Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовна заява з урахуванням уточнень обґрунтована тим, що позивач була власником автомобіля марки Hyundai Accent, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] . 03.03.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сеніної О.О. з проханням перевірити чи вчинялись від її імені будь-які правочини. У відповідь отримала витяг № 33351553 від 03.03.2017 року з Єдиного реєстру довіреностей, відповідно до якої [PERSON] надала своєму чоловіку [PERSON] довіреність на розпорядження зазначеним транспортним засобом. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., 03.02.2017 року о 16 год. 15 хв. за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивач зазначає, що даної довіреності підписувала. Стверджуючи, що жодних дій щодо переходу права власності, продажу, перереєстрації, зняття з обліку і проведення будь-яких інших реєстраційних дій відносно автомобіля Hyundai Accent, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , власник не вчиняла, позивач просила суд визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26.03.2017 року, укладений між Одеською філією Приватним підприємством „Виробничо Торгівельне підприємством „Гермес" та [PERSON] недійсним та витребувати даний автомобіль у [PERSON] з чужого незаконного володіння, оскільки він вибув із володіння поза волею позивача. У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у уточненій позовній заяві та відповіді на відзив. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву, у якій просила суд відмовити у задоволенні позову та розгляд справи здійснювати за її відсутністю. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, будь яких клопотань від нього не надходило. Відповідач [PERSON] та його представник в судових засіданнях заперечували проти задоволення позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, ніяких заяв та клопотань від них до суду не надходило. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була власником автомобіля марки Hyundai Accent, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . 03.03.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сеніної О.О. з проханням перевірити чи вчинялись від її імені будь-які правочини. У відповідь отримала витяг № 33351553 від 03.03.2017 року з Єдиного реєстру довіреностей, відповідно до якої [PERSON] надала своєму чоловіку [PERSON] довіреність на розпорядження зазначеним транспортним засобом. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., 03.02.2017 року о 16 год. 15 хв. за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2021 року, виконаного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (том. 1, а.с. 159-165) встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис__» у Довіреності від 03.02.2017, виданої від імені [PERSON] [PERSON] , посвідчена Коноваловою Е.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис__» у Довіреності від 03.02.2017, яка видана від імені [PERSON] [PERSON], посвідчена Коноваловою Е.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), виконаний не [PERSON] . За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Отже, враховуючи те, що підпис на довіреності Позивачу не належить, [PERSON] суд дійшов висновку, що остання не виявила особистого бажання та свідомого волевиявлення до вчинення правочину на набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків у вигляді вищеописаної довіреності. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26.03.2017 року, укладеного між Одеською філією Приватним підприємством „Виробничо Торгівельне підприємством „Гермес" та [PERSON] , про відчуження автомобіля „Hyundai Accent", 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] ; VIN-код [NUMBER] недійсним,обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. ЦК України передбачено, що способом захисту порушених прав є віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Цей висновок викладено у постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року, по справі № 759/1692/18 (провадження № 61-20369св21). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Таким чином ефективним захистом прав власника у випадку вибуття з його володіння майна поза його волею є саме витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України. Так, автомобіль „Hyundai Accent", 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] вибув з володіння [PERSON] поза її волею внаслідок підроблення її підпису в довіреності від 03 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Коноваловою Е.А., якою [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися спірним автомобілем. В подальшому спірний автомобіль був відчужений особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома позивача. Таким чином, спірний автомобіль вибув з власності [PERSON] поза її волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині витребування у [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля „Hyundai Accent", 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; VIN-код [NUMBER] ,обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved