Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , у якій просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти у розмірі 54852,90 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між нею та відповідачами 16.01.2022 року було укладено договір в забезпечення укладання договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Відповідно до умов цього договору відповідачі зобов`язувались вчинити правочин продажу квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] 01.03.2022 року у приватного нотаріуса Поляк Д.В. на суму, що еквівалентна 25800 доларів США. У забезпечення свого наміру щодо купівлі цієї квартири [PERSON] було надано гарантійну суму у розмірі 1000 доларів США, яка у подальшому мала бути зарахована у вартість квартири за договором купівлі-продажу. 05.02.2022 року між відповідачами та позивачем було укладено договір до договору в забезпечення укладання договору купівлі-продажу об?єкту нерухомості від 16.01.2022 року, відповідно до якого позивач сплатила відповідачам додатково ще 500 доларів США гарантійної суми. Зазначила, що нею у порядку забезпечення свого наміру щодо купівлі квартири [ADDRESS] , було надано гарантійну суму загальною сумою 1500 доларів США. Посилалась на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, веденням активних бойових дій на території м. Харкова 01.03.2022 року укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS] не відбулось з причин, що не залежали від волі сторін. Також, зазначила, що 14.11.2022 року звернулась до відповідачів з листом, у якому просила повернути сплачені нею грошові кошти у розмірі 1500 доларів США. Проте цей лист не було отримано відповідачами. До цього позивач неодноразово зверталась до відповідачів засобами телефонного зв`язку з проханням повернути, сплачений нею гарантійний платіж. Також 18.01.2023 року відповідачам була направлена вимога про повернення грошових коштів, однак станом на теперішній час грошові кошти повернуто не було, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, також зазначила про часткову сплату відповідачами грошових коштів. Відповідачі у судовому засіданні проти позовних вимог позивача не заперечували, визнали обставини, викладені у позовній заяві. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.01.2022 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір в забезпечення укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого відповідачі зобов`язуються передати у власність позивачу зазначену квартиру, а позивач зобов`язується прийняти останню у власність та сплатити її вартість в еквіваленті 25800 доларів США. Договір купівлі-продажу має бути укладений до 01.03.2022 року у приватного нотаріуса Поляк Д.В. (м. Харків, вул. Валентинівська, 23). На підтвердження зобов`язання з укладення договору купівлі-продажу позивач сплачує відповідачам гарантійну суму у розмірі 28000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, вказана сума входить у вартість квартири. Якщо договір купівлі-продажу не буде укладений з вини позивача гарантійна сума залишається у відповідачів і зараховується як неустойка (штраф). Якщо договір купівлі-продажу не буде укладений з вини відповідачів гарантійна сума повертається позивачу, крім того позивачу виплачується неустойка (штраф) у сумі, що відповідає гарантійній сумі (п.8, 9 Договору). 05.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір в забезпечення укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, відповідно до якого внесено зміни до п.8,9 договору від 16.01.2022 року. Позивач додатково до залогової суми, визначеної договором від 16.01.2022 року, вносить суму еквівалентну 500 доларів США. Сторони звільняються від відповідальності за невиконання обов`язків за договором, якщо це виявилось наслідком непереборної сили. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмові формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Положення частини другої статті 215, частини першої статті 218, частини першої статті 220 ЦК України передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому (уклали попередній договір), сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідачі визнали обставини, викладені у позовній заяві. Відповідно до квитанцій від 25.09.2023 року та 06.11.2023 року [PERSON] сплачено позивачу 2500 грн. та 1300 грн. відповідно, крім того, згідно копії розписки від 05.02.2022 року [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 400 доларів США. Вказані обставини не заперечувались позивачем та відповідачами у справі. Таким чином, всього відповідачами повернуто позивачу 18427,44 грн. А отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд стягує з відповідачів солідарно на користь позивача 36411,36 грн.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано: копію договору про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2023; копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2023, укладених між Адвокатським бюро «Михайла Притули» та [PERSON] ; акт №43 від 01.11.2023 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг); платіжну інструкцію від 12.01.2023 про сплату правової допомоги у розмірі 3500 грн.. Таким чином, суд стягує в рівних частинах з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн..

Outcome: partial