Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останьої на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 листопада 2019 у розмірі 12864 грн. 10 коп. станом на 10 вересня 2023 року, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 12864 грн. 10 коп. та витрат на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, 11 листопада 2019 року відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також своїм підписом прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вище зазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. Позивач свої зобов`язання по наданню кредиту виконав у повному обсязі, однак, відповідачка належним чином не виконувала умови укладеного договору, у результаті чого виникла вище зазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію наведеної ухвали було направлено сторонам. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Учасники справи у судове засідання не з`явились, поряд з тим скористались своїми процесуальними прапвами щодо подачі заяв по суті справи відповідно до положень ст. 174 ЦПК України. Так, у відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує там, що вона дійсно підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 10 вересня 2019 року, однак коштів не отримувала. Водночас зазначає, що підписана нею анкета-заява містить лише його анкетні дані та контактну інформацію та не містить даних про умови кредитування, в тому числі даних про зміну розміру кредитного ліміту, умови та строки повернення кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір та порядок нарахування неустойки (штрафу, пені), іншої відповідальності за порушення зобов`язань. Надані позивачем витяги з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг Monobank, тарифів за карткою Monobank не містять підпису позичальниці, тому не можуть бути ідентифіковані, як такі з якими позичальниця ознайомилась. Відтак, нею, як стороною кредитного договору не погоджені умови про зміну кредитних лімітів, місячний платіж, сплату відсотків, неустойки, іншої відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту. Зауважує, що не була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту та в ньому не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму боргу, оскільи не є первинним банківським документом. Банк у спірний період самостійно здійснював нарахування та списання відсотків за користування кредитом, також самостійно нараховувалися та списувалися щомісячні платежі, які фактично не були узгоджені сторонами. Тому позивач на думку відповідачки безпідставно звернувся до суду із даними позов, а тому у задоволені його вимог слід відмовити. У відповіді на відзив представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що відповідачка, підписавши анкету-заяву підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримала їх примірники у мобільному додатку та підтвердила, що вказані документи зрозумілі боржнику та не потребують додаткового тлумачення. У вказаних документах обумовлена процентна ставка, пеня, комісія, (пункт тарифи), договір є обов`язковим для виконання. Боржниця не зверталась до банку з непогодженням про зміну Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та продовжила користуватись карткою, а отже погодилась з ними. У підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Вказує, що коли особа не дає згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг «Monobank» шляхом накладення електронного підпис, тоді застосунок «Monobank» не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку. Проведення будь-яких операцій без такого підтвердження не є можливим. Тобто, лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг можливий вхід у головне меню застосунку «Monobank» та подальше проведення банківських операцій у тому числі отримання кредиту. Зауважує, що, висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даній справі, оскільки справи не є тотожними, відрізняються суб`єктним складом, часом виникнення спірних відносин, їх підставами. Звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, з підписанням договору боржник беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньму порядку збільшувати/зменшувати розмір кредитного ліміту, який встановлений банком на рівні 8000 грн. Посилається на п. 5.13 Умов і правил, відповідно до яких у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти, у другу чергу сума кредиту та проценти, у четверту чергу - - неустойка (штраф, пеня), інші платежі, передбачені договором. Банк має право самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань відповідно до зазначеної черговості. Відповідач частково здійснював операції з поповнення банківської картки, розмір яких був меншим за поточні витрати по рахунку, сума непогашеного боргу становить 12864 грн. 10 коп. Суд, з`ясувавши позиції сторін щодо спірних правовідносин, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 10 вересня 2023 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в результаті чого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. До договору банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank. Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 06 грудня 2023 року на ім`я [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] , тип рахунку: Чорна картка, валюта рахунку - UAN , статус картки - Активна, термін дії картки - 04/24. Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту на ім`я [PERSON] за договором від 11 листопада 2019 року розмір встановленого кредитного ліміту становив: 11 листопада 2019 року - 8000 грн., 17 лютого 2021 року 7700 грн., 03 березня 2021 року 7000 грн., 07 квітня 2021 року 6000 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 11 листопада 2019 року по 10 вересня 2023 року [PERSON] користувалася кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнювла картку через термінали IBOX, купувала товари у розстрочку, здійснювала платежі в аптеках, поповнював рахунок за інтернет і ТБ, отримувала перекази від інших осіб, сплачувала послуги поштового зв`язку, тим самим підтвердила свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 10 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] складає 12864 грн. 10 коп., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 12864 грн. 10 коп. Відповідно до виписки про рух коштів по картці відповідачка [PERSON] здійснювала добровільне погашення заборгованості та за період з 11 листопада 2019 року по 1 листопада 2023 року здійснила сплату боргу в розмірі 72217 грн. 67 коп. Відповідно до цього ж розрахунку позивачем нараховано відповідачці відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом: 31.12.19 382,31; 31.01.20 221,25; 29.02.20 220,54; 31.03.20 255,15; 31.05.20 256,02; 30.06.20 250,03; 31.07.20 261,65; 31.08.20 255,38% 30.09.20 32,52; 31.12.20 247,48 ; 31.01. 21 251,98; 01.04.21 222,69; 01.05.21 184,27; 01.06.21 187,60; 01.07.21 190,62; 01.08.21 211,43; 01.09.21 203,95; 01.10.21 188, 45;01.1121 200,40; 01.12.21 200,10; 01.01.22 202,40; 01.02.22 188,48;01.04.22 294,70; 01.05.22 126,10; 01.06. 22 148,10; 01.07.22 310,30; 01.08.22 359,32; 01.09.22 349,06; 01.10.22 340,95; 01.11.22 355,20; 01.12.22 343,01; 01.01.23 356.83; 01.02.23 353,71 ; 01.03.23 329.56; 01.04.23 360,10; 01.05.23 359,10; 01.06. 23 382,20: 01.07.23 381,60. Всього сплачено відсотків на суму 11015 грн. 97 коп. Нараховані суми відсотків були списані з карткового рахунку відповідачки на наступний день після їх нарахування. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Згідно ч.1, ч.2 п.1ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно ч.1ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4ст.263 ЦПК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій Постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другоюстатті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Як встановлено судом, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами по справі був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по картковому рахунку. В свою чергу, відповідачкою [PERSON] допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість. У даній справі в анкеті-заяві від 11 листопада 2019 року [PERSON] просила відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, однак строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статями 625,1048 ЦК України, позивачем не пред`явлено. Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та в подальшому виписку про рух коштів по картці. Факт отримання відповідачкою кредиту підтверджується випискою з рахунку відповідачки [PERSON] , відповідно якої остання користувалася кредитними коштами. Як зазначалося вище, згідно наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 10 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] складає 12864 грн. 10 коп., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (толом кредиту) 12864 грн. 10 коп. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у Постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, правовідносини у якій є подібними до даної справи. При цьому суд критично ставиться до заперечень позивача про неподібність правовідносин у цій справі та справі 342/180/17, тому до уваги такі заперечення не приймає. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму у розмірі 72217 грн. 67 коп., також банком нараховано та списано з рахунку відповідачки відсотки у розмірі 11015 грн. 97 коп. Однак, оскільки [PERSON] не погоджується зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за договором та їх розміром, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржницею коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. У відзиві на позовну заяву [PERSON] крім іншого також вказує, що банком самостійно нараховувалися та списувалися щомісячні платежі, які фактично не були узгоджені сторонами. З цього приводу суд зазначає, що, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі відповідачка користувалась кредитними коштами та їй було відомо про обов`язок їх повернення. Списання щомісячних платежів здійснювалось в рахунок тіла кредиту. Іншою складовою боргу, є відсотки, нараховані та списані банком з рахунку відповідачки та кошти сплачені відповідачкою самостійно та зараховані банком в рахунок погашення заборгованості по відсоткам. Відповідачкою не доведено неправомірне списання коштів з рахунку позивачем в рахунок щомісячних платежів. Отже, в анкеті-заяві від 1 вересня 2019 року [PERSON] просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 11 листопада 2019 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а тому підлягають визнанню неправомірними та безпідставними дії позивача щодо списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та самостійного нарахування та списання коштів в рахунок погашення процентів. При цьому, не дивлячись на посилання позивача на ознайомлення відповідачки з Умовами надання банківських послуг, належних та допустимих доказів про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг monobank позивачем не надано. Долучені до позовної заяви Умови викладені в редакції від 24 листопада 2021 року, тоді як кредитний договір укладений у 2019 році. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 11 листопада 2019, АТ «Універсал Банк» було протиправно нараховано відповідачці відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом на загальну\~ суму 11015 грн. 97 коп. Дані суми відсотків були списані з карткового рахунку відповідачки на наступний день після їх нарахування. При цьому у позовних вимогах позивач просить суд стягнути заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12864 грн. 10 коп. без врахування стягнутих відсотків, які нараховувалися та списувалися неправомірно та додатково сплачувалися відповідачкою без узгодження їх розміру на користь позивача. З наведених підстав суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту 12863 грн. 10 коп. за рахунок протиправно нарахованих та списаних банком відсотків у розмірі 11015 грн. 97 коп. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19). Таким чином, розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором складає: 12864 грн. 10 коп. 11015 грн. 97 коп. = 1848 грн. 13 коп., який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77\~ та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1,5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 12864 грн. 10 гкоп. задоволено вимоги на суму 1848 грн. 13 коп. то з відповідачки на користь позивача відповідно ч.1ст.141ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає\~ 385 грн. 60 коп. (12864,10х2684/1848,13).

Outcome: partial