Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23- х років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що під час перебування з відповідачем, [PERSON] , у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач сплачував аліменти на утримання сина та доньки. На даний час син є повнолітньою особою та навчається на другому курсі Харківського національного університету внутрішніх справ, на денній формі навчання. За твердженнями [PERSON] , відповідач наразі аліменти на утримання їх спільного сина не сплачує, будь-якої допомоги дитині не надає, посилаючись на відсутність коштів. Як вказала позивач, вона не має можливості самостійно утримувати сина та забезпечувати належні умови для його навчання й задоволення щоденних потреб. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, яка продовжує навчатись, позивач змушена була звернутись до суду. 27 червня 2023 року відповідачем у справі - [PERSON] у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України було подано до суду відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 3294/23-вх, відповідно до якого відповідач зазначив, що він сплачує аліменти на утримання доньки та сина у повному обсязі. По досягненню сином, [PERSON] , повноліття він не скористався правом зменшити розмір аліментів і на даний час продовжує сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Також відповідач зазначив, що [PERSON] є повнолітньою особою і навчається на другому курсі Харківського національного університету внутрішніх справ, проживає не з матір`ю, а у місті Кам`янець-Подільський та отримує там кошти як внутрішньо переміщена особа. [PERSON] наголосив, що додатково матеріально допомагає дітям та спілкується з сином щодня, який, до речі, зареєстрований з ним за однією адресою. Правом надати відповідь на відзив у відповідності до статті 179 Цивільного процесуального кодексу України, позивач не скористалась. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання та відкрито провадження у справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 липня 2023 року за клопотанням відповідача витребувано від Харківського національного університету внутрішніх справ (факультет № 1) інформацію щодо проживання курсанта 2-го курсу 1 факультету (денна форма навчання за державним замовленням) [PERSON] в гуртожитку Харківського національного університету внутрішніх справ та витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із клопотаннями відповідача про відкладення розгляду справи. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та у вступному слові вказала, що відповідач матеріально не надає допомоги їх спільному з відповідачем синові, [PERSON] , який на даний час навчається на другому курсі Харківського національного університету внутрішніх справ, усі витрати по навчанню та утриманню сина несе виключно позивач, у тому числі надсилає, як мінімум двічі на місяць, посилки з продуктами харчування для дитини. Зі слів [PERSON] , відповідач мав й заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх спільних дітей, яку погасив лише у червні 2023 року. В подальшому [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 5897/23-вх від 01 листопада 2023 року, відповідно до якої просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи провести без її участі. Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував в повному обсязі та у вступному слові зазначив, що на даний час відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, заборгованості по аліментах не має. Їх спільний з позивачем син - [PERSON] є повнолітньою особою, але він продовжує сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що на даний час він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, але не вважає, що його син потребує додаткових матеріальних благ, оскільки той навчається за державним замовленням та перебуває на повному забезпеченні університету. Також відповідач звернув увагу суду, що [PERSON] зареєстрований з ним за однією адресою, але наразі мешкає у місті Кам`янець-Подільський та отримує кошти як внутрішньо переміщена особа. Крім того, [PERSON] просив взяти до уваги, що на даний час він перебуває у шлюбі з іншою жінкою та має ще малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним та також перебуває на його утриманні. У судове засідання, що було призначене на 20 грудня 2023 року, [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач звернувся до суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 7174/23-вх від 20 грудня 2023 року, відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. З цього приводу слід зазначити, положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін, свідчить їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання особистих додаткових пояснень [PERSON] та [PERSON] не має, оскільки усі пояснення останні надали раніше у судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності сторін. Вислухавши пояснення та доводи позивача, а також доводи відповідача, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд бере до уваги, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року, ухваленого у справі з єдиним унікальним № 631/812/16-ц, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів громадського стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 75 - розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 березня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 41, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 132. Згідно вказаних свідоцтв про народження батьками дітей вказано громадян України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зі змісту Акту № 465, складеного 31 травня 2023 року депутатом округу № 1 Нововодолазької селищної ради Харківської області Коваленком Олександром Володимировичем у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають: донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Росляковою А. С. в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з примусового виконанні виконавчого листа № 631/449/16-ц, виданого 17 серпня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) та станом на 01 червня 2023 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження складає 20218 гривень 34 копійки. Із наданих [PERSON] копій квитанцій № 0.0.3032011488.1 від 06 червня 2023 року та № 0.0.303405013.1 від 07 червня 2023 року, виданих АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», убачається, що останній перерахував на рахунок Нововодолазького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] аліменти у розмірі 10000 гривень 00 копійок та 11188 гривень 34 копійки відповідно. Згідно довідки № 9234, виданої 29 червня 2023 року Нововодолазьким відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до розрахунку заборгованості в межах виконавчого провадження № [NUMBER] по примусовому виконанні виконавчого листа № 631/449/16-ц, виданого 17 серпня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області, станом на 30 червня 2023 року заборгованість по аліментам відсутня. Аналогічні відомості містяться й у копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого 29 червня 2023 року державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Росляковою А. С. Як убачається з копії довідки № 24/193 від 26 травня 2023 року, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, факультет № 1, рядовий поліції [PERSON] дійсно є курсантом 2-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ, IV рівня акредитації. З 01 вересня 2022 року по теперішній час навчається за місцем дислокації факультету № 1 у місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області. Зарахований на навчання з 25 серпня 2021 року наказом від 20 липня 2021 року № 293 о/с. Передбачений термін закінчення навчання - липень 2025 року. З довідки № 24/771, складеної 31 жовтня 2023 року за підписом декана факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ підполковника поліції Віталія Романюка та направленої на адресу суду на виконання ухвали про витребування доказів, встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 20 липня 2021 року № 293 о/с [PERSON] зараховано курсантом 1-го курсу факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю 081 «Право» (термін навчання - 4 роки), за напрямом підготовки «слідчі для органів досудового розслідування» із 25 серпня 2021 року та присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції». У період з 25 серпня 2021 року по 12 вересня 2023 року курсант факультету № 1 рядовий поліції [PERSON] проживав у гуртожитку Харківського національного університету внутрішніх справ. З 13 вересня 2023 року курсант факультету № 1 рядовий поліції [PERSON] на підставі власного волевиявлення та поданого рапорту розквартирований та проживає поза межами гуртожитку. Відповідно до копії довідки переселенця № 6821-5001823411, сформованої із використанням застосунку «Дія», встановлено, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2021 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю вказаної дитини є [PERSON] . При вирішенні дану спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України). Приписами частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічний обов`язок також закріплений й у статті 51 Конституції України. Крім того, частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Що стосується обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, то останній встановлений положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, яка мовить, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2 статті 200 Сімейного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 199/9339/16-ц (провадження № 61-32330св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21). Також слід відмітити, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є спільною дитиною сторін у справі, досяг віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років та продовжує навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ (за денною формою навчання). Також із наданих учасниками процесу доказів вбачається, що [PERSON] не працює та не одружений, а навчання на денній формі, позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги на навчання та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, інтернет-зв`язку, харчування тощо. Також на виконання свого процесуального обов`язку відповідачем у справі не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що він не має матеріальної можливості утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Навпаки, у судому засіданні [PERSON] підтвердив, що офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, тобто має певний дохід та є працездатною особою. Отже, на підставі наданих сторонами доказів, слід дійти висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання та у зв`язку з чим безсумнівно має майнові витрати, що пов`язані безпосередньо з забезпеченням вирішення всіх побутових питань. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідач заперечував проти задоволення вимог щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, обґрунтовуючи тим, що на даний час відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області він сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку на утримання їх спільних дітей, при цьому [PERSON] є повнолітньою особою, але він продовжує сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Так, із наданих на адресу суду доказів встановлено, що дійсно у Нововодолазькому відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № [NUMBER], в якому стягувачем є [PERSON] , боржником - [PERSON] , при цьому заборгованість по сплаті аліментів на час ухвалення цього судового рішення, у відповідача відсутня. Наявність у [PERSON] аліментних зобов`язань та відкритого виконавчого провадження не звільняє останнього від обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Окрім іншого, якщо відповідач вважає, що розмір аліментів на утримання спільної з позивачем доньки - [PERSON] є занадто великим, останній має право у відповідності до статей 181, 192 Сімейного кодексу України звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Отже, посилання відповідача на те, що він сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, враховуються судом при визначенні розміру аліментів, проте не може бути підставою для відмови в задоволені позовних вимог, оскільки [PERSON] з дня досягнення старшою дитиною повноліття міг звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, але цим правом не скористався, тим самим погодився з визначеним судом розміром аліментів, що продовжують стягувати з нього на утримання однієї неповнолітньої дитини. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що їх син наразі мешкає як внутрішньо переміщена особа у місті Кам`янець-Подільському та у зв`язку із чим не потребує матеріальної допомоги, оскільки як убачається з копії довідки № 24/193 від 26 травня 2023 року, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, рядовий поліції [PERSON] з 01 вересня 2022 року по теперішній час навчається за місцем дислокації факультету № 1 у місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області. Тобто наразі факультет університету, де проходить навчання [PERSON] знаходиться саме у місті Кам`янець-Подільський та останній там мешкає саме через необхідність продовження навчання. Крім того, доказів того, що [PERSON] перебуває на повному утриманні Харківського національного університету внутрішніх справ та отримує виплати як внутрішньо переміщена особа, відповідачем не надано. Посилання [PERSON] на те, що у нього на утриманні є ще малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , суд бере до уваги та вважає, що вказана обставина безумовно впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Разом із тим, доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину, [PERSON] до суду не надано, оскільки, як було встановлено у судовому засідання останній є працездатною особою, має постійний заробіток, до осіб з інвалідністю не відноситься, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи надані докази, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню При цьому, при вирішенні спору по суті, суд враховує вимоги статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, беручи до уваги, що [PERSON] є працездатною особою, яка має постійний дохід, на даний час сплачує аліменти на користь позивача, [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, заборгованості по аліментах не має, після досягнення старшою дитиною повноліття не звертався до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, враховуючи, що у відповідача на утриманні є ще малолітній син, [PERSON] , суд вважає, що розумним та достатнім буде стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Суд зауважує, що відповідач як батько має рівний з позивачкою обов`язок з утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, та утримання сина не може покладатися лише на позивачку. Разом із тим, слід відмітити, що право повнолітньої дитини на утримання від батьків діє протягом її навчання і до досягнення нею 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання, що прямо зазначено у частині 2 статті 199 Сімейного кодексу України. Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 06 червня 2023 року. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у червні 2023 року. Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2684 гривні 00 копійок, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача З огляду на вище викладене,

Outcome: partial