Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 по 31.12.2019 в сумі 20977 грн. 94 коп. та за послугу з постачання гарячої води в сумі 4169 грн. 72 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі у спірний період були власниками та проживали у квартирі [ADDRESS] та відповідно споживачами послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖК України, зобов`язані оплачувати надані послуги, однак такий належним чином не виконують, внаслідок чого допустили утворення заборгованості за період з 01.11.2017 по 31.12.2019 за послуги з централізованого опалення в сумі 20977 грн. 94 коп. та за послугу з постачання гарячої води в сумі 4169 грн. 72 коп. ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося із заявою про видачу судового наказу, однак виданий судовий наказ в подальшому був скасований, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку просить задовольнити. Ухвалою від 26.12.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 23.01.2023, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 18.12.2023. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та з урахуванням додаткових пояснень просила такі задовольнити. Відповідачі в останнє судове засідання не з`явилися. [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, [PERSON] причин неявки суду не повідомив. Разом з тим, в судовому засіданні 25.09.2023 просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у запереченнях, а також заяві про застосування позовної давності. Вважає, що позивач мав звернутися із позовом про стягнення заборгованості ще до листопада 2020 року. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.10 Закону «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачі в період 01.11.2017 по 31.12.2019 були власниками та проживали у квартирі [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.12.2019 відчужена відповідачами [PERSON] . При цьому, відповідно до п.14 договору відповідачі зобов`язалися звільнити квартиру і передати її покупцеві, знятися з реєстраційного обліку не пізніше 09.01.2020, сплатити вартість комунальних платежів станом на день передачі. З урахуванням наведеного позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.11.2017 по 31.12.2019 саме з відповідачів. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі плату за житлово-комунальні послуги не вносили, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.12.2019 за послуги з централізованого опалення в сумі 20977 грн. 94 коп. та за послугу з постачання гарячої води в сумі 4169 грн. 72 коп. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачі, будучи власниками майна, були і споживачами послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води, зобов`язані оплачувати такі, однак вказаного обов`язку належним чином не виконували, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідачів про застосування позовної давності, виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 тривав до 30.06.2023 року. Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до розрахунку заборгованості, яка стягується цим рішенням, перший платіж слід було здійснити за листопад 2017 року у грудні 2017 року, відповідно строк позовної давності для цього платежу мав би завершитись в грудня 2020 року, проте, з урахуванням запровадженого в Україні карантину з 12.03.2020 року цей строк продовжився на строк дії карантину, який закінчився 30.06.2023. Для всіх наступних платежів, які необхідно було здійснити після грудня 2020 року строк позовної давності також є продовженим. Таким чином, оскільки позовна заява скерована до суду засобами поштового зв`язку 01.11.2022 року, ні за окремими платежами, ні в загальному строк позовної заяви позивачем не пропущений, що виключає можливість задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.41) судові витрати, що становлять 2481 грн. судового збору по 1240 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved