Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку в шість місяців для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . В позові зазначила, що 2 серпня 2023 року вона прибирала у будинку свого брата, [PERSON] , який проживав із її батьком, і знайшла заповіт, яким її батько розпорядився належним йому майном у випадку смерті. Про існування заповіту її батька ні вона, ні її брат не знали, оскільки земельною ділянкою із кадастровим номером 6825884800:04:019:0010 її батько розпорядився ще при житті, тому вона не знала про те, що батько склав на її ім`я заповіт, яким заповів їй з братом належний йому на праві власності будинок [ADDRESS] . 14 серпня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Динько Г.А. із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у заявку із тим, що пропустила строк для прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. 8 вересня 2023 року позивач подала до суду заяву про збільшення підстав позову, де доповнила свою підставу позову (незнання про наявність заповіту) важким станом її здоров`я. В заяві зазначила, що відразу після смерті батька в неї виявили онкологічне захворювання, тому довгий час вона перебувала на лікуванні, саме тому їй було не до того, щоб з`ясовувати наявність заповіту та спадщини. 3 жовтня 2023 року до суду із позовом звернувся [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства разом із [PERSON] , який помер [INFO] , в період часу з 1 січня 2015 року по 23 січня 2022 року. В позові зазначив, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки він майже все своє життя проживав разом із батьками із 2000 року по [ADDRESS] , тому в силу вимог статті 1269 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Про існування заповіту на його ім`я йому не було відомо. Про існування заповіту дізнався, коли отримав позовну заяву сестри. Він проживав із батьком на день його смерті разом із ним, тому є таким, що прийняв спадщину. Також 19 грудня 2023 року позивач [PERSON] подав до суду письмову промову в судових дебатах, де зазначив, що все своє життя, в тому числі й на час смерті його батька, він проживав із ним в батьківському будинку, де й проживає дотепер. Зазначив, що його батько на час своєї смерті постійно проживав із ним, але за станом свого здоров`я міг і проживати в його сестри, яка здійснювала догляд за батьком. Ствердив, що він надав всі докази, які свідчать про те, що він разом із батьком вів спільне господарство, а саме: наявні спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання майна, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Галина Антонівна, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Галина Антонівна, [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства (а.с. 69-70). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, підтримав свої позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги та позовні вимоги позивача [PERSON] підтримала. Допитана в якості свідка суду повідомила, що з 27 грудня 2021 року і по [INFO] (день смерті батька) [PERSON] проживав разом із нею в [ADDRESS] , не повертався. Також зазначила, що за півроку перед смертю її батько проживав також і у її сестри [PERSON] , і в брата [PERSON] . У батька було погане здоров`я. Представник відповідача проти позову заперечив, пояснив суду, що позов [PERSON] є необґрунтованим, оскільки твердження позивачки про необізнаність із наявністю заповіту не може бути поважною причиною для неподання заяви про прийняття спадщини, адже позивачка є спадкоємцем за законом першої черги. [PERSON] була обізнана із наявністю заповіту, оскільки хворий батько (спадкодавець) в цей період часу проживав разом із ею. Також посилання позивачки на поганий стан здоров`я не свідчить про пропуск строку для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 16 травня 2022 року по 14 червня 2022 року і мала таку можливість, щоб звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини до 16 травня 2022 року, так і після 14 червня 2022 року. Позов [PERSON] також вважає необґрунтованим, адже позивач не довів належними і допустимими доказами факт свого проживання разом з спадкодавцем та ведення із ним спільного господарства в період з 01.01.2015р. по 23.01.2022р. Зазначив, що в кінці грудня 2021 року та до 23 січня 2022 року спадкодавець проживав разом із донькою [PERSON] в с. Вихилівка, а не по [ADDRESS] . Просив суд відмовити у задоволенні цих позовів. Третя особа приватний нотаріус Динько Г.А. в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] слід повністю відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер спадкодавець, [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 11, 40). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку [ADDRESS] . 4 січня 2022 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Терлич О.Л. посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 1, згідно якого [PERSON] заповів належну йому на праві власності земельну ділянку площею 1, 54 га, яка розташована за адресою: Пасічнянська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6825884800:04:019:0010 [PERSON] , а належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Зазначені обставини підтверджується копією заповіту від 4 січня 2022 року (а.с. 10, 48). 13 липня 2022 року після смерті померлого [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Динько Г.А. заведено спадкову справу за № 108/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69468231) за заявами спадкоємця за законом [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується копією заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 13 липня 2022 року та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 40-43). 14 серпня 2023 року до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Динько Г.А. звернулася позивач [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, листом приватний нотаріус відмовила позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки вона пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, який закінчився 23 липня 2022 року. Ця обставина підтверджується листом приватного нотаріуса № 68/02-14 від 14.08.2023р. (а.с. 16). А згідно із довідкою Ярмолинецької селищної ради № 1922 від 13 березня 2022 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45-46). 11 вересня 2023 року до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Динько Г.А. звернувся [PERSON] для оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , жителя [ADDRESS] . Однак, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] приватним нотаріусом не видано, оскільки згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України від пропустив 6-ий строк для подання заяви про прийняття спадщини, який починається зачасу відкриття спадщини, що закінчився 23 липня 2022 року. Приватним нотаріусом запропоновано [PERSON] звернутися до суду із позовом для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Ця обставина підтверджується копією листа приватного нотаріуса Динько Г.А. № 100/01-16 від 12 жовтня 2023 року (а.с. 91). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 30 листопада 1985 року донька спадкодавця [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 15). Судом також встановлено, що відповідно до рішення № 16 від 27 серпня 2020 року виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області змінено нумерацію домоволодіння по [ADDRESS] . Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] , який помер [INFO] , був її батьком, а [PERSON] і [PERSON] є її рідними сестрою і братом. Вона проживає в [ADDRESS] , а [PERSON] проживає в с. Вихилівка Хмельницького (Ярмолинецького) району. Після смерті її матері [INFO] батько, [PERSON] , переїхав проживати до неї в будинок. Кожного місяця в 12-13 числах батько отримував пенсію та після цього приходив на пару днів до брата, [PERSON] , по [ADDRESS] . Тобто, з 2015 року її батько проживав разом із нею в будинку [ADDRESS] , допомагав їй по господарству. З братом [PERSON] по [ADDRESS] батько не проживав. Будинок [ADDRESS] є аварійним, будинок не має покрівлі, а поблизу хліва є прибудова, де можна тимчасово перебувати. Так, до кінці жовтня 2021 року батько перебував в неї вдома, в листопаді 2021 року разом із братом по [ADDRESS] , а в грудні 2021 року січні 2022 року перебував у її сестри, [PERSON] , в с. Вихилівка. Тобто, до дня смерті [INFO] її батько проживав в [PERSON] в с. Вихилівка. Поховали батька в с. Пасічна. Свідок [PERSON] суду показав, що є сусідом відповідача [PERSON] через 4 будинки. Зазначив, що [PERSON] (батько відповідачки) з 2015 року проживав в доньки [PERSON] в с. Пасічна. Коли отримував пенсію, то на 4-5 днів йшов до свого сина, [PERSON] . Приблизно за місяць до смерті [PERSON] переїхав до своєї доньки, [PERSON] в с. Вихилівка. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає по сусідству із [PERSON] . Пояснила, що приблизно з 2013 року батько відповідачки проживав з [PERSON] по [ADDRESS] в її житловому будинку. А [PERSON] (брат відповідачки) проживав по [ADDRESS] . Зазначила, що [PERSON] допомагав по господарству [PERSON] . З листопада по грудень 2021 року він проживав в брата по [ADDRESS] , а з грудня 2021 року по січень 2022 року (до дня смерті) у [PERSON] в с. Вихилівка. Приписом частини1 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до припису ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. А частина 3 статті 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 1.Позовна заява [PERSON] . Відповідно до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує наявність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивач [PERSON] не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б стверджували, що в останньої були об`єктивні, непереборні або істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. 1)Підстава позову позивача [PERSON] незнання про наявність заповіту. Посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що вона не знала про наявність заповіту свого батька, [PERSON] , а 2 серпня 2023 року знайшла цей заповіту будинку батька, де проживав також її брат, під час прибирання, є необґрунтованим. Також зазначила, що про існування заповіту вона та її брат не знали, оскільки земельною ділянкою із кадастровим номером 6825884800:04:019:0010 її батько розпорядився ще при житті. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не могла не знати про наявність заповіту від 4 січня 2022 року, оскільки вона повідомила суд, що з 27 грудня 2021 року по 23 січня 2022 року вона забрала батька, [PERSON] , до себе додому і він проживав із нею в с. Вихилівка до дня його смерті [INFO] . Батько хворів, був лежачий, без сторонньої допомоги не пересувався. Крім цього, перебування разом позивача [PERSON] та її батька [PERSON] в січні 2022 року підтверджується також і копією договору дарування земельної ділянки площею 1, 5428 га із кадастровим номером 6825884800:04:019:0010, який посвідчено 13 грудня 2022 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гребенніковою О.І., згідно якого [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав у власність [PERSON] (обдаровуваного) належну йому на праві власності вищевказану земельну ділянку. Так, як встановлено судом, і не заперечується позивачем, саме [PERSON] за дорученням дарувальника поставила свій підпис у графі «Дарувальник» замість свого батька, [PERSON] , що свідчить про перебування разом із своїм батьком в офісі приватного нотаріуса Гребеннікової О.І. 13 січня 2022 року. Зазначена обставина підтверджується копією договору дарування від 13 січня 2022 року (а.с. 12-14). Показання свідка [PERSON] щодо обставин знаходження заповіту суд розцінює критично та не бере до уваги, оскільки ці показання є нелогічними та суперечливими. Так, у позовній заяві свідок зазначила, що знайшла заповіт 2 серпня 2023 року під час прибирання в будинку, де проживав її брат [PERSON] . В судовому засіданні ж повідомила, що знайшла заповіт не у будинку, а в старій хаті (літній кухні), який лежав під пакунком з ліками. Згодом вже зазначила, що заповіт знаходився в рябій сумці. Крім цього, не могла ствердно суду повідомити яким чином заповіт від 4 січня 2022 року опинився будинку її брата по [ADDRESS] , а не у неї вдома в с. Вихилівка, адже, як вона показала, її батько проживав разом із нею в с. Вихилівка з 27 грудня 2021 року по 23 січня 2022 року. Не могла також позивач чітко повідомити чи їздив її батько в м. Хмельницький з метою посвідчення заповіту. Припущення позивача про те, що, можливо, її син їздив разом із батьком до приватного нотаріуса в м. Хмельницький з метою посвідчення заповіту, суд до уваги не приймає, адже вони є неконкретними, непослідовними та нелогічними. Отже, зважаючи на загальні засади цивільного законодавства, такі як: справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України), позивач не могла не знати про наявність заповіту, оскільки її батько протягом 27 грудня 2021 року 23 січня 2022 року проживав разом із нею в с. Вихилівка Хмельницького (Ярмолинецького) району, був лежачим, а заповіт посвідчено в м. Хмельницькому 4 січня 2022 року в приватного нотаріуса Терлич О.Л. (а.с. 10). Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька на підставі ст. 1261 ЦК України. Тому, у відповідності до ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст.1270 ЦК України [PERSON] , якщо вона бажала прийняти спадщину, мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців, оскільки не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З цього приводу твердження позивачки, що необізнаність про наявність заповіту стало причиною для пропуску строку для прийняття спадщини у 6 шість місяців, суд визнає необґрунтованими. Судом встановлено, що у [PERSON] не було жодних об`єктивних перепон для подання нотаріусу зави про прийняття спадщини з 23 січня 2022 року по 23 липня 2022 року як спадкоємниці першої черги за законом після смерті батька. 2)Підстава позову позивача [PERSON] важкий стан її здоров`я. Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки хворіла. З цього приводу суд не бере до уваги ксерокопію виписного епікризу хірургічного відділення Хмельницької обласної лікарні про те, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 8 лютого 2017 року по 18 лютого 2017 року і, у зв`язку із цим, у неї були істотні труднощі для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оскільки строк для прийняття спадщини для позивачки розпочався 23 січня 2022 року та закінчився 23 липня 2022 року (а.с. 32). Також у заяві про збільшення підстав позову від 8 вересня 2023 року (а.с. 29-31) позивач посилається на поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні оперативної гінекології, тазової хірургії та ендоскопічної гінекології КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР за період з 16 травня 2022 року по 14 червня 2022 року (а.с. 33). Зазначена виписка із медичної карти стаціонарного хворого не може бути належним та допустимим доказом поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, адже остання перебувала на лікуванні лише з 16 травня по 14 червня 2022 року, в той час як строк для подання заяви про прийняття спадщини розпочався 23 січня 2022 року і закінчився 23 липня 2022 року. Тобто, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у неї були поважні причини, які викликали об`єктивні та істотні труднощі для подання такої заяви у період з 23 січня 2022 року по 15 травня 2002 року та за період з 15 червня 2022 року по 23 липня 2022 року. З цього приводу суд також розцінює критично та відхиляє твердження позивачки у заяві про збільшення підстав позову про те, що у неї відразу після смерті її батька виявили онкологічне захворювання, тому вона довгий час перебувала на лікуванні і їй було не до того, щоб з`ясовувати про існування заповіту та спадщини. Так, як встановлено судом, строк для прийняття спадщини для позивачки розпочався 23 січня 2022 року. Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу онкологічного захворювання з 16 травня по 14 червня 2022 року. Інших доказів, крім зазначеної виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 33), які б свідчили про перебування позивачки на стаціонарному лікуванні у періоди з 23 січня 2022 року по 15 травня 2022 року та з 15 червня 2022 року по 23 липня 2022 року позивач суду не надала. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку із тим, що позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували про її незнання про наявність заповіту, тому суд не бере до уваги посилання позивачки на численні постанови Верховного Суду. Так, суд не бере до уваги та відхиляє як необґрунтоване посилання позивача на постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду у справі 3\~676/47/21 від 25 січня 2023 року, адже зазначена Постанова стосується спору щодо залучення спадкоємця сторони (відповідача). В постанові Верховний Суд зазначив, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним Кодексом України, кий прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану2 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Крім цього, позивачем як у позовній заяві, так і в судовому засіданні не було наведено жодних обґрунтувань того, що вона пропустила строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із неясністю чи нечіткістю законодавства. Суд також критично розцінює посилання позивача в позовній заяві на Постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі № 580/1300/22 щодо застосування принципу «легітимних очікувань», адже зазначена постанова стосується адміністративної справи про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії. Суд також не бере до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду щодо необізнаності спадкоємця про наявність заповіту, в тому числі і на постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, оскільки в цій Постанові судами встановлено, що помер двоюрідний брат спадкоємця і позивач (спадкоємець) на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем. В нашому ж випадку позивач [PERSON] (спадкоємець) є рідною донькою спадкодавця ( [PERSON] ) та, як на момент посвідчення заповіту (4 січня 2022 року), так і на час відкриття спадщини ( [INFO] ) постійно проживала разом із батьком в одному будинку в с. Вихилівка Ярмолинецького району, батько був хворий та самостійно не пересувався. Отже, при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин суд не враховує висновки щодо застосування норми права (ч. 3 ст. 1272 ЦК України), що викладені в цій Постанові. 2. Позовна заява [PERSON] . Відповідно до ч. 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті свого батька з поважних причин, оскільки йому та його сестрі [PERSON] було невідомо про наявність заповіту. Майже все своє життя, починаючи з 2000 року він проживав разом із батьками по [ADDRESS] , тому він в силу вимог ст. 1269 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Стверджує, що проживав разом із батьком на день його смерті. Так, позивачем [PERSON] не надано суду жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив про поважність причин пропуску 6-місячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. До того ж, позивач не звертався до суду із позовною вимогою про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, позивачем [PERSON] не надано суду і доказів його спільного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю та ведення із ним спільного господарства період з 01.01.2015р. по день смерті батька, [PERSON] , [INFO] . Не може слугувати таким доказом і копія вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 листопада 2018 року, де у вступній його частині зазначено місце реєстрації та проживання позивача [PERSON] : [ADDRESS] , оскільки згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А частина 7 статті 82 ЦПК України зазначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так,\~судом встановлено,\~що перед\~смертю [INFO] спадкодавець\~ [PERSON] \~проживав разом\~із позивачем,\~ [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Крім цього, в копії заповіту від 4 січня 2022 року приватним нотаріусом зазначено адресу проживання спадкодавця [ADDRESS] , та в копії договору дарування земельної ділянки від 13 січня 2022 року також приватним нотаріусом вказано адресу проживання спадкодавця [ADDRESS] (а.с. 10, 12-13). Суд не бере до уваги в якості доказу проживання позивача разом із спадкодавцем з 1 січня 2015 року по день його смерті [INFO] копію довідки старости сіл Пасічна, Магнишівка, Васильківці № 94 від 6 вересня 2023 року, оскільки згідно цієї довідки [PERSON] дійсно на даний час проживає без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] , тобто станом на 6 вересня 2023 року (а.с. 80). Твердження позивача [PERSON] у його письмовій промові в судових дебатах про те, що він надав всі докази, які свідчать про те, що він разом із батьком вів спільне господарство, а саме: наявні спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання майна, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин, і ці обставини підтвердили свідки, в тому числі і свідки відповідача, суд розцінює критично та відхиляє, адже воно є голослівним і нічим не підтвердженим. Навпаки, свідки відповідача ( [PERSON] і [PERSON] ) ствердили суду, що приблизно за місяць до смерті ( [INFO] ) [PERSON] переїхав до своєї доньки, [PERSON] , в с. Вихилівка. А свідок [PERSON] показала, що будинок [ADDRESS] є аварійним, будинок не має покрівлі, а поблизу хліва є прибудова, де можна лише тимчасово перебувати. Так, позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б стверджували, що останній проживав однією сім`єю та вів спільне господарство із спадкодавцем [PERSON] в період часу із 01.01.2015р. по 23 січня 2022 року. Суд не бере до уваги в якості доказу проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю та ведення спільного господарства із спадкодавцем [PERSON] в період часу із 01.01.2015р. по 23 січня 2022 року в [ADDRESS] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , адже свідок [PERSON] ствердив, що покійний [PERSON] не постійно проживав разом із [PERSON] . Зокрема, з 2014 року він по пару тижнів проживав у [PERSON] , у [PERSON] та у [PERSON] , більшість часу проводив із сином [PERSON] 26 грудня 2021 року його лежачого занесли в автомобіль та завезли до [PERSON] в с. Вихилівку, він більше до [PERSON] в с. Пасічну не повертався. Свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] тимчасово проживав разом із [PERSON] у тимчасовій прибудові, були випадки, що [PERSON] проживав і в [PERSON] , і в [PERSON] . Посилання у письмовій промові в судових дебатах позивача [PERSON] на те, що, на відміну від відповідача, він та позивач [PERSON] утримували та турбувалися про непрацездатного батька, суд розцінює критично та відхиляє. Крім цього, встановлення цих обставин не є предметом позовів позивачів. Твердження позивача [PERSON] у промові про те, що відповідач у справі не могла знати, де проживав їх батько та він помер, оскільки вона з батьком не спілкувалася, так само як і свідки відповідача ніколи не були в їхньому будинку а не могли знати, де проживає їхній батько і де він перебуває, суд не бере до уваги, адже вони є нічим не підтвердженими. Навпаки, допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] давали чіткі, послідовні та логічні показання щодо того, що [PERSON] приблизно за місць до смерті [INFO] проживав в [PERSON] в с. Вихилівка. Таким чином, враховуючи, загальні засади цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України), оскільки позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б стверджували, що в останньої були об`єктивні, непереборні або істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тому у задоволенні її позову до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у 6 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили необхідно відмовити повністю. Отже, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] спільно проживав однією сім`єю та вів спільне господарства разом із [PERSON] , який помер [INFO] , в період часу з 1 січня 2015 року по 23 січня 2022 року, тому у задоволенні його позову до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] в період часу з 1 січня 2015 року по день його смерті, [INFO] необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних заяв [PERSON] та [PERSON] відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню із відповідача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed