Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, площею 1.7269 га, з кадастровим номером 0725582900:09:001:2191, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Миляновичівської сільської ради Турійського (тепер Ковельського) району Волинської області. Вказуючи, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері, однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю відомостей про право власності та власника на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Усі учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. Позивачка 29 листопада 2023 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а. с. 71). Представник відповідача 14 листопада 2023 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 70). Представник третьої особи 14 листопада 2023 року подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, у якому також вказала, що не заперечує проти задоволення позову (а. с. 65-66). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218\~Цивільного кодексу\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка, площею 1.7269 га, з кадастровим номером 0725582900:09:001:2191, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Миляновичівської сільської ради Турійського (тепер Ковельського) району Волинської області. Належність вищевказаної земельної ділянки спадкодавцеві [PERSON] підтверджується документально. Так, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ-ТР-432 від 27 липня 2001 року [PERSON] на підставі рішення Миляновичівської сільської ради від 24 квітня 2001 року № 18/8 передана у приватну власність земельна ділянка площею 4.25 га, що розташована на території Миляновичівської сільської ради (а. с. 9). Турійський районний суд Волинської області своїм рішенням від 02 червня 2003 року визнав незаконним, виданий на ім`я [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ-ТР-432 в частині надання земельної ділянки в урочищі «За конюшнею», площею 1.73 га, яка є випасом, та зобов`язав Турійський районний відділ земельних ресурсів виділити [PERSON] земельну ділянку в натурі, площею 1.73 га, яка відноситься до ріллі і розташована в урочищі «За конюшнею», а Турійську районну державну адміністрацію видати державний акт на право приватної власності на землю (а. с. 25). 20 квітня 2004 року Турійська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 118 про відведення [PERSON] на місцевості (урочище «Закриниччя») земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, площею 1.38 умовних кадастрових га, ріллі та видачу їй державного акта на право приватної власності на землю (а. с. 26). За замовленням [PERSON] виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 15-26). Земельна ділянка сформована за кадастровим номером 0725582900:09:001:2191 (а. с. 27). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка, площею 1.7269 га, з кадастровим номером 0725582900:09:001:2191, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області, зареєстрована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 29 липня 2018 року, однак інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а. с. 11-13). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої\~статті 1270 Цивільного кодексу України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу (а. с. 8). Відповідно до довідки РЖКП-1 (а. с. 40 на звороті) [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] , яка в контексті положень\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~прийняла спадщину після смерті останньої. Приватний нотаріус 16 січня 2023 року повідомив позивачу про те, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки відсутні відомості про право власності та власника на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі (а. с. 14). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 23/2022 до майна померлої [PERSON] (а. с. 37-59), з яких також видно, що 04 грудня 2013 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла земельні ділянки, загальною площею 4.25 га, що розташовані на території Миляновичівської сільської ради та належні їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ-ТР-432 від 27 липня 2001 року, своїй невістці [PERSON] , яка подала нотаріусу заяву про те, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини та просить вважати її такою, що відмовилася від спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1.5030 га, з кадастровим номером 0725582900:09:001:2192, видане позивачці [PERSON] . За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 536.80 гривень; стягнути з відповідача на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 536.80 гривень. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1258, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: approved