Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася 31.08.2022 до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної\~державної адміністрації\~Одеської міської\~ради та змінивши предмет позову заявою від 11.01.2023 просить: - визнати за [PERSON] право користування на квартиру [ADDRESS] ; - зобов`язати Приморську районну адміністрацію внести зміни в раніше укладений договір найму, змінивши наймача квартири [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач на прохання позивача укласти договір найму, повідомив про неможливість укладення договору найму, у зв`язку з тим, що договір найму укладається на підставі ордеру між наймодавцем та житлово-експлуатаційною компанією. Тоді позивачка звернулася до відповідача з заявою про внесення змін в договір, шляхом заміни наймача в особі дочки померлого орендатора [PERSON] . Однак, адміністрація повідомила про неможливість укладення договору допоки квартира має статус житлового приміщення. Відмова відповідача порушує права позивача та є незаконною, адже [PERSON] є членом сім`ї наймача та має право користування квартирою. Ухвалою суду від 01.09.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22.11.2022. До суду 16.11.2022 надійшов відзив Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що головною перепоною у переоформленні особового рахунку на квартиру [ADDRESS] є те, що квартира є службовою. Чинне законодавство виключає можливість заміни наймача на іншого члена сім`ї за договором найму службового приміщення. Позивачка має інше житло, тому її житлові права не порушуються. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності, адже у 2016 році позивачу стало відомо, що відповідач не може переоформити на неї особовий рахунок. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 22.11.2022 розгляд справи було відкладено до 13.01.2023. У зв`язку з відключенням електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси підготовче засідання 13.01.2023 не проводилося, наступне засідання призначено на 02.03.2023. У підготовчому засіданні 02.03.2023 представник позивача [PERSON] вказував, що не отримав відзив, представник відповідача [PERSON] вказував, що не отримав заяву про зміну предмету позову. Суд прийняв заяву представника позивача про зміну предмету позову та оголосив перерву до 05.04.2023. До суду 06.03.2023 надійшла відповідь на відзив представника позивача, згідно якої вказує, що твердження про те, що квартира є службовою не відповідає дійсності, адже ще в 2000 році будинок було передано у комунальну власність Одеської міської ради. Строк позовної давності не пропущено, адже [PERSON] дізналася, що квартира не є службовою лише з листа 07.09.2020. У підготовчому засіданні 05.04.2023 було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 04.05.2023. У зв`язку з неявкою позивача, розгляд справи у підготовчому засіданні 04.05.2023 було відкладено до 08.06.2023. У підготовчому засіданні 08.06.2023 було прийнято до провадження відповідь на відзив та в результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2023. У судовому засіданні 13.07.2023 розгляд справи було відкладено на 29.08.2023, у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання. У судовому засіданні 29.08.2023 у зв`язку з першою неявкою позивача та поданням представником позивача заяви про відкладення, розгляд справи було відкладено до 19.10.2023. Розгляд справи у судовому засіданні 19.10.2023 було відкладено до 06.12.2023. У зв`язкою з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю слідувати в укриття працівникам та відвідувачам суду, розгляд справи у судовому засіданні 06.12.2023 було відкладено до 18.12.2023. У судове засідання 18.12.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду сповіщені належним чином. Представник позивача [PERSON] 18.12.2023 звернувся до суду з клопотанням про перенесення судового засідання, у зв`язку з участю в іншій справі призначеній в Іванівському районному суді Одеської області 18.12.2023 о 12:00 год. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. Зважаючи на строки розгляду справи, враховуючи, що представник позивача вказує причину для відкладення участь у справі, яка призначена пізніше цієї справи, підстав для відкладення розгляду справи немає, тому слід відмовити у задоволенні клопотання адвоката Врони А.В. про перенесення судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовної заяви, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 28.06.1983 на підставі рішення Приморського виконкому райради №211 від 17.06.1983 було видано свідоцтво № [NUMBER] на право зайняття службової житлової площі за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). В рішенні виконавчого комітету Приморської районної Ради народних депутатів №211 від 17.06.1983 вказано про видання службового посвідчення [PERSON] на кімнату, площею 16,0 кв.м. по [ADDRESS] , сім`я дві людини: вона та дочка [PERSON] (а.с.43-46). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). [PERSON] народилася [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.14). У квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (а.с.22), [PERSON] (а.с.13), [PERSON] (а.с.10), [PERSON] (а.с.9). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.53-54). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.26, 27, 29). В 2016 році Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом повідомила про неможливість переоформлення особового рахунку, у зв`язку з тим, що квартира передавалася як службова (а.с.42). Пізніше Приморська районна адміністрація Одеської міської ради вказала [PERSON] на необхідність надання інформації про виключення квартири з числа службових (а.с.48). Будинок [ADDRESS] прийнятий до комунальної власності територіальної громади міста Одеси рішенням №460 від 09.12.1999 (а.с.74). Згідно листа КП «ЖКС «Фонтанський» від 26.04.2016 житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі КП «ЖКС «Фонтанський» згідно акту приймання-передачі від 26.07.2007 (а.с.50). Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом №01-13/411/1 вих від 18.08.2022 повідомила адвоката Врону Андрія, що укласти договір найму на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не вбачається можливим, посилаючись на ст.61 Житлового кодексу України. Таким чином, спірним для сторін залишається статус квартири [ADDRESS] . Частинами першою, шостою статті 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 р. N 2 жилі приміщення вважають службовими з моменту винесення рішення виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради про включення їх до числа службових, а не з дня прийняття будь-якого акта (клопотання, наказу, розпорядження) підприємством, установою або організацією. На думку представника відповідача, про те, що спірна квартира є службовою свідчить посвідчення та рішення Виконавчого комітету №211. Однак, як вказувалося вище рішенням №211 від 17.06.1983 було вирішено видати службове посвідчення на 1 кімнату, площею 16 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] . На підставі цього рішення видано посвідчення №165 про право на заняття службової житлової площі. Але, спростовуючи доводи позивача, відповідач мав надати докази, які б свідчили про включення квартири до службових, таким доказом є рішення виконавчого комітету міської ради і такого рішення надано не було. Рішення про видання службового посвідчення на квартиру матері позивача не є рішенням про включення квартири до числа службових приміщень. Таким чином, посвідчення № [NUMBER] не є доказом причетності квартири [ADDRESS] до числа службових. Тому, доводи відповідача про те, що квартира є службовою не підтверджуються матеріалами справи. Згідно ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64ЖК України може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем. [PERSON] як донька [PERSON] вказана як член сім`ї наймача у рішенні №211 від 17.06.1983, тому її вселення є законним, а право користування підтверджене матеріалами справи. Право користування [PERSON] не оспорюється Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, про перешкоди в користуванні також не йдеться в позові, тому вимоги про визнання за [PERSON] права користування квартирою задоволення не підлягають, адже як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст. 106 ЖК України у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. [PERSON] після смерті [PERSON] належить право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відповідач відмовляється реалізувати право позивача, тому вимога про зобов`язання відповідача внести зміни в договір найму житлового приміщення, змінивши наймача підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). На переконання відповідача, [PERSON] дізналася про порушення свого права у 2016 році, коли дізналася, що адміністрація не має можливості переоформити особовий рахунок. В свою чергу, представник позивача зазначає, що про неможливість несення змін до договору позивачу стало відомо 01.12.2022 після отримання відмови відповідача. Дійсно, предметом спору є не переоформлення особового рахунку, а внесення змін до договору найму, тому про порушення права як нового наймача квартири [PERSON] дізналася лише в 2022 році після відмови Приморської районної адміністрації в укладенні з неї договору, тому строки позовної давності позивачем, яка звернулася до суду 31.08.2022, пропущено не було.

Outcome: partial