Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

20.10.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної дочки - [PERSON] , [INFO] .Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач з донькою не спілкується, участі в її житті не приймає, навчанням та шкільним життям не цікавиться, не утримує матеріально, має велику заборгованість зі сплати аліментів, не займається лікуванням, розвитком дитини, тобто повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , все це є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву не скористався. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа Згурівська селищна рада, як орган опіки та піклування, пояснень до суду не надала. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивачка [PERSON] направила до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи Мокронос В.І. направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Суд визнав можливим проводити підготовче судове засідання у відсутність учасників справи, оскільки їхня неявка не перешкоджає цьому. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з матір`ю дитини, позивачкою [PERSON] було розірвано (а.с. 7 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу, а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. За місцем проживання дитини створені належні житлово-побутові умови для її проживання. Позивачка позитивно характеризується за місцем проживання, зокрема, як відповідальна та дбайлива матір (а.с. 10 - довідка, а.с. 12 - копія характеристики, а.с. 20 - акт обстеження житлово-побутових умов проживання). На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 грудня 2007 року у справі № 2-376/07, з відповідача присуджені до стягнення аліменти на утримання дочки, проте відповідач аліменти належним чином не сплачує, внаслідок чого за ним рахується заборгованість, яка станом на 01.06.2022 становить 152747,37 грн (а.с. 8 - копія рішення суду, а.с. 16 - копія довідки Баришівського ВДВС, а.с. 17-19 - копія розрахунку заборгованості). Неповнолітня [PERSON] навчається у 9 класі ОЗНЗ Новоолександрівського НВК «ЗОШ- І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», відповідач навчанням та шкільним життям дочки не цікавиться. Дочкою займається лише матір [PERSON] (а.с. 14 - копія характеристики учениці). Неповнолітня [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, внаслідок чого потребує лікування та профілактичних заходів. Відповідач витрат на підтримання стану здоров`я дочки в належному стані не несе (а.с. 13 - копія висновку). Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , участі в її житті не приймає, з нею не спілкується, вихованням не займається, все це є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дочки. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам його дитини [PERSON] . Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачем. Окрім того, відповідач визнав позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з батьком. Суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В частині розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. За подання позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 26 - квитанція). Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved