Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У жовтні 2023 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що 30.12.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 30.12.2019-100008114, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн зі сплатою щомісячно відсотків. 30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу №301121-1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 30.12.2019-100008114 від 30.12.2019 року. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 23.10.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 39000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 20 000,00 грн. та за відсотками - 14 000,00 грн., а також штраф у розмірі 5000,00 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 30.12.2019-100008114 від 30.12.2019 року у розмірі 39000,00 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 03.11.2023 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 30.12.2019-100008114, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн зі сплатою щомісячно відсотків. 30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу №301121-1. Згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021 року, ТОВ «Споживчий центр» відступив ТОВ «Новий колектор» право вимоги за кредитним договором № 30.12.2019-100008114 від 30.12.2019 року, боржник [PERSON] , сума заборгованості 39000,00 грн., з яких 20000,00 грн. - основне зобов`язання, 14000,00 грн. відсотки, штраф у розмірі 5000,00 грн. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 30.12.2019-100008114 від 30.12.2019 року, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Новий колектор» на підставі Договір факторингу №301121-1 від 30.11.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 39 000, 00 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2147, 20 грн.

Outcome: approved