Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 27 вересня 2023 року в порядку цивільного судочинства звернулась позивач [PERSON] в особі\~належно уповноваженого\~представника \~адвоката Яресько\~Т.В.\~(на\~підставі ордеру\~на надання\~правничої (правової)\~допомоги від\~26\~вересня 2023\~року серія\~АІ №\~1467097) з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2534 від 01 червня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс». Короткий зміст заяв по суті справи. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що у серпні 2023 року [PERSON] дізналась, що відносно неї приватним виконавце виконавчого округу Приходьком Юрієм Михайловичем відкрито виконавче провадження ВП № 66522375 на підставі виконавчого напису № 2534 від 01 червня 2021 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровчем про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованості у розмірі 18 150, 00 гривень. Вказує, що [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12 липня 2022 року серія [NUMBER] . Як вбачається з виконавчого напису, такий вчинено на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Вказаний виконавчий напис, як вважає позивач, вчинено з порушенням норм чинного законодавства та порядку його вчинення, а саме: ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», а також Постанови КМ України від 29. Червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Позивач вважає, що виконавчий напис № 2534 від 01 червня 2021 року не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що виконавчий напис був вчинений на он-лайн кредитному договорі від 13 січня 2020 № 0290-2306, що не посвідчений нотаріально, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано відсутності безспірності заборгованості, що суперечить\~Закону України «Про нотаріат». Окрім цього, позивач зазначає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення також і в частині не надсилання обов`язкового повідомлення-застереження про його вчинення. У зв`язку з наведеним, позивачем подано до суду позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Алекскредит»- відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм\~ЦПК України, до суду не подавав, а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог, незважаючи на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 28 вересня 2023 року. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович правом на подання пояснень щодо позову, роз`ясненим в ухвалі від 28 вересня 2023 року, також не скористались. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 28 вересня 2023 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29 листопада 2023 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначено її до судового розгляду по суті на 15 грудня 2023 року. В судове засідання 15 грудня 2023 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали. Представник позивача Яресько Т.В. разом із позовною заявою скерував до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача в якому, зокрема, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович 05 грудня 2023 року на електронну пошту суду скерував клопотання за вх. № ЕП - 1628, в якій просить судове засідання провести без його участі. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 25 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 15 грудня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 25 грудня 2023 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Бригідою Володимиром\~Олександровичем 01\~червня 2021року вчинено виконавчий напис № 2534, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 38548598, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Лесі України, буд. 26, офіс 407, реквізити: IBAN [NUMBER] заборгованість за Кредитним договором № 0290-2306 від 13 січня 2020 року. [PERSON] 12 липня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 12 липня 2022 року Ніжинським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Прізвище після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Юрієм Михайловичем 16 серпня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66522375 на підставі виконавчого напису № 2534, вчиненого 01 червня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Укр кредит\~фінанс»заборгованості в розмірі 18 150,00 грн. Вважаючи виконавчий напис № 2534, вчинений 01 червня 2021 року протиправним, позивач [PERSON] звернулась із позовною заявою до суду, в якій просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За загальним правилом ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.\~18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~39 Закону України «Про нотаріат»\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~ст.\~87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст.\~88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів ст.ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень ст.ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат»\~та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету 29 червня 1999 року № 1172\~для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наявних у справі доказів вбачається, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем № 2534 від 01 червня 2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» за Кредитним договором № 0290-2306 від 13 січня 2020 року, виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Частиною 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 3 \~ст.\~6 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4\~ст.\~254 КАС України\~набрала законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Із матеріалів\~справи вбачається,\~що оскаржений\~виконавчий напис\~вчинений нотаріусом\~01\~червня 2021\~року,\~тобто після\~набрання законної\~сили постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22\~лютого 2017\~року у\~справі №\~826/20084/14.\~В матеріалах\~справи відсутні\~докази того,\~що укладений\~між ТзОВ\~та позивачем\~кредитний договір,\~який наданий\~нотаріусу для\~вчинення виконавчого\~напису,\~був посвідчений\~нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 01 червня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи те, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог\~статті 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Що стосується вимоги про стягнення витрат, які позивач поніс у зв`язку із наданням йому професійної правничої допомоги в розмірі 5 500 грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу [PERSON] надавав адвокат Яресько Трас Віталійович відповідно до Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26 вересня 2023 року серія АІ № 1467097, на підставі Договору № 22121 про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2022 року. Також до матеріалів справи долучено Додаток № 5 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2022 року № 22121, в якому зазначено, що вартість послуг становить 6 000 гривень, які підлягають оплаті шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця, відповідно до Акту приймання-передачі послуг № 1 від 26 вересня 2023 року, що підтверджується розрахунковою квитанцією № 26/09/23 від 26 вересня 2023 року. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було. Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності». У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Враховуючи, що розмір судових витрат позивача [PERSON] підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 6 000 грн. Зазначена сума є співмірною до наданих послуг. Окрім цього, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 536 гривень 80 копійок сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 1 073 гривні 60 копійок сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved