Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивачки, посилаючись на те, що: -10 серпня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; -після народження дитини стосунки у сторін зіпсувались, у результаті чого позивачка змушена була повернутись до батьків, де проживає разом з сином і на теперішній день [ADDRESS] ;\~ -28 квітня 2022 року рішенням Хустського районного суду шлюб між сторонами було розірвано і на позивачку повністю ляг тягар щодо утримання їхнього сина, оскільки відповідач не надає жодної допомоги на його утримання та сплачувати аліменти у добровільному порядку відмовляється; -відповідач інших утриманців не має, є фізично здоровою людиною, а тому позивачка вважає, що він має можливість допомагати їй з утриманням їхнього сина; -станом на сьогодні позивачка знаходиться у досить скрутному становищі і не може самотужки забезпечити достатній життєвий рівень для їхнього сина; -неповнолітній син сторін знаходиться на дисперсійному обліку з 2019 року, маючи діагноз: атомічний дерматит та лактозна непереносимість, через що потребує постійного симптоматичного лікування, з метою усунення симптомів данного захворювання позивачка постійно використовує відповідні гелі, вартість яких в загальній сумі щомісячно становить 1939грн.27коп.; -через непереносимість сином сторін лактози позивачка також несе додаткові витрати щодо придбання безлактозних продуктів харчування молоко, творог, сир. масло, сметана та йогурт, на які вона щомісячно додатково витрачає 1000грн.00коп., звернувся до суду з позовом та просив: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000грн. щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1469грн.63коп.. 12 вересня 2023 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог /а.с.4,21/, згідно якої просив: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000грн. щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1469грн.63коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву /а.с.23/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу в його відсутність та в відсутність позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.27/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача до суду не надходило. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 10 серпня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 28 квітня 2022 року /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю позивачкою по справі [PERSON] та знаходиться на її утриманні /а.с.6-7/. Неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку з 2019 року, діагноз: «Атопічний дерматит, Лактозна непереносимість» та потребує постійного симптоматичного лікування /а.с.9/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначила позивачка у своєму позові: відповідач є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має, а тому вона вважає, що він має можливість допомагати їй з утриманням їхнього сина, однак ніяких доказів цих обставин суду не надала. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Окрім цього, позивачка взагалі не вказала тих обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивачку; -позивачка не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають неповнолітню дитину віком 5 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2024 року 2563грн.00коп.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2024 року не може бути меншим, ніж 1281грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто з 1 січня 2024 року 2563грн.00коп./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачкою не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти не тільки в розмірі по 4000грн. щомісячно /як вона просить/, але і в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 2563грн.00коп.; -відповідачем не надано суду ні відзиву на позовну заяву, ні жодних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - в розмірі 2300грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 2300грн. щомісячно, не встановлено. Крім цього, позивачка в своєму позові зазначає, що їхній з відповідачем син [PERSON] має непереносимість лактози, у зв`язку з чим вона щомісячно несе додаткові витрати на безлактозні продукти харчування - молоко, сир, масло, сметану, йогурт, на які вона в місяць витрачає додатково 1000грн.00коп.. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Але при цьому суд враховує те, що, відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Неповнолітній син сторін [PERSON] має непереносимість лактози, у зв`язку з чим вона щомісячно несе додаткові витрати на безлактозні продукти харчування - молоко, сир, масло, сметану, йогурт, які коштують дорожче, ніж такі ж самі продукти харчування з лактозою, що є загальновідомою обставиною, а тому ця обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.185 СК України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, законодавством передбачено участь батька у несенні додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме її хворобою. Таким чином щонайменше половина таких витрат повинні компенсуватись за рахунок відповідача, що складає суму 500грн.00коп. щомісячно. Що стосується вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на усунення симптомів дерматиту у дитини /придбання щомісячно гелю та крему/ в розмірі 1939грн.27коп., то суд дійшов висновку, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що використання саме цих гелів та кремів, на які вона посилається, потрібно її сину постійно, щоденно, а не періодично саме під час прояви хвороби.\~\~\~ Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивачка звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial