Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Юрченко І.О. звернулася до суду із позовною заявою до Козятинської міської\~радиХмільницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дід позивача по батьківській лінії [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1963 року. Спадщину на вказане майно прийняли дружина спадкодавця [PERSON] на 2/3 частку та син [PERSON] на 1/3 частку. Баба позивача [PERSON] оформила свою частину спадкового майна та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Частина спадкового майна (1/3), яку прийняв син спадкодавця [PERSON] , залишилася неоформленою, свідоцтво на неї не видавалося. [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після її смерті прийняв її син і батько позивача [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Спадщину після його смерті він прийняв як спадкоємець першої черги за законом. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. 26 листопада 2010 року державний нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] . Незважаючи на те, що у його власності знаходиться 2/3 частки будинку, але починаючи з листопада 2010 року він користується цілим житловим будинком, хоча 1/3 частка цього будинку, спадщину на яку прийняв його дядько [PERSON] ще у 1987 році, так і залишається неоформленою до цього часу. [PERSON] є громадянином російської федерації, де і проживає. Позивач зазначає, що його дядько свідомо не бажає оформити спадщину. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. За таких\~підстав позивач\~просить визнати\~за ним\~право власності\~за набувальною\~давністю на 1/3 частку житлового будинку з погосподарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Юрченко І.О. у судове засідання не з`явилися, представник надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, позов підтримує. Представник відповідача Козятинської міської\~радиу судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січння 1988 року, виданого 14 серпня 2010 року державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №1-941, спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є в рівних долях кожний: дружина [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , на 2/3 частки спадкового майна у зв`язку з відмовою на її користь від спадщини [PERSON] та син [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , на 1/3 частку спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] не видано (а.с.10). Відповідно до запису акта про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.7-8). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (зворот а.с.8, а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 26 листопада 2010 року державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1305, [PERSON] успадкував 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , що належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Козятинською державною нотаріальною конторою 12 січня 1988 року за реєстром №2-55, дублікат якого виданий Козятинською державною нотаріальною конторою 14 серпня 2010 року за реєстром №1-941, матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.11). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав 29 жовтня 2010 року Козятинським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право приватної спільної часткової власності [PERSON] на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , номер запису: 3575 в книзі: 25 (зворот а.с.11). Згідно з повідомленням секретаря міської ради від 11 серпня 2022 року на підставі рішення 2 сесії Козятинської міської ради народних депутатів Вінницької області 22 скликання від 01 листопада 1994 року земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передано у приватну власність [PERSON] (а.с.12). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , станом на 25 липня 2023 року виготовлено на замовлення позивача (а.с.13-15). З договору про користування електричною енергією, укладеного 08 лютого 2011 року між [PERSON] та ВАТ «АК Вінницяобленерго» в особі «СО Козятинські електричні мережі», договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного 08 лютого 2011 між [PERSON] та Козятинським управлінням газового господарства ПАТ «Вінницягаз», договору про надання телекомунікаційних послуг, укладеного 09 лютого 2012 між [PERSON] та ПАТ «Укртелеком» в особі начальника цех телекомунікаційних послуг №7 Вінницька філія, квитанцій за електроенергію, газопостачання та телефон вбачається, що позивач користується будинком одноособово більше десяти років (а.с.16-26). Рішенням 28 сесії 8 скликання Козятинської міської ради Вінницької області від 23 вересня 2022 року №931-VIII про перейменування вулиць і провулків Козятинської міської територіальної громади вулицю Суворова перейменовано на Благовісна (а.с.27-28). З копії спадкової справи №337/87 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] не видавалося (а.с.49-68). З копії спадкової справи №894/07 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв, звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса (а.с.71-76). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначив, що з 2011 року користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ,та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним будинком, має право на цей житловий будинок в силу положеньстатті 344 ЦК України. Відповідно до частини 1статті 82 ЦПК Україниобставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях уча сників справи, їхніх представників. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та продовжує більше десяти років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на цей житловий будинок, жодних спадкоємців, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved