Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

До Заводського районного суду м.Запоріжжя 22 серпня 2023 року надійшла позовна заява (уточнена) [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо вимог щодо предмета спору [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, починаючи з дня подачі позову і до закінчення дочкою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою судді від 05.10.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] , підтримує в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сердюк М.І.,які про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача адвоката Сердюк М.І. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] визнають в розмірі 1/6 від усіх видів доходу відповідача. Також, у встановлений строк відповідач подав відзив, де частково визнав позовні вимоги в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу). Зазначив, що також має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, та його утриманні перебуває матір [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка за віком, яка страждає на ряд хронічних захворювань, що потребує дорого вартісного лікування із сімейного бюджету. 29.05.2023 року матір перенесла операцію, потребує продовження лікування. Дружина відповідача [PERSON] за станом здоров`я потребує лікування, що підтверджується медичною документацією. Стан здоров`я відповідача погіршився. Також зазначає, що відповідач справно платив аліменти на утримання доньки, [PERSON] , заборгованості по аліментам не мав. Заперечує проти стягнення аліментів з 22.08.2023 року, адже відповідно до Довідки № 212, навчатися повнолітня донька почала з 04.09.2023 року,тому вважає, що лише з цього часу набуває статусу як дитина, яка продовжує навчання. У відповіді на відзив позивачка просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги мають законну і обґрунтовану підставу - їх донька навчається на бюджетній формі навчання в НУ «Запорізька політехніка», чи буде отримувати стипендію, - невідомо. Донькапрацювати для утримання самої себе одночасно з навчанням не може. Довідка про навчання була надана. Тому наявний прямий обов`язок батька утримувати повнолітню доньку на період навчання. У запереченні на відповідь на відзив відповідач не заперечував проти часткового задоволення позову про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 04.09.20923. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. З свідоцтва про розірвання шлюбу (повторного) серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між сторонами був розірваний 22 березня 2007 року,актовий запис № 61. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис № 329, що сторонами не оспорюється. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 03 червня 2015 року у справі ЄУН 332/1646/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , громадянина України на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили. 01 грудня 2007 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] . [PERSON] здобула повну загальну середню освіту в 2023 році у Запорізькій гімназії №46 Запорізької міської ради Запорізької області, що підтверджується копією Свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти серії [NUMBER] від 30 червня 2023 року. З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] та Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру за № 3040-2019 щодо [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки за №212 від 10.08.2023, [PERSON] є студенткою 1 курсу БАД-513, 022- «Дизайн» (промисловий дизайн) денної форми навчання (бюджетна) факультету Будівництва, архітектури та дизайну Національного університету «Запорізька політехніка». Зарахована наказом № 358-С від 09.08.2023р.Термін навчання: 04.09.2023р. по 12.06.2027р. З договору про навчання у закладі вищої освіти № 11888869 від 10 серпня 2023р. вбачається, що [PERSON] зарахована на 1 курс за денною формою навчання, за освітньою програмою «промисловий дизайн», для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр». Відповідно до п.12 Договору, фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення). З довідки №69 від 12.09.2023 вбачається, що [PERSON] навчається у національному університеті «Запорізька політехніка» на денній бюджетній формі навчання на першому курсі. Згідно з постановою КМУ № 882 п.13 від 12.07.2004р. стипендію не отримуватиме з 01.09.2023р. по 29.02.2024р. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18, від 16 лютого 2022 року, справа № 381/2423/20, провадження № 61-17937 св 21. Як вбачається з матеріалів справи, донька сторін [PERSON] повнолітня, є студенткою денної бюджетної форми навчання національного університету «Запорізька політехніка». [PERSON] не має самостійного заробітку. Отже, вона потребує матеріальної допомоги для оплати навчання та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, інтернет-зв`язок, харчування, тощо. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 СК України, судом враховано матеріальне становище [PERSON] та платника аліментів, інші обставини. Потреба в матеріальній допомозі пов`язана з навчанням. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на період навчання доньки [PERSON] , матеріали справи не містять. Відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] на період навчання, тому просить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітної плати (доходу), за умови що вона буде продовжувати навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років. При цьому позивач [PERSON] у наданій суду заяві від 20.12.2023 також не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу), на період навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, часткове визнання відповідачем позовних вимог, а також те, що, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, повнолітню доньку, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею двадцяти трьох років, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у зв`язку з продовженням навчання останньою, у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 22.08.2023, оскільки, на підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, до закінчення навчання останньою, але не більше як до досягнення нею 23 років. Суд враховує, що відповідний позов надійшов до суду саме 22.08.2023. Разом з тим, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22): «Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти)». Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-5707св22), за пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти). При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо). Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту. Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституції України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим. Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини. Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі. Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес. Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо. Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі №752/20152/16-ц (провадження №61-19405сво21). При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у цій справі № 753/20347/20 (провадження № 61-9584св21), про те, що у зв`язку з припиненням навчання особою у червні 2020 року та зарахуванням її на навчання лише з 01 жовтня 2020 року немає підстав для стягнення з боржника грошових коштів за виконавчим листом у зазначений період, тобто у період між завершенням навчання на одному освітньому рівні і до початку навчання на наступному освітньому рівні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначено, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: partial