Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Позивач звернулася\~ до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим,\~ що позивач перебуває з\~ [PERSON] \~ у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2021 року,\~\~ від шлюбу\~ дітей не мають,\~ спільне сімейне життя з\~ відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 04.09.2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.16,17). 26.09.2023 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с.19,20). Ухвалою судді від 02.10.2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с.24). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.26,27). Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений\~ належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Судом було направлено судові документи на останню відому адресу проживання відповідача,\~\~ однак поштові конверти повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченнмя терміну зберігання». А тому, відповідач [PERSON] \~ був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.05.2021 року року\~ Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 601, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 26.05.2021\~ року (а.с.8). Від даного шлюбу у сторін дітей не має. Зі змісту позовної заяви вбачається, що\~ сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, тривалий час проживають окремо. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність розуміння та формальне існування шлюбу. Суд зауважує, що відповідач у даній справі, є громадянином іноземної держави, а саме, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.05.2021, [PERSON] \~ є\~ громадянином Королівства Нідерланди. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано в Україні, Шевченківським районним у місті Києві відділом ДРАЦС\~ ЦМУМЮ\~ (м.Київ),\~ та позивач є громадяникою України, і проживає в Україні, а отже, розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved