Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що з відповідачем, вона перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 28 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 87. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року, ухвалене в справі № 753/6820/22, зазначений шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу, окрім іншого майна, ними було набуто квартиру (далі - квартира) [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 10 лютого 2022 року, посвідченого Голій Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 58. При цьому, зазначеному договору, передував попередній договір купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2019 року, посвідчений Голій Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1452. Зазначила, що квартиру було придбано за її особисті кошти, які вона отримала від продажу 2/3 частки квартири [ADDRESS] (далі - квартира [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу від 11 жовтня 2019 року, посвідчений Воронцовою К.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 804. Так, продаж квартири [ADDRESS] було вчинено за 1275589,59 гривень, з яких 2/3 частка становить - 850393,06 гривень. В свою чергу, квартиру нею придбано за 827960,80 грн., що становить суму, меншу від отриману з продажу квартири [ADDRESS] . Про придбання квартири за рахунок грошових коштів від продажу квартири [ADDRESS] свідчить короткий час між відповідними, вищезазначеними договорами (купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та попередній договір купівлі-продажу), який становить 11 днів. В зв`язку з викладеним вище просила суд визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 31,4 її - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) особистою приватною власністю, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.01.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя передано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2023 року цивільну справу № 369/560/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до свого провадження та залишено позов без руху. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду Ірпінського міського суду Київської області від 06.11.2023 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя з первісним позовом. 28 грудня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області закрито провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представник позивача адвоката Грозік І.І. через систему «Електронний суд» найшла заява, в якій просив справу №369/560/23 розглядати без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій зазначив, що повністю визнає зустрічний позов [PERSON] до нього про поділ майна подружжя та не заперечує проти визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки вона була куплена за придбана за особисті кошти [PERSON] .. Також просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який було зареєстровано 28 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 87. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року, ухвалене в справі № 753/6820/22, зазначений шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано.(а.с.73-74) Також встановлено, що в період шлюбу сторонами відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2022 року, посвідченого Голій Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 58, було набуто набуто квартиру (далі - квартира) [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв.м.(а.с.79-81). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 298907382 від 10.02.2022 було зареєстровано право власності за реєстраційним номером 1939861232108 на квартиру об`єкт житлової нерухомості, загальною площею: 65,4 кв.м, житлова площа: 31,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2022, посвідченого Голій Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 58(а.с.82) Також встановлено, що відповідно до Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2019 року, посвідченого Голій Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1452, позивач [PERSON] уклала попередній договір купівлі-продажу з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ ТА АДМІНІСТРУВАННЯ ПЕНСІЙНИХ ФОНДІВ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», який діє в інтересах ЗАКРИТОГО НЕДИВЕРСИФІКОВАНОГО ПАЙОВОГО ВЕЧУРНОГО ІНВЕСТИЦІЙНОГО ФОНДУ «ДЕЛЬТА КАПІТАЛ» про купівлю нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,4кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. вартістю 827\~960,80грн, та продавець зобов`язується у строк не пізніше 22 листопада 2021 року продати нерухоме майно та укласти договір купівлі-продажу (основний договір), а покупець зобовязується здійснити сплату 100 % вартості квартири за основним договором у термін по 22.10.2021 року (включно). (а.с.77-78). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно з статтею 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо ж один з подружжя заявляє, що річ була куплена на її особисті кошти то тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У пункті 24 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2019 року, посвідчений Воронцовою К.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 804, позивач продала належне їй майно, на підставі Договору дарування 2/3 (дві третіх) частин квартири [ADDRESS] , посвідченого Матюховою Т.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27 вересня 2008 року за реєстрованим № 4992, право власності зареєстровано Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації 20 жовтня 2008 року у реєстрову книгу д. 1886-275 за реєстровим № 2531. Продаж квартири [ADDRESS] було вчинено за 1\~275 589,59 гривень, з яких 2/3 частка становить 850 393,06 гривень (а.с.75-76). На підставі вище вказаного, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя необхідно задовольнити, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв.м., оскільки спірна квартира була набута у власність позивачем в результаті відповідних правочинів купівлі-продажу належної йому нерухомості, за рахунок належних їй особистих коштів. У відповідності до положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи положення ст. 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4139,85 грн, а з державного бюджету підлягає поверненню позивачу судовий збір в розмірі 4139,85 грн.

Outcome: approved