Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі Позивач) звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (надалі Відповідачі) заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2013 по 31.12.2021 в розмірі 55 616,55 грн., 3% річних у сумі 1212,68 грн., інфляційних витрат у сумі 3022,13 грн. та судових витрат у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що КП "Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідач не в повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.02.2013 по 31.12.2021, на яку відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні витрати. Ухвалою суду від 07.06.2022 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними матеріалами у справі. Зазначена ухвала суду та копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала ухвалу разом з позовною заявою та доданими до неї документами 23.09.2023. Відповідач скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування заперечень [PERSON] посилається на те, що позивач не надає належним чином послуги з теплопостачання, оскільки температурний режим оселі відповідача +16 градусів Цельсія. Також, позивач не має право нараховувати три відсотка річних та інфляційні витрати, оскільки діє Постанова КМУ №206 від 05.03.2022 року. Позивачем до суду надано відповідь на відзив та клопотання про поновлення строку позовної давності. Позивач навів контраргументи на позицію відповідача, викладену у відзиві, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 31.10.2021 у розмірі 40 914,70 грн. Відповідач також надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримала свою позицію, викладену у відзиві та зазначила, що позивач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, в той час, як будинок відповідача знаходиться у спільній власності власників квартир, тому позивач подавав у вказаний будинок теплоносій на благодійних засадах. Також, відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, відповідно до якого просив суд витребувати у позивача: акти зняття показань лічильників за кожний місяць, детальний розрахунок суми позову за кожний місяць, нормативний акт, що дозволяє встановити саме цей лічильник у будинок відповідача, акт виконаних робіт, свідоцтво про державну повірку лічильника та технічний паспорт, розрахунок ціни однієї гигаколорії із доказами витрат теплової енергії, процент квартир, що від`єднані від центрального опалення у буд. [ADDRESS] (з доказами), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту: [ADDRESS] . Щодо клопотання про витребування доказів суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У клопотанні відповідач не надала обгрунтувань необхідності витребування зазначених вище доказів, що є порушенням вимог ч.2 ст.84 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Ознайомившись з поданим клопотанням та враховуючи приписи цивільного процесуального законодавста щодо вимог до клопотання про витребування доказів, суд не находить підстав для його задоволення, оскільки відповідач не наводить доказів вжиття заходів самостійного отримання таких доказів та неможливості їх надання разом з відзивом на позовну заяву. На підставі частини 2 статті 247 ЦПКУкраїни у зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінета Міністрів України № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Законом України №2119-VIII від 22.06.2017 р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Згідно з п. 5 ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№ 2189-VIII від 9 листопада 2017 року (надалі Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Позивач КП «Харківські теплові мережі», відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №1407 від 23.12.1998 (із змінами, внесеними рішенням №946 від 30.09.2003) визначений виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харків. В матеріалах справи міститься відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідно до якої відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Також, в матеріалах справи міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2021 згідно з якою за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Будинок 6 по вулиці Кримська в місті Харкові оснащений єдиною централізованою системою опалення. Таким чином, відповідачі є споживачем комунальної послуги, що надається позивачем як виконавцем цієї послуги, в розумінні ЗУ "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV до 01 травня 2019 року (далі Закон № 1875-IV), відповідні відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 13 даного Закону № 1875-IV визначено, що централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення відноситься до комунальної послуги. Пунктом 1 с. 3 ст. 20 Закону 1875-V унормовано, що споживачі зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальні послуги, підготовлений виконавцем такої послуги на основі типового договору. Аналогічна норма закріплена і в ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року №2189-VIII в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон №2189-VIII), а саме в пункті 1 частини 2 статті 7 Закону 2189-VIII. Після офіційного опублікування виконавцем (виробником) комунальної послуги на своєму офіційному сайті типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідач не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин, не припинила споживання зазначених послуг, здійснювали нерегулярно оплату за надані послуги, отже, здійснювали дії, що свідчать про укладення публічного договору приєднання до умов вказаного договору (ч.7 ст.26 ЗУ №1875-IV та ч.5 ст.13 ЗУ №2189-VIII). Таких висновків суд дійшов також з урахуванням норм статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою статті 641 ЦК України встановлено, що пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Враховуючи встановлені вище обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено договір в порядку ст. ст. 633, 634, 638, 642 ЦК України про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і водовідведення на умовах типового договору, що був офіційно опублікований та розміщений на сайті позивача. Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з теплопостачання. Крім того, суд наголошує, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не потребує обов`язкового двостороннього підписання письмової форми договору. Крім того, обов`язок вносити плату за комунальні послуги, отримані споживачами таких послуг, закріплений положеннями ЖК УРСР. Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Така сама норма закріплена і в ст.162 Житлового кодексу УРСР, яка передбачає обов`язок наймача, який користується жилим приміщенням зі згоди власника цього приміщення в будинку (квартирі), що належить останньому на праві приватної власності, своєчасно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно вимог пункту 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII). Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII). Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 (надалі Правила №630), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно з відомістю про нарахування та оплату послуг з теплопостачання з урахуванням періоду платежа відповідачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як споживачу послуг, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Нарахування за особовим рахунком здійснені позивачем згідно з діючими тарифами, затвердженими постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України, посилання на які розміщені на офіційному сайті позивача. Відповідно до Правил №630 виконавець послуги зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил №630. Такому обов`язку виконавця кореспондує обов`язок споживача своєчасно оплачувати послуги в установлені договором строки (пункти 30, 32 Правил №630). Пунктом 1 частини 1статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№ 1875-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин) визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати споживачем комунальної послуги унормовано також в пункті 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII в редакції з 01.05.2019 року. Відповідно до інформації, що міститься в зазначеній відомості, за період з 01.02.2013 по 31.12.2021 у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 55 616,55 грн.. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищенаведене та на те, що в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від споживання послуг з теплопостачання, чи звернення до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання позивачем зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг, суд дійшов висновку, що позивач надав відповідачу послуги у повному обсязі та належної якості за вказаний у позові період. Запереченя відповідача щодо неякісного опалювання судом не приймаються, оскільки відповідач не надала доказів звернення до позивача з претензіями для коригування нарахувань за неякісну послугу у порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, в порушення умов договору та Правил №630 відповідач свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем. З урахуванням часткової оплати відповідачами позивачем проведений остаточний розрахунок заборгованості відповідача, яка складає 55616,55 грн. за період споживання з 01.02.2013 по 31.12.2021, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Постанові Верховного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Зважаючи на викладене та з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач має зобов`язання щодо оплати отриманих ними комунальних послуг з теплопостачання, яке на час розгляду справи відповідачем не виконано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку з порушенням відповідачами грошового зобов`язання, яке виразилося в несвоєчасній оплаті наданих послуг з теплопостачання, позивачем нараховано 3022,13 грн. інфляційних витрат та 1212,68 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 28 420,33 грн. за три останні роки. Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат судом перевірено, він є арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині суд задовольняє в повному обсязі. Посилання відповідача на Постанову КМУ №206 від 05.03.2022 щодо заборони нарахування інфляційних витрат та відсотків річних суд не приймає, оскільки позовна заява була подана до суду 07.02.2022 тобто, ще до прийняття вказаної постанови та ведення її в дію. Відповідач у відзиві на позовну заяву просила суд застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦПК України. Позивач у свою чергу подав клопотання про поновлення строку позовної давності з 01.04.2017 по 31.10.2021 з посиланням на запровадження карантину та зміни у зв`язку з цим норма цивільного кодексу щодо застосування позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно достатті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 3 статті 267 ЦКУкраїни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, строк дії якого неодноразово продовжувався. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383до 30.06.2023 року. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» звернулось з вказаним позовом 07.02.2022, тобто під час дії карантину, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України при аналогічних обставинах справи викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21, які суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує у даній справі, що є аналогічною за обставинами у цьому питанні. Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та клопотання позивача про поновлення строку позовної давності з 01.04.2017. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за отримані послуги, яка підлягає стягненню (після застосування строку позовної давності) за період 02.04.2017 по 31.12.2021 становить 40 914,70 грн.. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу необхідно відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надають суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьою особою. Відповідачі не скористались своїм правом, не надав до суду доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідно до положень статті 81 ЦПК України. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті спожитих послуг з теплопостачання, що є порушенням умов договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги з урахування застосування строку позовної давності необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідача в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved