Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

1.Позовні вимоги. 10 серпня 2023 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП не відомий) нак користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) суму заборгованості за договором позики від 27.03.2019 року у розмірі 160,00 доларів США, що станмо на 10.08.2023 року за офіційним курсом НБУ складає 5850,98 грн.; - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП не відомий) нак користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 7% від суми не повернутої позики за період з 01.09.2021 року по 10.08.2023 року за договором позики у розмірі 268,80 доларів США, що станом на 10.08.2023 року за офіційним курсом НБУ складає 9829,64 грн.; - всі судові витрати покласти на відповідачку [PERSON] , в тому числі витрати на оплату судового збору за подання позовну у сумі 1073,60 грн., за надання правничої (правової) допомоги у сумі 3000,00 грн. 2.Позиція позивача. 27 березня 2019 року у місті Дніпродзержинськ [PERSON] уклала договір позики з [PERSON] , оформленого розпискою, на підставі якого передала останній 300 (триста) доларів США на умовах повернення 01.08.2019 року зі сплатою 7% щомісяця за користування коштами. [PERSON] мала повернути грошові кошти [PERSON] протягом 4 місяців з дати їх отримання. На неодноразові звернення до неї з проханням повернути позику у повному обсязі, частина позики у загальній сумі 140,00 доларів США пула повернута. Решта суми основного боргу у розмірі 160,00 доларів США та відсотків за користування позикою за період з 01.09.2021 року по 10.08.2023 року (24 місяці) станом на день подачі позовну не повернуто. [PERSON] посилається на відсутність грошових коштів. 08.08.2023 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення залишку грошових коштів. Станом на 10.08.2023 року - не отримано, грошові кошти не повернуто. Станом на 10.08.2023 року грошові кошти позичальником у сумі 160,00 доларів США та відсотки в розмірі 268,80 доларів США не повернуті, що підтверджується навніістю розписки у позивача. Договром позики передбачено нарахування і виплата процентів за користування позикою у розмірі 7% від суми заборгованості щомісяця. Тому, з порушенням строків виконання зобов`язання відповідачка зобов`язана сплатити основну суму боргу з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 вересня 2021 року по 10 серпня 2023 року, що складає 24 місяці. За даними офіційного курсу обміну Національного банку України курс долара США по відношенню до гривні складає 1,00 долар США = 36,5686 грн. Таким чином, відповідачка має сплатити суму боргу 160,00 доларів США, що складає 5850,98 грн. та 268,80 доларів США, що складає 9829,64 грн. 3.Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за її відсутності не подавала. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 10 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про стягнення заборгованості за договором позики» (а.с. 2-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2023 року цивільну спарву передано до провадження судді Сушкової Л.І. (а.с. 19). 23 серпня 2023 року отримано відмості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 21). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 22). 21 вересня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 24). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 26). 13 грудня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про долучення до спарви оригіналу розписки (а.с. 39). 13 грудня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно до якої зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати спарву за її відсутності, винести заочне рішення (а.с. 41). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 5.Фактичні обставини встановлені судом. 27 березня 2019 року [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] бере у борг у [PERSON] триста доларів США строком на 4 місяці зі сплатою відсотків 7% від суми боргу. Гроші бере у присутності свідка [PERSON] . Суму боргу зобов`язується повернути у зазначений строк 01 серпня 2019 року (а.с. 5). Оригінал боргової розписки [PERSON] від 27 березня 2019 року знаходиться на а.с. 40, яка була подана позивачем. 08 серпня 2023 року [PERSON] на аадресу [PERSON] направила вимогу про повернення коштів, у якій зазначила перерахувати протягом семи днів з дати отримання цієї вимоги на картковий рахунок перерахувати грошові кошти у сумі 428,80 доларів США, що станом на 07.08.2023 року за офіційним курсом НБУ складає 19659,28 грн. (а.с. 12). На вимогу позивача повернути кошти, відповідачка не виконала свої зобов`язання, і гроші не повернула, що підтверджено наявністю у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки написаної [PERSON] . 6.Норми права застосовані судом. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України.\~Презумпція правомірності правочину 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 7.Висновки і мотиви прийнятого рішення. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь позивача, як договору позики укладеної у формі розписки оформленої власноруч відповідачем. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Судом враховується правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за змістом якої Верховним Судом вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.\~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом безпосередньо досліджена боргова розписка оформлена від імені відповідача [PERSON] від 27 березня 2019 року, згідно до якої розписка написана власноручно відповідачем, що в ході розгляду справи відповідачем належним, допустимим і достатнім доказом не спростовано. Також, судом встановлено, що зі змісту даної розписки, оригінал якої подано до справи позивачем (а.с. 40), вбачається що [PERSON] отримала від [PERSON] 300 доларів США у борг, і зобов`язується їх за 4 місяці, тобто до 01 серпня 2019 року. Також зобов`язується сплатити відсотки 7% від суми боргу. Відсотки за користування позикою за період з 01.09.2021 року по 10.08.2023 року (24 місяці) станом на день подачі позову не повернуто та складають 268,80 доларів США. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Як встановлено судом, і підтверджено позицією сторони позивача, відповідачем не в повному обсязі виконано зобов`язання із повернення боргу, повернута позика у сумі 140,00 доларів США, на час звернення із позовом борг [PERSON] перед [PERSON] за основною сумою склав 160,00 доларів США. Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається між сторонами досягнуто домовленість що грошовою одиницею за борговими зобов`язаннями є іноземна валюта як долар США, і саме суму визначену як 300 доларів США і зобов`язалась повернути відповідач на користь позивача на виконання взятих на себе зобов`язань за борговою розпискою від 27 березня 2019 року до 01 серпня 2019 року в повному обсязі. Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими, з врахуванням у позивача оригіналу боргової розписки від 27 березня 2019 року за якою у відповідача [PERSON] і виникли зобов`язання перед позивачем. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджено квитанцією № 0.0.3136783816.1 від 09 серпня 2023 року (а.с. 1). Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:1)\~чи пов`язані\~ці витрати з розглядом справи; 2) чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3) поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи, зокрема, подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи, безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених сум витрат на правничу допомогу позивачем надано: -Копію договору на надання правничої (правової) допомоги № 07/08-0123 від 07 серпня 2023 року; - Копію додаткової угоди № 1 до договору на надання правничої (правової) допомоги № 07/08-0123 від 07 серпня 2023 року; - Копія розрахункової квитанції від 08 серпня 2023 року; - Копія акту приймання-передачі наданих послуг від 10 серпня 2023 року. Всього надано правову допомогу, яка складається з вивчення документів та надання консультації, підготовка та оформлення позовної заяви, на загальну суму 3000,00 грн. \~\~Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. \~Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. \~\~Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). \~Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved