Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 26.11.2010. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2013 шлюб розірвано. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач, як батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо її виховання, утримання та розвитку. Дитина весь час з моменту розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та знаходяться на утриманні позивача. Батько проживає окремо, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до неї батьківської уваги, турботи, доля дитини його не цікавить. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, взагалі не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням. Не дивлячись на те, що відповідач мав можливість спілкуватись з дитиною, однак з моменту розірвання шлюбу - не виявляв такого бажання. Представник позивача - адвокат Зубчук О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених в позові. Позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав. Клопотань про відкладення розгляду чи зупинення розгляду справи не надходило. Крім того, 22.08.2023 відповідачу [PERSON] у суді вручено копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, що підтверджується особистим підписом відповідача [PERSON] про отримання документів 22.08.2023. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невипрадане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші). Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Враховуючи обізнаність відповідача про розгляд справи в суді, відсутність відзиву на позов, належне повідомлення відповідача про час та місце проведення судових засідань, суд зі згоди представника позивача, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засідання проти позову не заперечувала. Вказавши, що Орган опіки та піклування намагався зв`язатися з відповідачем всіма можливими засобами зв`язку, відповідач неодноразово обіцяв надати пояснення для засідання комісії, однак жодних пояснень так і не надав та перестав виходити на зв`язок. Враховуючи наведене, комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, відносно неповнолітньої доньки, про що суду наданий відповідний Висновок. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача [PERSON] (підтверджується наданими документами: свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладання шлюбу), в судовому засіданні підтвердила, що її брат після розлучення не спілкується, а ні з позивачкою, а ні зі своєю донькою (на момент розлучення [PERSON] було 5 місяців). Жодного разу він не цікавився життям доньки, її вихованням та навчанням, хоча вона спілкується зі своєю племінницею та часто приїздить до них у гості. Жодного разу він не передавав донці подарунки, хоча був обізнаний, що вона їздить на дні народження та свята. Крім того, повідомила, що її брат проводив генетичну експертизу, оскільки вважав, що [PERSON] не його донька. Проте навіть після висновку генетичної експертизи, який підтвердив родинні відносини, він не почав спілкуватись з донькою. Вже під час судового розгляду у спілкуванні з братом він не виявляє інтересу до долі дитини та провадження у справі. Пояснила, що відповідач, з його слів, проживає десь у Чернігівській області, він одружений та у його дружини п`ятеро дітей, проте, вона нову сім`ю брата ніколи не бачила, він в гості не приїздить, до себе в гості не запрошує, а ні її, а ні батьків, навіть не повідомляє адреси за якою проживає на даний момент. Чи проходить він службу в ЗСУ достеменно вона не знає. [PERSON] не знає свого біологічного батька, як і батько не знає своєї доньки. ЇЇ [PERSON] сприймає, як знайому матері. Малолітня дитина [PERSON] (12 років) в судовому засіданні суду пояснила, що на даний час проживає зі своєю мамою, батьком [PERSON] та братом в Німеччині. Ходить до школи-гімназії в Німеччині та займається онлайн в академії «Шаг» в Україні. Спілкується зі своїми друзями з України, дідом, пробабою та тіткою - хрещеною та її дітьми, більше ні з ким. До школи її возять мати та батько [PERSON] , вдома в неї є окрема кімната, уроки вона вчить з братом. На зимових канікулах, вони всією сім`єю (вона, мати, батько [PERSON] , та батько матері - дідусь та собака, яку їй подарували батьки) їздили в Норвегію, де катались на санках та грали у сніжки. На новий рік батьки подарували їй навушники. Коли вона проживала в Україні, вона займалась гімнастикою та танцями, йогою та шахматами, куди її водили мама та тато [PERSON] . Мама їй купувала костюми для змагань. На змаганнях за неї вболівати приходила мама та хрещена. Інших родичів вона не знає. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та документи надані на обґрунтування позову, висновок органу опіки та піклування, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 16 червня 2011 року. 28 січня 2013 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу. З 01 вересня 2013 року по 13 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] була зарахована в дошкільний навчальний заклад №101 «Софія» ЗМР Запорізької області (група раннього віку «Мальва»). Протягом зазначеного періоду перебування в закладі дитину приводила і забирала мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] до закладу дитину не приводив, батьківські збори не відвідував, що підтверджується листом закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №101 «Софія» ЗМР від 22.12.2023 №072. З 01 вересня 2019 по 29 вересня 2021, [PERSON] , [INFO] була ученицею Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №69 Запорізької міської ради Запорізької області. За словами вчителя початкових класів, класовода [PERSON] , за час навчання [PERSON] в ЗОШ №69 вихованням і навчанням дитини займалася мати, [PERSON] . [PERSON] не цікавився навчанням [PERSON] , не відвідував батьківські збори, ніколи не виходив на зв`язок із класним керівником, вчителями - предметниками або адміністрацією закладу освіти, що підтверджується листом Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №69 ЗМР Запорізької області від 22.12.2023 №01/19-181. З 13 вересня 2021 року [PERSON] є студенткою Комп`ютерної академії «Шаг» та навчається за спеціальністю Базовий ІТ. Персональний код студента 861013037 з терміном навчання з 13.09.2021 до 12.09.2025, що підтверджується довідкою №2753 від 07.05.2023. 06 липня 2021 року рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя наданий дозвіл неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України з дня набрання цим рішенням законної сили по 06 липня 2022 року, у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] . Указом Президента України № 64/2022 (зі змінами) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на час винесення рішення. 11 листопада 2022 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 11.11.2022. З висновку органу опіки та піклування, районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.01/01-27/479 від 03.10.2023 вбачається, що розглянувши позовну заяву гр. [PERSON] до гр. [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . [INFO] , подання відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі - відділ служби) щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , були надані та зібрані документи, рішення комісії з питань захисту прав дитини при районнійадміністраціїЗапорізької міської ради по Дніпровському району (далі - комісія) від 28.09.2023 протокол №20/9 орган опіки та піклування дійшов висновку. Мати - гр. [PERSON] , [INFO] , мешкала за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час перебуває разом з малолітньою донькою в Федеративній Республіці Німеччина. Батько [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] (квартира в гуртожитку не зазначена). 26.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З лютого 2012 чоловік та жінка почали проживати окремо, з часу розірвання стосунків дитина залишилася проживати разом з мамою. Спорів стосовно визначення місця проживання не було, оскільки гр. [PERSON] , не заперечував, щоб донька проживала разом з матір`ю, чоловік не звертався до жодного органу опіки та піклування для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною. Спільне життя між громадянами не склалося. 28.01.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між громадянами було розірвано (ц/с№ 0814/13740/2012). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2012 (ц/с № 0814/2.351/2012) з чоловіка стягнені аліменти на утримання доньки. У 2014 році гр. [PERSON] подала документи та відкрито провадження №АСВП 43187049 щодо стягнення аліментів. На теперішній час Хортицьким відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внесені відомості щодо гр. [PERSON] у Єдиний реєстр боржників, категорія стягнення аліментів (https://erb.minjust.gov.ua/#/search-dеbtors). З пояснень гр. [PERSON] батько про доньку не піклується, її життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово не утримує (станом на 28.09.2023 року є заборгованість з виплати аліментів). За злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батька від утримання малолітньої доньки було відкрито кримінальне провадження №12014080050003744 за ч. 1 ст. 164 КК України. 19.09.2023 до органу опіки та піклування надійшли матеріали від гр. [PERSON] близької подруги гр. [PERSON] , а саме: заява про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] . Представники районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, зв`язалися з гр. [PERSON] , [INFO] та з`ясували, що чоловік проходить службу у лавах ЗСУ. Після отримання відпустки гр. [PERSON] обіцяв прийти до органу опіки та піклуванні і написати пояснення по суті справи, надати доступ до житлового приміщення. Станом на 28.09.2023 від гр. [PERSON] до органу опіки та піклування надійшов лист де було долучено 2 документа, а саме: довідка №509 від 21.09.2023, що з батька утримано аліменти за серпень і вересень 2023 року та довідка №307 від 27.09.2023 що громадянин дійсно перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 12.07.2023 по теперішній час (копії додаються). Пояснень по справі або інших документів від батька отримано не було. Згідно з листом відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР №10-08/1682 від 22.09.2023 (відповідь на запиті відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР №08-08/1661 від 18.09.2023) з`ясовано, що гр. [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , але з пояснень сусідів громадянина проходить службу у лавах ЗСУ. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13 суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Оскільки комісія діє на засадах верховенства прав дітей та з урахуванням найкращих інтересів дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що гр. [PERSON] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за можливе позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком долученим до матеріалів справи. Крім того, судом досліджені наступні додані документи відносно [PERSON] , [INFO] : свідоцтво досягнень «5-А» клас 2022-2023 н.р. гімназія «Копернікус», м. Бон, Німеччина; довідка про навчання у комп`ютерній академії «ITSTEP»; характеристика (відгук) від викладачів комп`ютерної академії «ITSTEP»2021-2023 н.р.; характеристика (відгук) від приватного викладача з німецької мови академії іноземних мов «Enline», 2022-2023 н.р.; вид на проживання у Німеччині; медична страховка у Німеччині. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини - виконує лише мати. Відповідач на протязі майже 10 років проживає окремо від дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, що призвело до того, що дитина вважає своїм батьком іншого чоловіка, відповідача не спілкується з донькою, не виявляє до дитини батьківської уваги, турботи. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Частиною 1 пунктом 2 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», №31111). Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сам відповідач не з`явився, ані до суду для розгляду цієї справи, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думкусуду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з донькою, а отже поведінка відповідача відносно доньки є свідомою нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1073,60 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved