Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

03.08.2023 позивач звернулась до суду із позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь:майнову шкоду пов`язану з лікуванням у розмірі 8956,00грн; - матеріальні збитки заподіяні пошкодженням транспортного засобу у розмірі 48641,65грн.; моральну шкоду у розмірі 300000,00грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що в результаті ДТП позивачу завдано матеріальні збитки, а саме пошкоджено транспортний засіб Ford\~Focus реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2023 у справі № 487/614/21 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення але звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля на дату ДТП 29.12.2019 становить 131 932,13 грн. За випискою про надходження по картковому рахунку від 02.06.2023 підтверджується, що позивачу відшкодовано ПрАТ УПСК» 83\~290,48грн., як сума страхового відшкодування згідно акту №044/037/024766/23/1 та невідшкодованою залишається шкода в розмірі 48\~641,65грн. Також позивач в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи в ділянці 1,2 зубів зліва та справа, струс головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми обличчя, синців нижніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. В результаті лікування позивач, за збереженими чеками, витратила 8\~956,00грн. на придбання ліків. До того ж, позивач заявляє вимоги про стягнення 300\~000,00грн. моральної шкоди пов`язуючи з ДТП та ушкодженням власному здоров`ю (лікування проходила з 29.12.2019 по 24.02.2020) та страждає від болю, спостерігається у лікарів, реабілітується після отриманих травм, є боязнь сідати в автомобіль і громадський транспорт, боїться сідати за кермо самостійно. Син позивача [PERSON] , [INFO] , також отримав травми в момент ДТП (знаходився в автомобілі), струс головного мозку та проходив лікування з 29.12.2019 по 03.01.2020 під піклуванням сестри позивача, оскільки позивач проходив власне лікування і не міг бути з сином та знаходився в стані стресу. Ухвалою суду від 07.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 11.08.2023 від сторони позивача надійшла заява на усунення недоліків. Ухвалою суду від 15.08.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 03.11.2023 на адресу суду від сторони відповідача надійшов відзив згідно якого, сторона заперечує проти позову. Зазначає, що в даному випадку цивільна відповідальність відповідача на час ДТП 29.12.2019 була належним чином застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», тому в даному випадку відповідне відшкодування має проводитись страховою компанією. Також зазначив, що якщо у заподіювача шкоди є діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий має звернутись до страхової компанії винуватця ДТП за страховим відшкодуванням, а у разі безпідставної не виплати такого відшкодування з відповідним позовом до суду, що відповідає висновку, викладеному у Постанові ВС по справі 755/18006/15-ц від 04.07.2018. Але позивач цього не зробила, а подала позов до неналежного відповідача. Позивачем обрано не правильний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того зазначено, що сторона відповідача не згодна з сумою позову, оскільки звіт експерта, що долучений до позову не містить даних про повідомлення відповідача про проведення такого дослідження, не містить відомостей про направлення в подальшому звіту відповідачу, а тому він проведений в супереч встановленої законодавцем процедурі, і є не недопустимий доказ. 23.11.2023 на адресу суду стороною третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» було надано письмові пояснення. Страхова компанія, з урахуванням аварійного сертифікату №84-D/65/0 від 02.01.2020, звіту №490/03-21 від 30.03.2021, полісу №АО/942544, здійснила 02.06.2023 виплату страхового відшкодування в сумі 83290,47грн. (162609,48грн. ринкова вартість автомобіля до ДТП 77319,00грн. ринкова вартість автомобіля після ДТП 2000,00 грн. франшиза). Також ПрАТ «УПСК» здійснено позивачу відшкодування: витрат на лікування в сумі 6422,10 грн. із заявлених 8956,00грн., оскільки заявлені витрати на супутні товари та медикаменти, які не мають відношення до лікування наслідків ДТП; моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 321,11грн. (6422,10 x 5%). Сторона позивача не скористалась правом надання суду відповіді на відзив відповідача. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату слухання справи, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Представник ПрАТ «УПСК» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату слухання справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №487/614/21, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2023 у справі №487/614/21, 29.12.2019 близько 16:57 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] рухався по сухій чистій проїжджій частині автодороги Т-1507 «Миколаїв Парутине Очаків», в напрямку від мікрорайону Велика Корениха у бік мікрорайону Варварівка в межах м. Миколаєва. Наближаючись до перехрестя вищевказаної дороги із вул. 1-ою Лінією, водій [PERSON] , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1,12.4, 14.2 (в,г) Правил дорожнього руху України (ПДР України), а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед початком руху, перестроювання та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, рухався зі швидкістю 70 км/год. в межах населеного пункту, в районі перехрестя автодороги Т-1507 «Миклаїв Парутине Очаків» із вул. 1-ою Лінією, здійснюючи маневр обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та в тому, що після обгону він зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, який він обганяє, повернутись на займану смугу, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався йому назустріч в межах своєї смуги руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного виростку верхньої щелепи в ділянці 1,2 зубів зліва та справа, струс головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми обличчя, синців нижніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 14.2 (в,г) ПДР України. В судовому засіданні обвинуваченим [PERSON] заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Отже, суд ухвалив: [PERSON] \~звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України; кримінальне провадження №12019150030004836 від 30.12.2019, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрити; цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином залишити без розгляду; роз`яснити цивільному позивачу [PERSON] право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства; речові докази - автомобіль «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] , переданий на відповідальне зберігання [PERSON] , та автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] , переданий на відповідальне зберігання [PERSON] вважати повернутими власникам. З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/942544. 02.01.2020 представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було складено акт огляду транспортного засобу марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] , власник [PERSON] , з визначенням характеристик пошкодження. 02.01.2020 виконавцем Стрілець В.Г. на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було складено аварійний сертифікат №84-D/65/0 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] . В ньому визначено ринкову вартість вказаного автомобіля до ДТП в сумі 162609,48грн. та після ДТП в сумі 77319,00 грн. 03.01.2020 водій автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , в телефонному режимі, повідомив про ДТП ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з описом самої події та власника автомобіля. 12.02.2020 власниця автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулась з заявою про страхове відшкодування шкоди заподіяну здоров`ю/життю (без зазначення суми, з припискою «чеки надам пізніше»). 30.03.2021 [PERSON] складено звіт №490/03-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. В звіті зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] складає 423891,50грн., а ринкова вартість складає 131932,13грн., що і складає розмір збитків. 03.05.2023 власниця автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулась з заявою про страхове відшкодування шкоди заподіяну здоров`ю/життю (надала чеки), транспортному засобу в сумі 100000,00 грн. 02.06.2023 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила на користь [PERSON] платіж в сумі 83290,48грн., з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно акту 044/037/024766/23/1 за автомобіль держ. номер: [NUMBER] ». 27.10.2023 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила на користь [PERSON] платіж в сумі 6743,21 грн., з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно акту 044/037/026191/23/1 за автомобіль держ. номер». Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1\~ст. 1188 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом з тим, згідно зі\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 1 липня 2004 № 1961-IV\~\~ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено\~статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до\~статті 511 ЦК України\~зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою\~статті 636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон\~надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті\~36,\~37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за\~законом\~узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за\~статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно\~статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В даному випадку предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема, коштів за пошкоджений ТЗ (заявлено його різниця). Відповідно до ст. 30 Закону\~№ 1961-IV транспортний засіб\~вважається фізично\~знищеним,\~якщо його\~ремонт є\~технічно неможливим\~чи економічно\~необґрунтованим.\~Ремонт вважається\~економічно необґрунтованим,\~якщо передбачені\~згідно з\~звітом (актом)\~чи висновком\~про оцінку,\~виконаним оцінювачем\~або експертом\~відповідно до\~законодавства,\~витрати на\~відновлювальний ремонт\~транспортного засобу\~перевищують вартість\~транспортного засобу\~до дорожньо-транспортної\~пригоди; якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту №490/03-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] складає 423891,50грн., а ринкова вартість складає 131932,13грн., а за аварійним сертифікатом №84-D/65/0 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані, визначено ринкову вартість вказаного автомобіля до ДТП в сумі 162609,48грн. та після ДТП в сумі 77319,00 грн. Та позивачу відповідно було відшкодовано різницю вартості з вирахуванням 2000,00 грн. франшизи, згідно умов договору, що склало 83290,48 грн. Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останнього на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 48641,65грн. не підлягає задоволенню, з урахуванням звіту №490/03-21, аварійного сертифікату №84-D/65/0 та положень ст.ст.12, 30 Закону\~№ 1961-IV та фактичному відшкодуванню ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» витрат за заявою самому позивачу. Разом з тим статтею 9 Закону України «Про страхування»\~визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6ст. 36 цього\~Закону\~страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2000,00 грн. не відшкодований страхувальником, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як вирахувана частина спричиненого матеріального збитку. Крім того, позивачем не доведено правомірність позовних вимог про стягнення з позивача спричиненої шкоди на лікування в сумі 8956,00 грн., при фактичному частковому відшкодуванні з боку страхової компанії в розмірі 6422,10 грн. із заявлених 8956,00грн., оскільки заявлені витрати на супутні товари та медикаменти, не мали відношення до лікування наслідків ДТП, що не було належними доказами спростовано позивачем. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд приходить до наступного. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1\~ст. 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, позивач зазначила, що дорожньою пригодою з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, тривалий час вона знаходиться у важкому психологічному, моральному та хворобливому стані (в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та проходила тривале лікування). Також позивач отримала великий стрес і нервове потрясіння за стан здоров`я постраждалого внаслідок ДТП сина позивача [PERSON] , [INFO] - пасажир пошкодженого автомобіля, який отримав струс головного мозку і з 28.12.2019 по 03.01.2020 знаходився в стаціонарі в КНП «Миколаївська дитяча клінічна лікарня», що підтверджується довідкою від 30.01.2020 та висновком експерта № 419 від 10.04.2020. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із шкодою її здоров`ю, здоров`ю її сина, пошкодженням майна. З огляду на викладене та враховуючи, що не лише автомобіль належний позивачу було пошкоджено в результаті дій відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, але і завдання фізичної шкоди як здоров`ю позивача та її сину, при явних душевних страждань позивача, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір та порядок сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». Відповідно до частини 1 статті 4 цього вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсотки ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернулася до суду з позовом у серпні 2023, а тому, виходячи із розміру остаточно заявлених позовних вимог (8956,00 грн. + 48641,65 грн. + 300000 грн.) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684,00 грн.), судовий збір за ставками, передбаченими підпунктом 1 пункту 1 частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви становить 3575,97 грн. Позивач на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у цій справі, а тому не сплачувала судовий збір при зверненні з позовною заявою та апеляційною скаргою. Частиною 7 статті 141 ЦПК України визначено,\~якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із тим, що позовні вимоги задоволені на 8,948% від 357597,65 грн. (32000 грн.:( 8956,00 грн. + 48641,65 грн. + 300000 грн.)х100%), то з відповідача в дохід держави слід стягнути, відповідно 8,948% від 3575,97 грн. судового збору за вирішення справи судом, що становить 319,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial