністративного суду міста Києва, датованої 04.02.2021), так із матеріалів, надісланих згідно запиту на адресу позивача від приватного виконавця Клименко Р.В. Наголошує, що вимоги про наявність заборгованості містять недостовірні суми грошових коштів, тому є безпідставними. Разом з тим, на заробітну плату, яку позивач отримує в регіональній філії Південна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця накладено стягнення. Вважає,\~що під\~час вчинення\~виконавчого напису\~приватний нотаріус\~не отримував\~первинні документи\~щодо видачі\~кредиту,\~що вказує\~на відсутність\~підстав вважати,\~що заборгованість\~є безспірною.\~Окрім того,\~приватний нотаріус\~не врахував\~та не\~перевірив факту\~наявності чи\~відсутності спору\~щодо заборгованості. Розрахунок розміру\~невиконаних зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~суми боргу\~за тілом\~кредиту,\~відсотків за\~користування кредитом\~та пені\~у виконавчому\~напису відсутні.\~Виконавчий напис\~можливо вчинено\~на підставі\~розрахунку заборгованості,\~який є\~відображенням односторонніх\~арифметичних розрахунків\~ТОВ «ФК\~«Женева»,\~і не\~може бути\~доказом безспірності\~грошових вимог. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 31.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної\~заяви та\~доданих до\~неї документів\~направлено відповідачу\~рекомендованим повідомленням,\~але відправлення повернуто до суду через відсутність адресата за вказаною адресою. У випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до положень п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.01.2023 у справі № 947/15524/20, відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.279,280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12695 про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК «Женева»» заборгованості за кредитним договором №00653/04292ВССА від 10.09.2013 в розмірі 74479 грн. 16.06.2020 приватним виконавцем Клименко Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62341273 з примусового виконання виконавчого напису №12695, вчиненого 15.05.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК «Женева»» заборгованості в розмірі 74479 грн. За загальним правилом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону «Про нотаріат» та гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. У ст.88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону «Про нотаріат»). Аналізуючи наведені норми Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 у справі №569/8884/17 дійшов правового висновку, що учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування цих норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 у справі №137/1666/16-ц. Твердження позивача свідчать про те, що виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості і відповідно дають підстави для безспірного її стягнення. Відповідачем ці обставини не спростовано. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене та підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає Закону. З огляду на викладене, сукупність встановлених судом обставин свідчить про спір між сторонами щодо наявності заборгованості та її розміру на час вчинення виконавчого напису та вказує на те, що він не підлягає виконанню, тому позов слід задовольнити. Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved