Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював машиністом гірничих виїмкових машин в ТОВ «Корум Шахтспецбуд». У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), а також у зв`язку з неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, позивач працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, та виробничою шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантаженням, що перевищували допустимі параметри. Зазначене вище призвело до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання: хронічний бронхіт II стадія, фаза загострення. Дифузний пневмофіброз. ЛН І-ІІ ст. (перша - друга). Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватісіь II ст. (легка) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Супутній діагноз: варикозна хвороба нижніх кінцівок. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18.05.2023 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В.І. 19.05.2023 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 78,2 мг/м3. при нормативному значенні 2 мг/м3. Виробничий шум - фактична величина 92 дБА, при нормативному значенні 80 ДБА. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 51,7% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; нахили корпусу - фактичне значення 131 разів, при нормативному значенні 50-100 разів. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, позивачу встановлена 3 група інвалідності, 65% втрати професійної працездатності безстроково. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 КЗпП України, передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. В порушення зазначених норм, відповідачем не було забезпечено належні, безпечні і здорові умови праці, що призвело до виникнення професійного захворювання, прямим наслідком чого є моральні страждання. Так, внаслідок отриманого захворювання у позивача змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, він став інвалідом. Його регулярно турбують задишка, що виникає при незначному фізичному навантаженні, ходьбі 50 м. Велике занепокоєння та дискомфорт викликають загальна слабкість, втома, кашель з виділенням мокротиння, біль у грудній клітці після кашлю, пітливість; майже постійний біль у поперековому відділу хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в лівій нозі. Ця біль підсилюється при незначному фізичному навантаженні, ходьбі. Він постійно відчуває шум та дзвін у вухах, зниження слуху. Все це разом вплинуло на його спосіб життя на сімейний бюджет. Також він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Він відчуває сором та дискомфорт під час спілкування з оточуючими через кашель та задуху, пітливість, обмеженість в рухах, приглухуватість. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоров`я. Постійно відчуває занепокоєння через стійку втрату працездатності у достатньо молодому віці - 48 років. Відповідно до Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Внаслідок отримання хронічною професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я у досить молодому віці - 48 років, він втратив 65 % своєї стійкої професійної працездатності, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. Позивач просить\~суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривен. Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представник відповідача ТОВ «Корум Шахтспецбуд» зазначив, що заперечує проти позову та вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Дійсно позивач [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтоспецбуд» машиністом гірничих виїмкових машин з 11.07.2018 по 10.12.2021 року, тобто 3 роки 5 місяців. Позивач зазначає, що на підприємстві відповідача набув хронічних професійних захворювань. Відповідно до пункту 7 розділу І наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248, яким затверджено Державні санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (надалі - Гігієнічна класифікація) професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу. При цьому, шкідливий виробничий фактор визначається як фактор середовища або трудового процесу, вплив якого на працівника за певних умов (інтенсивність, тривалість дії тощо) може спричинити професійне або виробничо обумовлене захворювання, тимчасове або стійке зниження працездатності, підвищення частоти соматичних та інфекційних Вважають за необхідне зазначати, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах на інших підприємствах. Відповідно до п. 12. акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, загальний стаж роботи [PERSON] становить 25 років 06 місяців 25 днів, за професією в умовах впливу шкідливих факторів до причин виникнення хронічного професійного захворювання 21 рік 14 днів, а на підприємстві відповідача 3 роки і 5 місяців. З викладеного вбачається, що в шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, [PERSON] працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Корум Шахтспецбуд». Крім того, позивач за весь час роботи на ТОВ «Корум Шахтспецбуд», своєчасно та в повному обсязі забезпечувався засобами індивідуального захисту, протипиловим респіратором (фільтри в респіраторі) змінювались щозміни), берушами і протирадікулітним поясом, що підтверджується витяг з особистої картки обліку спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту. Отже, звертаючи увагу на короткий строк роботи на підприємстві ТОВ «Корум Шахтспецбуд», який склав не більш ніж як 10% від загального трудового стажу [PERSON] , представник відповідача вважає, що отримати професійну хворобу саме на ТОВ «Корум Шахтспецбуд» неможливо. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з профзахворюванням ТОВ «Корум Шахтспецбуд» не вчиняло. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. У постанові Верховного суду від 08.11.2021 року у справі № 646/5658/19 сформовано такий правовий висновок щодо встановлення причин заподіяння шкоди: Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діяннями особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 756/16647/13, від 08.09.2021 року у справі № 638/164/18, від 18.12.2020 року у справі № 686/25718/19, від 30.12.2020 року у справі № 482/48/19. Склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Дана позиція викладене в тому числі в окремій думці до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання директора ТОВ «Корум Шахтспецбуд» [PERSON] , члена комісії з розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 153 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року № 155, на яку посилається Позивач, передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. На вимогу статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідач забезпечив позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є можливим в рамках реалізації трудової функції прохідника в підземних умовах роботи. Варто відзначити також, що відповідно до статті 44 Закону України «Про охорону праці» за порушення законів та інших нормативно-правових актів про Охорону праці, створення перешкод у діяльності посадових осіб органів державного нагляду за охороною праці винні особи притягаються до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності згідно із законом. Зокрема, частиною 5 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці. Статтею 271 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином-суб`єктом підприємницької діяльності, якщо це порушення заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, оскільки у встановленому законом порядку посадові особи відповідача не визнавалися винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення - відсутня. Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є не доведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача - не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений в порядку передбаченому статті 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало позивачу відмовитися від укладення цього договору. Тобто Позивач свідомо йшов працювати у важких умовах праці. Відповідно до частини 5 статті 153 КЗпП України, працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Оскільки на підприємстві Відповідача при здійсненні своєї діяльності виконуються вимоги із забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці в обсязі настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим за існуючої у певний період часу технології видобутку вугілля - підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Частиною 1 статті 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто законні права позивача не було порушено та позивачем не надано жодного допустимого доказу такого роду порушень відповідача, не зазначено в чому полягає таке порушення, стосовно шкідливих факторів умов праці - іншої технології видобутку вугілля на території України ще не запроваджено. У позовній заяві [PERSON] вказує про наявність в нього моральної шкоди внаслідок виявленого професійного захворювання. Аргументи позивача зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права та хибної оцінки суті документів, наданих ним до позовної заяви в якості доказів, що оцінюється і тлумачиться ним на свій лад, вибірково, зі спотворенням їх змісту та відособлено від інших, ігноруючи всю їх сукупність та системність. Фізична (професійне захворювання) та моральна шкода, хоча й не виключають одна одну, однак не є тотожними категоріями/явищами та не завжди кореспондують одна одній. А отже, не можна вважати що наявність професійного захворювання апріорі супроводжується моральною шкодою, оскільки 65% втрати професійної працездатності не виключає можливість роботи позивача при менших фізичних навантаженнях та реалізації ним своїх звичок і бажань. Всупереч вищевикладеному, у медичних документах, які додані до позовної заяви відсутні будь-які діагнози або медичні висновки щодо фактично наявних у позивача негативних змін у психологічному / психічному здоров`ї. Більш того, медичні документи, які позивач надає як доказ наявності в нього моральної шкоди, не містять жодних скарг позивача на його незадовільний психічний стан або скарг з приводу негативних проявів, таких як: психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, тривога, дратівливість, почуття страху, поганий сон та інші прояви, на які посилається позивач у позовній заяві. Як вбачається із довідки МСЕК серії 12 ААВ №783976 від 02.08.2023 р., а також інших медичних документів, доданих до позовної заяви, позивачу не встановлено жодного діагнозу, який би свідчив про негативні зміни у його психічному стані. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, так і залишкову працездатність потерпілого. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Депресія - це захворювання, при якому людина тривалий час почувається пригнічено, втрачає інтерес до занять, які раніше приносили задоволення, а також не може робити повсякденні справи. Всі перелічені у позовній заяві скарги (напружений стан, роздратованість, обмежена можливість приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям, негативні емоції, почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривогу) є проявами депресії, яку лікують медикаментозними та психологічними методами. Питання діагностики та лікування депресивного стану врегульовано наказом Міністерства охорони здоров`я №1003 від 25.12.2014р., яким затверджено «Уніфікований клінічний протокол первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Депресія». За уніфікованим протоколом тільки лікар може встановлювати, діагноз щодо депресії та призначати лікування. Представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до виписки з історії хвороби позивача у нього не виявлено жодних інших захворювань, а також відсутні будь-які скарги позивача на його психологічний стан, тобто при проходженні медичного обстеження позивач не відчував тих негативних проявів, на які посилається у позовній заяві як на підставу своїх вимог, а відтак неможливо стверджувати що так прояви (у разі їх фактичної наявності) виникли у позивача саме через його фізичний стан здоров`я та внаслідок виявленого професійного захворювання. Відтак, враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди або наявність тих скарг на негативні психологічні прояви, які описує позивач у позовній заяві. Більш того, із доданих до позовної заяви медичних документів вбачається, що у позивача не виявленого жодного порушення або погіршення психологічного стану і позивач жодного разу не скаржився на свій психічний та психологічний стан при проходженні медичного обстеження. Позивачем не надано обґрунтований розрахунок позовних вимог. У позовній заяві позивач зазначає орієнтований розрахунок суми позовних вимог, а саме позивач оцінює розмір моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. На думку представника відповідача в позовній заяві не наведено жодних конкретних аргументів для обґрунтування саме такого розрахунку розміру позовних вимог. Тобто невідомо, яким чином позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду та що дане число означає; з чого він при цьому виходив; яким чином було розраховано моральну шкоду та за якими чинниками, особливо враховуючи той факт, що судова практика у аналогічних спорах (постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022р. у справі №185/7283/21 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022р. у справі №185/10130/21) свідчить про стягнення 1 250 - 1 500грн за 1% втрати професійної працездатності, що свідчить про завищений розмір грошових вимог позивача. Судова практика судів Сумської області в разі втрати 10% працездатності у випадках такого роду відшкодування визначалося в розмірі 1 тис. грн., при 30% 3 тис., при 90% 9 тис. грн. А апеляційним судом Сумської області пропонувалось закріпити ці розміри моральної шкоди на законодавчому рівні. Відтак вимоги позивача у розмірі 100000,00 грн не можна вважати розумними, виваженими та справедливими. Представник відповідача наголошує, що відшкодування моральної шкоди навіть за її фактичною наявністю не може бути більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, якщо вона визнана судом такою, що має право на відшкодування. Можливість стягнення моральної шкоди не має бути підставою для безпідставного збагачення особи (Велика Палата ВС при розгляді справи №752/17832/14-ц). Враховуючи, що позивач не надав фактичних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, не обґрунтував розрахунок суми розміру відшкодування моральної шкоди, тому беручи до уваги, що у відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди є необґрунтованим та нічим не підтвердженим, а сума позовних вимог завищена та суперечить судовій практиці. Представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про витребування додаткових доказів, про залучення до участі в справі в якості співвідповідача\~ \~за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,\~відмовлено. Розгляд справи по суті відкладено на 14 грудня 2023 року. В судове засідання 14 грудня 2023 року представник відповідача не з`явилася. Заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференція була подана представником 11 грудня 2023 року, тобто у порушення строку визначеного частиною 2 статті 212 ЦПК України, крім того дана заява не була надіслана іншим учасникам справи. Безпосередньо до приміщення Красноармійського міськрайонного суду представник відповідача не з`явилась, будь-яких інших клопотань, заяв суду не надсилала. Позивач до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 11.07.2018 по 10.12.2021, працюючи машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду. Наказом Пр. №675-К від 10.12.2020 звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (вихід на пенсію) (а.с.6-8). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 25 років 06 місяців 25 днів, за професією 21 рік 00 місяців 14 днів, загальний стаж 25 років 06 місяців 25 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 18 травня 2023 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король 19.05.2023 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливість механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю [PERSON] працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 78,2мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Виробничий шум фактична величина 92 дБА, при нормативному значенні 80дБа. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 51,7% зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу фактичне значення 131 разів, при нормативному значенні 50-100 разів (а.с.9-10). До даного акту директором ТОВ «Корум Шахтспецбуд» [PERSON] висловлено окрему думку, в якій він зазначив, що загальний стаж роботи [PERSON] на підприємстві ТОВ «Корум Шахтспецбуд» становить 03 роки 05 місяців: з 11.07.2018 року по 10.12.2021 рік. Звертає увагу на те, що на підприємство ТОВ «Корум Шахтспецбуд» [PERSON] працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах на інших підприємствах. Так, відповідно до п. 12. акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, загальний стаж роботи [PERSON] становить 25 років 06 місяців 25 днів, а за професією в умовах впливу шкідливих факторів на інших підприємствах до причин виникнення хронічного професійного захворювання 21 рік 00 місяців 14 днів. З викладеного вбачається, що в шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, [PERSON] працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Корум Шахтспецбуд». Даний випадок професійного захворювання буде взято до обліку ТОВ «Корум Шахтспецбуд» виключно па підставі вимог п. 101. «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого Постановою КМУ №337 від 17.04.2019 р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Також, [PERSON] , за весь час роботи на ТОВ «Корум Шахтспецбуд», своєчасно та в повному обсязі забезпечувався засобами індивідуального захисту, протипиловим респіратором (фільтри в респіраторі змінювалися щозміни), берушами і протирадикулітним поясом. Всі вантажно-розвантажувальні роботи велися із застосуванням засобів малої механізації ланкою з 2- 3 х чоловік. Підсумовуючи викладене вище, зазначає, що протиправних дій у відношенні [PERSON] , які б знаходилися у прямому причинному зв`язку із профзахворюванням, ТОВ «Корум Шахтспецбуд» не вчиняло. Одночасно, у відповідності до п. 3. Постанови КМУ №337 від 17.04.2019 р., яким затверджено «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві»: хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Таким чином вважає, що захворювання постраждалого розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Корум Шахтспецбуд». При цьому, звертаючи увагу на короткий строк роботи [PERSON] на підприємстві ТОВ «Корум Шахтспецбуд», який склав не більш ніж як 1,37 % від загального трудового стажу в умовах впливу шкідливих факторів, вважає, що отримати професійну хворобу саме на ТОВ «Корум Шахтспецбуд» не можливо (а.с.11). В період з 17.11.2022року по 01.12.2022 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Академії медичних наук України» з діагнозом: 1. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ (перша-друга). 2. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. (легка) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 29 березня 2023 року № 12/205 [PERSON] встановлено діагноз: 1. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ (перша-друга). 2. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. (легка) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.16). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №099035 та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №783976 від 08.08.2023 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 02.08.2023 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні по профзахворюванням, санаторно-курортному лікуванні проф. захворювання при відсутності протипоказань (а.с.12, 13). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 23.11.2021 по 06.12.2021 (а.с.15). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті, проте відповідач не погоджується з тим, що саме за час роботи на підприємстві-відповідача позивач отримав професійне захворювання. На думку представника позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я, а також не заявляв про порушення умов праці з боку підприємства. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону. Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ (перша-друга). 2. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. (легка) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 78,2мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3, виробничий шум фактична величина 92 дБА, при нормативному значенні 80дБа, робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 51,7% зміни при нормативному значенні 25% зміни, нахили корпусу фактичне значення 131 разів, при нормативному значенні 50-100 разів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці". Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що професійне захворювання виникло у позивача задовго до роботи на їх підприємстві, оскільки встановлено воно було у 2022 року, тобто після закінчення періоду роботи у відповідача. Саме у 2022 року позивачем отримані відповідні медичні висновки щодо стану свого здоров`я. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 80000 гривень. Відповідно до статті 67\~Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180\~пункту 14.1\~статті 14\~ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18\~ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1\~пункту 168.1\~статті 168\~ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1\~статті 163\~ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1\~статті 164\~ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. Таким чином моральна шкода у розмірі 80000,00 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 858,88 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial