Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мілоан» з позовом в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 100471396 на суму 11 400 грн., 00 коп., укладений 30.07.2021 між ним та відповідачем. Заява мотивована тим, що 30.06.2021 перебуваючи в кафе по [ADDRESS] , троє незнайомих осіб, з метою заволодіння майном позивача за попередньою змовою між собою, непомітно підлили в напій [PERSON] невідому речовину в результаті чого останній втратив свідомість. В результаті узгоджених дій групи невідомих осіб протиправно заволоділи майном позивача, а саме: мобільним телефоном, дві пластикові картки "ПриватБанку" та АТ "Райффайзен Банк Аваль", готівкові кошти. 30.07.2021 о 20:14 [PERSON] звернувся до ВП №12 Дніпровського районного управління поліціГУНП в Дніпропетровській області про вчинення шахрайських дій та за його заявою відомості були внесені до ЄРДР за номером 12021046640001016, в ході досудового розслідування позивача було визнано потерпілим. З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що вказаний договір був укладений з порушенням чинного законодавства, без його волевиявлення, тому його необхідно визнати недійсним. Провадження у справі відкрито 04.10.2021, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позового провадження. 19 січня 2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у праві та призначено судовий розгляд по суті. 20.01.2022 в адресу суду від генерального директора ТОВ «МІЛОАН» Вініченко О.В. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає пред`явлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що 30.07.2021 о 07:55 між [PERSON] та Товариством було укладено договір про споживчий кредит № 100471396 на суму 11 400,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами пільговим періодом на строк 30 днів (п. 1.3. договору), шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку, зазначену в анкеті-заявці Позичальника в Особистому кабінеті позивача. Кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. При цьому, всі вимоги чинного законодавства України, для укладення договорів такого змісту було дотримано сторонами. Укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», хронологія вчинення дій позивачем щодо укладення Кредитного договору у формі електронного правочину описана в додатку 9. Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи Позивача (LogFile застосування коду), згідно додатку 8. Верифікація клієнта здійснена за допомогою системи ВаnкID Національного банку України. У відповіді на відзив [PERSON] наголосив, що ніяких кредитних договорів в ТОВ «Мілоан» не укладав, на сайті та в особистому кабінеті не реєст рувався, одноразовий ідентифікатор для підписання договору не отримував і не використовував, коштів не отримував. Карткові рахунки позивача використали треті особи. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вкзав наступне. Наявність кримінального провадження № 12021046640001016, постанова про визнання [PERSON] потерпілим не доводять факт вчинення злочину. Досудове розслідування не завершено, справу не передано до суду для розгляду по суті, вирок суду відсутній. 03.07.2023 відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва здійснено повторний автоматичний розподіл справи (п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду). Позивач [PERSON] просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги. Представник ТОВ «Мілоан» також просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку наявним доказам, приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як передбачено частинами 1 та 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до частин 1 та 2 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ глави 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні положення про правочин в т.ч. договори, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені главою 16 розділу 1У ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.ч. 1, 4 ст.202 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК). Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону передбачені параграфом 2 глави 16 розділу ІУ книги першої ЦК України. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Так, як свідчать матеріали справи між [PERSON] та ТОВ "Мілоан" укладено 30.07.2021 договір споживчого кредиту №100471396 на суму 11 400,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами пільговим періодом на строк 30 днів (п. 1.3.1 договору), шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку, зазначену в анкеті-заявці Позичальника в Особистому кабінеті позивача. Кредитний договір був укладений в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Після укладення Кредитний договір надавався позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», хронологія вчинення дій позивачем щодо укладення Кредитного договору у формі електронного правочину описана в додатку 9. Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи Позивача (LogFile застосування коду). Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Частиною 1 ст.14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги. Відповідно до ч.6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 680. Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу. Відповідно до п.12) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Після підписання, відповідного до чинного законодавства, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору на його картку, що підтверджується відповідними додатками. Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору, укладення Товариством Кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. Кредитного договору). Тобто, кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми, волевиявлення на укладення якого позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. При укладенні даного договору верифікація клієнта була здійснена за допомогою системи ВаnкID Національного банку України. Дані вказані заявником в анкеті-заяві співпадають з тими, які отримало Товариство з системи ВаnкID. Технологічно система ВаnкID влаштована таким чином, що користувач (заявник), який запитує послугу на сайті надавача послуг, обирає серед банків, що приєдналися до системи BankID, той банк, в якому він безпосередньо верифікований, є його клієнтом та має діючий договір, після чого проходить багатофакторну автентифікацію на сторінці обраного ним банку (що фактично релевантна автентифікації при доступі до управління карткою/рахунком за допомогою інтернет- банкінгу) та надає цьому банку згоду на передачу ідентифікаційних даних надавачу послуг. Відповідно до Положення про Систему BankID Національного банку України, абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку. Абонент-ідентифікатор (тобто банк) зобов`язаний забезпечити повноту, достовірність і актуальність надання електронних підтверджень електронної дистанційної ідентифікації користувачів. Абонент-ідентифікатор зобов`язаний здійснювати багатофакторну автентифікацію користувача за кожним електронним запитом на електронну дистанційну ідентифікацію до моменту передавання персональних даних такого користувача через Систему BankID Національного банку. Тобто, для укладення кредитного договору позичальнику, необхідно мати доступ до мобільного телефону, крім того, необхідно знати номер телефону, знати пароль для підтвердження ідентифікації у системі BankID та ввести код підписання договору. Таким чином, укладення зазначеного кредитного договору іншою особою виключається. Із зазначеного можна зробити висновок, що виключається те, що третя особа, яка отримала номер телефону, могла знати паролі від інтернет банкінгу позивача. Необхідно врахувати, що позивач достовірно знав, що його номер телефону встановлено як логін для входу в інтернет банкінги. Також не оспорюється належність номеру карти, на який було перераховано суму кредиту та визнається позивачем. Тобто, позивач отримав кошти за вказаним кредитним договором саме на належну йому карту. З наданої позивачем виписки по рахунку карти № [NUMBER] , вбачається, що впродовж кількох днів за картою здійснювались видаткові операції, при цьому позивач не заблокував свою карту. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Так, до таких підстав законодавець відносить: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), суперечить правам й інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Проте, із поданої позовної заяви та долучених до неї документів не вбачається жодної з умов, як підстави для визнання кредитного договору недійсним, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому суд не може покласти в основу рішення твердження позивача щодо заволодіння третіми особами належним йому майном, а саме: мобільним телефоном, дві пластикові картки "ПриватБанку" та АТ "Райффайзен Банк Аваль" за відсутності належних та достатній доказів на підтвердження даної обставини. Наявність відкритого кримінального провадження та визнання [PERSON] потерпілим не є , в розумінні чинних положень ЦПК України, доказами того, що спіний договір не був укладеним. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed