Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього батьком [PERSON] , який народився [INFO] в м.Ніжині, із внесенням змін щодо батька в актовий запис про народження дитини, стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу). Позов обгрунтовується тим, що позивач, яка до одруження 09 серпня 2019 року мала прізвище [PERSON] , з 2010 року спільно проживала із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, внаслідок чого у сторін [INFO] народився син [PERSON] , відомості про батька щодо якого внесені в актовий запис за її вказівкою відповідно до ч.1 ст.135 СК України, зокрема зазначені ім`я та по-батькові справжнього батька. Син [PERSON] за своєю зовнішністю дуже схожий із відповідачем, який після народження спільного сина, спочатку допомагав, а в подальшому тривалий час ухиляється від утримання свого сина, не спілкується із ним, добровільно не бажає визнати сина в документальному порядку, відмовився подати спільну заяву до РАЦСу про походження дитини, що порушує і права самої дитини, зокрема і на належне утримання. Просить позов задовольнити, призначити по справі судово-генетичну експертизу, стягнути 992 грн. 40 коп судового збору та 4000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до повідомлення від 25 січня 2023 року начальник Ніжинського ВДРАЦС Катруха С. просить розглянути справу за відсутності. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року за результатами підготовчого провадження, під час якого відповідачем [PERSON] не подано відзиву, заперечення, даних про фактичне місце проживання, роботи, засобів зв`язку,-справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 04 грудня 2023 року, в яке відповідач [PERSON] повторно не з`явився без повідомлення причин, в порядку ч.8 ст.223 ЦПК України (у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з`явилися) допитано свідків згідно клопотання позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача в с.Ніжинське; сторони разом проживали однією сім`єю в [ADDRESS] , у них народився хлопчик [PERSON] , від якого [PERSON] не відмовлявся і не заперечував, що це його син, але в подальшому відмовився платити аліменти; до війни [PERSON] хлопчиком не цікавився, під час війни надавав трохи коштів; син дуже схожий на відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що сторони [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю в [ADDRESS] , у них народився син [PERSON] , якого відповідач спочатку визнавав за сина; позивач просила допомоги у відповідача на сина; син є копією по зовнішності із відповідачем. Відповідно до клопотання від 28 грудня 2023 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Глазун Т.О. позов підтримують, судовий розгляд просять провести за відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслані неодноразові рекомендовані повідомлення про судовий розгляд. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Також судом в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України здійснено виклик відповідача [PERSON] до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а саме оголошення про виклик від 09 лютого 2023 року в судове засідання на 28 лютого 2023 року, від 09 березня 2023 року в судове засідання на 11 квітня 2023 року, від 02 листопада 2023 року в судове засідання на 04 грудня 2023 року, від 04 грудня 2023 року в судове засідання на 28 грудня 2023 року. Судом також 17 квітня 2023 року та 02 листопада 2023 року здійсненні запити до [INFO] щодо перебування відповідача [PERSON] у складі ЗС України чи інших утворених військових формувань. Відповідно до повідомлень [INFO] від 26 квітня 2023 року, 13 листопада 2023 року [PERSON] , 1994 року народження, перебуває на військовому обліку у [INFO] , інформація щодо проходження ним військової служби, участі в бойових діях відсутні; на військову службу не призивався. Тобто судом вжиті належні засоби щодо інформування відповідача про судовий розгляд, при цьому судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України", сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Неодноразова неявка відповідача [PERSON] в судові засідання без повідомлення причин перешкоджає здійсненню всебічного розгляду справи у межах "розумного" строку і порушує принципи добросовісності та розсудливості, права позивача на судовий захист. Чергова неявка відповідача не повинна призводити до того, що позивач втрачає всіляку можливість свого судового захисту. Враховуючи викладене та позицію позивача в судовому засіданні 28 грудня 2023 року встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процессу 28 грудня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є позивач [PERSON] .. Згідно даних свідоцтва про народження від 11 травня 2012 року [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м.Ніжині Чернігівської області, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції 11 травня 2012 року складено актовий запис №294, батько- [PERSON] , мати- [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження… від 11 травня 2012 року, відомості про батька [PERSON] , який народився [INFO] в м.Ніжині,-як [PERSON] , записані за вказівкою матері [PERSON] згідно з ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] , [INFO] , одружилась із [PERSON] 09 серпня 2019 року, прізвище подружжя після реєстрацію шлюбу- [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 09 серпня 2019 року серії [NUMBER] . Згідно ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу. Статтею 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Частиною 1 ст.135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року згідно клопотання позивача [PERSON] по справі призначено судово-генетичну (біологічну) експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, із поставленням питання,-чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , із роз`ясненням сторонам, що відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експерту необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Копія ухвали надіслана за зареєстрованим місцем проживання відповідача, також судом у повідомленнях від 12 червня 2023 року, 17 липня 2023 року на адресу відповідача вказано про проведення експертного дослідження 23 червня 2023 року, 04 серпня 2023 року. Дана ухвала суду від 04 травня 2023 року згідно повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 08 серпня 2023 року повернута без виконання, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразка крові не з`явився. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф від 07 травня 2009 року). Частиною 1 ст.109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що фактично експертиза від 04 травня 2023 року не проведена через неодноразові неявки відповідача для відбору зразків крові, тобто наявне ухилення відповідача від участі в експертизі, що є підставою для застосування наслідків вказаного ухилення, що зазначено у ч.1 ст.109 ЦПК України, в даному випадку-для визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена. Також в судовому засіданні безпосередньо заслухані показання свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] .. Також згідно поданих позивачем фотознімків наявна візуальна схожість рис обличчя малолітнього [PERSON] та відповідача [PERSON] .. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши обставини згідно ч.1 ст.109 ЦПК України, показання в судовому засіданні свідків та надані позивачем фото у їх сукупності та достатності,-які відповідачем у встановленому порядку не спростовані, в судовому засіданні встановлені підстави для визнання відповідача [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню. Відповідно до п.п.2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про визнання батьківства. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. Також судом враховується, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Також задоволення позову в даній частині спрямоване на захист інтересів малолітньої дитини, щоб забезпечити стабільність умов її життя, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої дитина не має батька. При вирішенні позову щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини судом враховується наступне. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько, не здійснює матеріального утримання свого малолітнього сина [PERSON] , який на час розгляду справи досяг 11-го віку і фактичне утримання якого здійснюється позивачем, як матір`ю, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, у зв`язку чим суд вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) відповідача, даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на утримання дитини саме позивачем. Позов в даній частині підлягає задоволенню. Аліменти підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду,-з 29 грудня 2022 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 992 грн. 40 коп судового збору за вимогу про визнання батьківства, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на її користь, також позивач (згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі-у справах про стягнення аліментів) звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку з чим 992 грн. 40 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Представництво позивача [PERSON] згідно ордеру та договору від 03 жовтня 2022 року здійснюється адвокатом Глазун Т.О., якою надані послуги щодо консультування, опрацювання актуальної судової практики, складення позовної заяви та представництво в суді, із визначенням гонорару у розмірі 4000 грн., оплата яких здійснена позивачем відповідно до рахунку-фактури №03-10-22. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для їх стягнення на користь позивача із відповідача. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved