Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була матір позивачки [PERSON] . Станом на 30.06.1990 цей житловий будинок числиться як колгоспний двір за [PERSON] голова двору, померла [INFO] ; [PERSON] чоловік; [PERSON] дочка; [PERSON] дочка; [PERSON] дочка; [PERSON] внук, які станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/6 частині будинку. [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 24.04.2009. Заповіт складений на все майно в рівних долях на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] , а також спадкоємець за законом [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, відмовившись від неї відповідними заявами. Натомість, позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері, звернувшись із відповідною заявою в Жидачівську державну нотаріальну контору, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №811/2009, а 19.03.2010 їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 1,0892 га, що розташовані на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Відносно спадкової частки у житловому будинку, що знаходиться у [ADDRESS] позивачка юридично спадкових прав не оформляла. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~не претендують\~на частки\~у житловому\~будинку та\~відмовляються від\~них на\~користь позивачки,\~а тому\~на даний\~час вона\~є фактичним\~одноосібними власниками\~вищевказаного будинковолодіння. З метою юридичного оформлення права власності на житловий будинок позивачка 04.07.2023 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з тієї причини, що зазначений вище житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог, відсутність заперечення проти ухвалення рішення на користь позивачки та розуміння наслідків визнання позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про зміну анкетних даних відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с.43), заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивачки та її представника, підтримання заявлених вимог в повному обсязі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.63), заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, підтримання позовних вимог, незаперечення проти ухвалення заочного рішення (а.с.77). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь [PERSON] (а.с.59). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь [PERSON] (а.с.61). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь [PERSON] (а.с.69). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь [PERSON] (а.с.73). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32). Ухвалою підготовчого засідання від 20.10.2023 відкладено підготовче засідання (а.с.50). Ухвалою підготовчого засідання від 28.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.65). Ухвалою судового засідання від 22.12.2023 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.78). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1532/23 відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.56, 57, 58). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про одруження від 27.06.1970 [PERSON] та [PERSON] одружились 27.06.1970 у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації одруження дружині прізвище змінено на « [PERSON] » (а.с.8) Згідно з свідоцтвом про народження від 06.11.1970 [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.05.2004 (а.с.46). За змістом свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.11). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.08.2023 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.07.1991. Прізвище дружини після реєстрації « [PERSON] » (а.с.44). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22.08.2023 у прізвище [PERSON] 07.12.1994 внесено зміни прізвище змінено на [PERSON] , а прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.45). [PERSON] помер [INFO] у м.Ходорів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 22.08.2023 (а.с.47). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.02.1992 у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 08.02.1992 (а.с.10). Відповідно до заповіту, складеного в с. Вербиця Жидачівського району Львівської області 24.04.2009 та зареєстрованого у реєстрі за №17, [PERSON] на випадок своє смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок, надвірні будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде ій належами на день її смерті і на що за законом буде мати право заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівній долі кожній (а.с.24). [PERSON] померла [INFO] в с.Сугрів Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.08.2009 (а.с.23). За змістом свідоцтва про шлюб від 26.01.2010 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.02.2001 у Піддністрянській сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині прізвище змінено на « [PERSON] » (а.с.48) З довідки КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 15.05.2023 №880 та технічного паспорта від 26.04.2023 вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди в [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) станом на 26.04.2023 має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 99,9 кв.м., житлова площа 78,0 кв.м. Ж літня кухня, З сарай, І убиральня, Й сарай, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 ворота, №4 колодязь питний (а.с.12, 15) Згідно з випискою з погосподарської книги №1907 від 17.10.2012 та витягу із погосподарської книги с. Вербиця №442 від 07.08.2023 станом на 30.06.1990 будинковолодіння [ADDRESS] числиться як колгоспний двір за [PERSON] голова двору, померла [INFO] ; [PERSON] чоловік; [PERSON] дочка; [PERSON] дочка; [PERSON] дочка; [PERSON] внук. Станом на 15.04.1991 числиться за цими ж особами (а.с.13, 14, 49). Заявами, посвідченими секретарем ВК Вербицької сільської ради, [PERSON] , [PERSON] відмовилися від спадщини своєї матері на корить [PERSON] (а.с.25, 26). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.03.2010, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із: земельної ділянки, площею 0,0892 га на території Вербицької сільської ради (а.с.27). Постановою завідувача Жидачівською ДНК від 04.07.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.28). Довідкою Жидачівської ДНК від 27.11.2023 №414/02-14 встановлено, що спадкоємцем всього майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було видано 19.03.2010 (а.с.64). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Згідно з приписами частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з приписами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень частини 1 та 5 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору. За життя [PERSON] 24.04.2009 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] після смерті матері [PERSON] звернулася із заявою до нотаріуса, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа 811/2009, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом земельні ділянки, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовлено. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, про що подали відповідні заяви. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Суд зауважує, що з огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за правилами, встановленими ЦК України. Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом та такою, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, про що свідчить видане на її ім`я відповідне свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] заявили про відмову від спадщини, про що свідчать складені ними заяві, які подані у визначений законом строк та до уповноваженої особи нотаріуса, а відтак вважаються такими, що не прийняли спадщини. Наведені обставини дозволяють суду виснувати, що позивачка [PERSON] має обґрунтоване право власності на належну спадкодавцю [PERSON] 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] хоч і були станом на 30.06.1990 зареєстровані у вказаному житловому будинку і станом на 15.04.1991 значилися як члени колгоспного двору, однак не претендують на майно цього колгоспного двору, про що ствердили у поданих ними заявах. Відтак, ці частки переходять тому з членів колгоспного двору, який не заявляв про не претендування на частку у ньому, а саме: до [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з огляду на викладене, [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1270, 1273 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved