Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду із відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~в розмірі 1500 гривень, щомісячно до досягнення нею повноліття. Вона просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача аліменти по одній четвертій частці від усіх видів його заробітку на місяць. В обгрунтування позову зазначила, що на даний час матеріальний стан позивача та відповідача змінився, зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та одяг, підвищення прожиткового мінімуму. Стягуваних аліментів за рішенням суду недостатньо для належного розвитку та утримання дитини. Визначений розмір аліментів є значно меншим, аніж мінімальний розмір аліментів визначений законом. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити за її відсутності та її задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, визнання таких позовних вимог відповідачем, вважає, що перешкод для перевірки наявності законних підстав ухвалення рішення, передбаченого ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, про задоволення позовних вимог, немає, разом з тим, з урахуванням також недопущення порушення прав дітей сторін у справі, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області розірвано 27.12.2019. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої згідно рішення Стрийського міськрайонного суду від 27.12.2019 з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Дитина проживає з матір`ю, про що свідчить довідка видана Славською селищною радою Стрийського району Львівської області від 19.10.2023 за №1041. Відповідно до положень статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, як на матір, так і на батька законом покладається обов`язок утримувати свою дитину. Згідно вимог статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач обґрунтовує свої доводи щодо збільшення розміру аліментів та способу їх стягнення до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача тим, що дитина росте, потреби на її утримання збільшуються, а попередній розмір аліментів є значно нижчим, аніж передбачений законом мінімальний прожитковий мінімум розмір аліментів для дитини відповідного віку, що вірогідно є недостатнім для утримання дитини. Так, встановлено, що розмір стягуваних аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі становить 1500,00 грн. щомісячно, які стягуються з відповідача за рішенням суду позивач бажає збільшити та має на це право. Стаття 192 Сімейного кодексу України прямо передбачає можливість зміни розміру аліментів за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для застосування ст. 192 СК України, задовольнивши позовні вимоги в розмірі однієї 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Вказаний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для фізичного, духовного, морального, гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. В зв`язку з чим необхідно змінити спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з часу набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1073,6 грн.

Outcome: approved