Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що він звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії, однак йому було відмовлено, оскільки не зараховано окремі періоди роботи, зокрема в Полтавському домобудівельному комбінаті з 23.12.1991 року по 25.08.1994 року, так як дата в наказі про звільнення календарно не відповідає даті звільнення. 11.06.2023 року звернувся до ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінаит» з проханням надати письмове підтвердження факту його роботи. Звернення його було отримано 14.07.2023 року. 29.06.2023 року він повторно звернувся з аналогічною заявою, однак відповіді не отримав. Вважає, що його права порушені. Просить суд визнати бездіяльність ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» через нерозгляд заяви, протиправною та зобов`язати відповідача розглянути його заяву від 11.06.2023 року про надання письмового підтвердження факту роботи в Полтавському домобудівельному комбінаті у періоди з 23.12.1991 року по 15.11.1994 року. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06.09.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Дана справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Шаповал Т.В Ухвалою судд Київського районного суду м. Полтави від 05.10.2023 року в даній справі відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. 27.10.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач не має можливості підтвердити факт роботи на підприємстві, осікльки ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» не володіє та не може володіти такою інформацією чи підтверджуючими документами. Відповідач не являється правонаступником ВАТ «Полтавський домобудівельний комбінат». 07.11.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що навіть якщо ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» не є правонаступником Полтавського домобудівельного комбінату, відповідач повинен виконувати вимоги чинного законодавства України та не ігнорувати звернення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.06.2023 року [PERSON] звертався до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» з проханням надати письмове підтвердження факту його роботи в Полтавському домобудівельному комбінаті у період з 23.12.1991 року по 15.11.1994 року. Дане звернення відповідачем отримано 14.07.2023 року. 29.06.2023 року [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» з аналогічним проханням. При розгляді справи судом встановлено, що відповідь позивач не отримав. Згідно ч.1\~ст.\~5,\~п.2\~ч.2\~ст.\~11\~Закону України\~«Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст.20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~15\~Закону України\~«Про звернення\~громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Відповідно до\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Крім того, відповідно до\~Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004\~поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване\~ст. 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із \~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач не надав йому інформацію або не відмовив у її наданні з відповідною мотивацією. Під час розгляду справи, судом встановлено, що на звернення позивача відповідачем жодної відповіді у строки визначені законом не надано, що є порушенням Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян». Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved