Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулося товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2021 року між позивачем та відповідачем укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205705443 (надалі за текстом - Поліс) щодо транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] , vin-code: [NUMBER] (надалі за текстом - забезпечений ТЗ), який за своїми характеристиками належить до вантажних автомобілів. Відповідно до умов Полісу, строк його дії встановлено з 00:00 годин 03.09.2021 року по 02.09.2022 включно. За твердженням позивача, під час укладення Полісу відповідач надав позивачу інформацію, що забезпечений ТЗ має дійсний сертифікат обов`язкового технічного контролю (надалі за текстом - ОТК), а датою наступного проходження ОТК є 02.09.2022 року. Як зазначено у позовній заяві, через відсутність доступу до бази даних МВС України щодо проходження транспортними засобами ОТК, позивач при укладенні полісів керується виключно інформацією, що надається клієнтом. 02.07.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю забезпеченого ТЗ, у зв`язку з чим, з метою розслідування страхового випадку позивач звернувся до сервісного центру МВС України із запитом щодо проходження ОТК забезпеченим ТЗ. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру в м. Києві (надалі за текстом - РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) від 12.07.2002 року, забезпечений ТЗ підлягає проходженню ОТК із періодичністю кожні два роки, станом на дату настання ДТП інформація про дійсний протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ відсутня. 14.06.2022 року було отримано протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ зі строком дії до 14.06.2024, який було анульовано 21.06.2022 року. Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 07.12.2022 року, на час укладення полісу був дійсним протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ зі строком дії до 20.03.2022 року. Як стверджує позивач, відповідач при укладенні Полісу був зобов`язаний повідомити про необхідність проходження ОТК. Відповідач повідомив позивачу, що строк дії протоколу проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом закінчується 02.09.2022 року, хоча знав, що насправді зазначений строк закінчується 20.03.2022 року. Отже, відповідач при укладенні договору страхування умисно ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування. З цих підстав позивач звернувся з позовом до суду, просив визнати Поліс недійсним з моменту його підписання. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.01.2023 року було відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06 березня 2023 року визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання, призначене на 09:45 годин 04 квітня 2023 року. 03.04.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у зв`язку із відсутністю передбачених законом підстав для визнання Полісу недійним. Представник відповідача зазначив, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивачем було визначено розмір страхового платежу, а відповідачем було його сплачено. Наголошував на тому, що на момент укладання Полісу, відповідач мав діючий протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ. Представник відповідача також зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджували б наявність умислу в діях відповідача, крім того, в діях позивача вбачається намір уникнути виплати страхового відшкодування. 12.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягав на тому, що відповідач був зобов`язаний надати інформацію щодо строків проходження ОТК, але при укладенні Полісу умисно повідомив недостовірні дані, чим ввів позивача в оману. 17.07.2023 року судом було отримано клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи, в якому представник відповідача просив долучити до матеріалів цивільної справи діючу Інструкцію про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затвердженої протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі за текстом - МТСБУ) від 06.02.2022 року №463/2020, яка відсутня у вільному доступні і була отримана від МТСБУ, з метою підтвердження доводів, наведених у відзиві. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 02.09.2022 року між 02.09.2021 року між позивачем та відповідачем укладено електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо у формі поліса № ЕР-2057054431, щодо транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] , vin-code: [NUMBER] . Відповідно до змісту Полісу, строк його дії встановлений з 00 годин 00 хвилин 09.10.2021 по 02.09.2022 включно, розмір страхового платежу становить 1 037 грн. В розділі Полісу «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» зазначено: «ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю - 02.09.2022» (а.с. 9). Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01181-00125020 від 20.03.2020, забезпечений ТЗ після технічного контролю визнано технічно справним, встановлено дату чергового проходження обов`язкового технічного контролю - 20.03.2022 року (а.с. 42). Згідно з листом РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 12.07.2002 року, забезпечений ТЗ підлягає проходженню ОТК із періодичністю кожні два роки, станом на дату настання ДТП інформація про дійсний протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ відсутня. 14.06.2022 року було отримано протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ зі строком дії до 14.06.2024, який було анульовано 21.06.2022 року (а.с. 10). Як зазначено у відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 07.12.2022 року, станом на 02.09.2021 був дійсним протокол проходження ОТК забезпеченим ТЗ зі строком дії до 20.03.2022 року (а.с. 11). Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). У позовній заяві позивач як на підставу недійсності договору страхування посилається на введення його в оману з боку відповідача, яке полягає в умисному наданні відповідачем при укладанні Полісу неправдивих відомостей щодо дати чергового ОТК забезпеченого ТЗ. При цьому, як стверджує сторона позивача, саме відповідач був зобов`язаний надати таки відомості, а позивач при укладенні полісів керується виключно інформацією, наданою клієнтами, оскільки не має доступу до відповідної бази даних МВС України щодо проходження ОТК транспортними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За приписами ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Таким чином, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 1.8 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Згідно з п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Відповідно до абзацу 6. п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Відповідно до п.17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролюю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». Статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» та пунктом 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу передбачено, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них зі строком експлуатації більше двох років становить кожні два роки. Відповідно до п. 2.1.3. Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 року № 673 (надалі за текстом - Положення № 673), при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов`язаний заповнювати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до порядку заповнення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ. Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року № 463/2020 затверджено Інструкцію про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі за текстом - Інструкція).. Відповідно до Інструкції, в розділі «8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та розмір страхової премії при укладенні договору. Зокрема, зазначається, чи підлягає транспортний засіб ОТК, (якщо так, то вказується дата наступного ОТК). У разі, якщо транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, то внутрішній договір страхування по відношенню до нього укладати за умови надання страхувальником для огляду страховику протоколу перевірки технічного стану цього транспортного засобу чи талону державного технічного огляду. Отже, саме позивач, як сторона, яка здійснює заповнення страхового полісу, зобов`язаний оглянути протокол перевірки технічного стану транспортного засобу для підтвердження технічної справності транспортного засобу на момент укладання полісу, та отримання інформації про граничну дату чергового проходження транспортним засобом ОТК. При цьому, суд звертає увагу, що закон не забороняє страховикам до укладення договору страхування звертатися до компетентних державних органів щодо перевірки та отримання актуальної інформації, щодо проходження транспортним засобом ОТК. тобто, таким же чином як це було зроблено позивачем після настання страхового випадку. Отже, позивач не був позбавлений можливості перевірити надану відповідачем інформацію таким же чином, як це було зроблено ним після настання страхового випадку, проте, погодився з тими відомостями, які були надані відповідачем. Розділом ІІІ Положення № 673 визначено особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування. Зокрема, для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через інформаційно-технічну систему виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ. Позивач не надав до суду належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України в електронній чи письмовій формі на підтвердження направлення відповідачу пропозиції укласти договір страхування, в якій зазначено необхідність надати відомості щодо проходження транспортним засобом ОТК. Надані позивачем до суду електронний поліс який був зареєстрований в єдиній централізованій базі даних МТСБУ були сформовані на підставі інформації страховика вже після згоди страхувальника на його укладення. За твердженням сторони позивача, відповідач при укладанні Полісу повідомив позивачу, що граничною датою чергового проходження ОТК забезпеченим ТЗ є 20.09.2022 року. Однак, за відсутності даних про зміст пропозиції позивача та про прийняття власником транспортного засобу цієї пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, доводи позову про те, що відповідач умисно приховав інформацію щодо проходження ОТК, є лише припущенням. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, дата 20.09.2022 року зазначена лише у складеному позивачем полісі № ЕР-2057054431 (Поліс). Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можливо встановити зміст наданих відповідачем відомостей, а також докази на підтвердження самого факту їх надання відповідачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ані факт обману, ані наявність умислу в діях відповідача. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає,що позивачем не надано доказів, що оскаржуваний Поліс було укладено позивачем під впливом обману, а тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. За приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed