Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Адвокат Майстренко Т.М., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом та просить звільнити з під арешту 1/4 частку житлового будинку у [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладеного ухвалою Київського районного суду м.Одеси 07.04.1994 року по справі № 2-1916/94 на номер обтяження 818101013, дата реєстрації 12.11.2008 року. Реєстратор: перша одеська державна нотаріальна контора, архівний номер: 3452575ODESSA1, архівна дата: 11.03.1998, дата виникнення: 07.04.1994, № реєстра: 76-94, внутр.№ 5E011A2C24EF5A2A5924. Враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в іншій спосіб захистити своє порушене право не може, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка та її представник до судового засідання не з`явились, адвокат Майстренко Т.М. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Згідно з ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч.1 ст.280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є власником житлового будинку у [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 22.09.2021року. 07.04.1994 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси по справі № 2-1916/94 було накладено арешт на 1/4 частку будинку у [ADDRESS] , номер обтяження 818101013, дата реєстрації 12.11.2008 року. Реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, архівний номер: 3452575ODESSA1, архівна дата: 11.03.1998 року, дата виникнення: 07.04.1994 року, № реєстра: 76-94, внутр. № 5E011A2C24EF5A2A5924. Вказаний арешт накладено у межах розгляду цивільної справи № 2-1916/94 за позовом [PERSON] до Київського райісполкому м.Одеси про визнання рішення недійсним, за позовом [PERSON] до Київського райвиконкому м.Одеси про визнання права власності на будинок у [ADDRESS] ., за позовом [PERSON] до Київського райвиконкому м.Одеси та [PERSON] про визнання ордеру недійсним. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02.11.1994 року по справі № 2-1916/92 позовна заява [PERSON] задоволена та визнано за нею право власності на будинок у [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно до ст.391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ч.1 ст.16\~Цивільного Кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.11\~Цивільного Процесуального\~Кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч.2 п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках\~особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При таких обставинах суд вважає, позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved