Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.12.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000 дол. США, які остання зобов`язалась повернути до 03.12.2014. Однак, [PERSON] порушила умови договору, а саме грошові кошти у розмірі 4 000 дол. США в строк до 03.12.2014 не повернула, у зв`язку із чим позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути вказану суму з відповідача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) у розмірі 867,62 дол. США. 05.10.2023 суддею було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , з відповіді якого №258622 вбачається, що за вказаними параметрами особу не знайдено. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2023 витребувано у Державної податкової служби України відомості щодо реєстраційного номеру платника податків відповідача [PERSON] , [INFO] . 02.11.2023, на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2023, з Державної податкової служби України надійшли відомості щодо реєстраційного номеру платника податків відповідача [PERSON] , [INFO] , а також вказівка на те, що станом на 26.10.2023 відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 08.11.2023 суддею було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , з відповіді якого вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.11.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , однак повернулись на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Судове засідання призначене на 30.11.2023 за клопотанням відповідача було відкладено. Так, у вказаному клопотанні відповідач прохала суд відкласти судове засідання, оскільки про розгляд справи дізналась лише 28.11.2023, а відтак потребує часу для підготовки відзиву на позовну заяву. В судове засідання, яке відбулося 15.12.2023, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Зокрема, відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання направлялась судова повістка про виклик до суду, яка повернулась на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання смс повідомлення за номером телефону [NUMBER] , який вона особисто вказала у клопотанні від 30.11.2023, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Дарницького районного суду м. Києва Веб-порталу «Судова влада України». Судова повістка надіслана смс повідомленням була успішно доставленою за вищевказаним номером, що підтверджується електронною довідкою про доставку. 15.12.2023 представник позивача в системі «Електронний суд» сформував заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та прохав суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд даної справи. При цьому, суд зазначає, що будь-яких процесуальних документів, таких як: відзив, клопотання, заперечення, від відповідача на адресу суду не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000 дол. США, які остання зобов`язалась повернути до 03.12.2014. Однак, [PERSON] порушила умови договору, а саме грошові кошти у розмірі 4 000 дол. США в строк до 03.12.2014 не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 4 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення боргу у розмірі 4 000 доларів США. Статтею статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 4 000 доларів США. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем до матеріалів справи надано розрахунок загальної суми штрафних санцій у вигляді трьох відсотків річних, відповідно до якого сума процентів, яка підлягає сплаті становить 867,62 дол. США. Враховуючи вище викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді трьох відсотків річних підлягають стягненню у розмірі 867,62 дол. США за період з 04.12.2014 по 23.02.2022. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості за договором позики від 01.12.2014 у розмірі 4 867,62 дол. США, яка складається з основної суми позики у розмірі 4 000 дол. США, а також трьох відсотків річних у розмірі 867,62 дол. США. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 780,09 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved