Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 лютого 1990 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак сімейне життя у них не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Після початку повномасштабної війни з російською федерацією вона зі своїм сином, який є особою з інвалідністю ІІ групи по психіатрії, переїхала проживати на Закарпаття, а відповідач, як їй стало відомо, у м. Одеса. Оскільки вони більше двадцяти семи років разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають взаємних прав і обов`язків, тому просить шлюб між ними розірвати та залишити їй прізвище « [PERSON] ». У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зизич Н.Ю. у судове засідання не з`явилися, однак остання подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, заявлені до нього вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 20 лютого 1990 року у відділі РАЦС м. Краматорська було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 234 (а. с. 13). Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час досяг повноліття. Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved