Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивачки за первісним позовом - адвокат Нестерко І.О. звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме, житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , та про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу у розмірі 148470 грн., витрат за проведення експертизи ринкової вартості транспортного засобу у розмірі 1500 грн. та витрат за проведення експертизи ринкової вартості житлового будинку з надвірними господарськими спорудами у розмірі 1000 грн. В\~обгрунтування позову\~зазначає,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі\~з 29.12.2011\~року,\~який 28.03.2023\~року було\~розірвано відповідно\~до рішення\~Соснівськогорайонного суду м. Черкаси. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано: житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., було зареєстровано за відповідачем за первісним позовом [PERSON] ; колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрований за [PERSON] 12.01.2019 року. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо питання користування та розпорядження даним майном, тому прохав здійснити поділ майна, визнавши за [PERSON] право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості автомобіля в сумі 148470,00 грн., а також витрати за проведення експертизи ринкової вартості транспортного засобу в розмірі 1500 грн. та витрати за проведення оцінки нерухомого майна (житлового будинку) в розмірі 1000 грн. Відповідач подав відзив на первісний позов, де зазначив, що автомобіль, на який вказує позивачка, було продано за її згоди, а кошти та використано на потреби їх сімї, зокрема, на відпочинок в Єгипті. Так, 28.12.2020 року ним було надано відповідну довіреність [PERSON] та [PERSON] щодо продажу автомобіля, однак зазначені особи з невідомих йому причин не здійсниили перереєстрацію транспортного засобу на себе. Проте, відчуження автомобіля відбулося шляхом продажу новим власникам та отримання від них коштів за вказаний автомобіль. Щодо визначеною позивачкою на підставі висновку експерта вартості автомобіля, то він вважає її завищеною, оскільки експертом автотоварознавцем визначено середню ринкову вартість автомобіля, однак не враховано, що вказаний автомобіль був пошкоджений внаслідок ДТП. Тому він просить призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу вказаного автомобіля та визначити його вартість станом на день проведення експертизи. Що стосується поділу будинку, то він не заперечує, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, спору щодо нього між ними ніколи не було. Позивачка має вільний доступ до будинку. Більше того, після розірвання шлюбу вони з позивачкою прийняли рішення про продаж будинку, у звязку з чим ним неодноразово подавалися оголошення про продаж будинку. Також вони погодили його вартість та вирішли розділити порівну кошти, вилучені від продажу. Виходячи з цього, вважає, що спору щодо житлового будинку між сторонами не існує та просить закрити провадження у справі в цій частині заявлених вимог у звязку з відсутністю предмету спору. Також відповідач 27 червня 2023 року подав зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, де просить позбавити його права власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності на автомобіль MERCEDES-BENS VITO 109 CDI 2005 року випуску, тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., визнати право власності на вказаний автомобіль за позивачкою [PERSON] та стягнути зі [PERSON] на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, визначеної за результатами судової автотоварознавчої експертизи. Під час розподілу судових витрат просить врахувати витрати, понесені ним при розгляді даної справи. Представником позивачки за первісним позовом подано відповідь на відзив, згідно з якою вказані відповідачем у відзиві на позов відомості не відповідають дійсним обставинам справи, продаж спірного автомобіля не відбувався, оскільки право власності не перереєстровано за іншим власником і станом на час розгляду справи автомобіль є власністю відповідача. Окрім того, продаж автомобіля не було погоджено з позивачкою, не підтверджено і факту використання коштів на потреби і користь сімї. Надуманими є твердження відповідача про використання грошових коштів від продажу автомобіля на поїздку в Єгипет, так як зі слів відповідача автомобіль продано 28.12.2020 року, а кошти за поїздку в Єгипет перераховано з кредитної карти 25.08.2021 року, що свідчить про відсутність будь-яких звязків між цими подіями. Вартість автомобіля, встановлена експертом, є дійсною ринковою вартістю на час подачі позову. Щодо закриття провадження у справі в частині поділу будинку, то будинок є власністю [PERSON] , будь-яких домовленостей щодо його поділу чи спільного продажу між сторонами не досягнуто, тому існує ризик продажу спірного будинку відповідачем одноособово, тому спір між ними все-таки існує. Тому просить відхилити доводи відповідача за первісним позовом та задовольнити позов у повному обсязі. 03.07.2023 року у підготовчому судовому засіданні представником позивачки за первісним позовом - адвокатом Нестерко І.О. збільшено позовні вимоги шляхом визнання житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., зареєстровано за [PERSON] , та автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрованого за [PERSON] 12.01.2019 року, спільною сумісною власністю подружжя. 05.07.2023 року представником позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом адвокатом Нестерко І.О. подано відзив на зустрічний позов, де прохав відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю, адже відповідачка за зустрічним позовом не є власницею спірного автомобіля і не має доступу до нього, який до того ж зі слів [PERSON] переданий третім особам. У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом адвокат Нестерко І.О. підтримав\~первісний позов\~у повному\~обсязі з\~підстав,\~викладених в\~матеріалах позовної\~заяви,\~та прохав\~їх задовольнити,\~де докази щодо правничої допомоги буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Також прохав відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає його необгрунтованим. Представниця відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом адвокат Кушнір А.С. в судовому засіданні первісний позов визнала частково а саме не заперечуввала щодо поділу будинку, а щодо інших позовних вимог - просила відмовиити, підтвердивши суду, що автомобіль та житловий будинок, які є предметом спору, дійсно були спільно нажитим сторонами майном у шлюбі, та підтримала зустрічний позов з викладених у ньому підстав. Вислухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2011 року, який розірвано відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2023 року, що набрало чинності. Також судом встановлено і не спростовано учасниками процесу, що під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано: житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., було зареєстровано за відповідачем за первісним позовом [PERSON] ; колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрований за [PERSON] 12.01.2019 року, що підтверджується даними Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вих. № 31/23/41 від березня 2023 року, складеного адміністратором ТСЦ № 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ТСЦ МВС) на адвокатський запит від 07.03.2023 року. Відповідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Матеріалами справи не підтверджено факту укладання шлюбного договору, або факту існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вказане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Враховуючи викладене, а саме те, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, неподання відповідачем заперечень щодо оспорення поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказані позивачем об`єкти, суд приходить до висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі, і їх частки у власності є рівними, а тому позивачка за первісним позовом обгрунтовано має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, а саме, на 1/2 частки житлового будинку та транспортного засобу, виходячи з чого позовні вимоги в цій частині первісного позову підлягають до задоволення шляхом визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін. При цьому, суд відкидає посилання відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом та його представниці на те, що між ним і колишньою дружиною відсутній предмет спору щодо визнання спільною сумісною власністю та поділу житлового будинку, беручи до уваги, що право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, дійсно зареєстроване за [PERSON] одноосібно, будь-які договори щодо спірного будинку між сторонами не укладались, а [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 його частку і здійснити його поділ, що, безумовно, є її правом, передбаченим законом. Щодо вимоги\~про стягнення\~зі [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , то судом встановлено таке. Згідно положеннь ч. 2, 4,5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Сформульовано нову правову позицію, за обставинами тієї справи, коли один із подружжя, який подав позов про поділ спільного майна, погодився на присудження на його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухомість, тоді як інший із подружжя (відповідач) на сплату компенсації не погодився, і гроші на депозитний рахунок суду не вніс. Частина п`ята статті 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Подібні за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Враховуючи те, що позивачка за первісним позовом бажає припинення свого права на частку у спільній сумісній власності на транспортний засіб шляхом стягнення 1/2 частки грошової компенсації з відповідача за первісним позом, й того, що залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить відповідача його частки у праві на це спільне майно, натомість порушить баланс інтересів позивачки за первісним позом як співвласника, суд вважає, що остання має право на одержання від відповідача за первісним позом матеріальної компенсації вартості своєї частки. Так, у своїх позовних вимогах позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом просить визнати спірне майно обєктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом у своєму відзиві на первісний позов та у зустрічному позові навпаки просить суд позбавити його права власності на спірний транспортний засіб, визнавши право власності на нього за [PERSON] та стягнувши з неї 1/2 частку вартості автомобіля. В обгрунтування зустрічного позову та своїх вимог посилається на те, що спірний автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , було придбано ним під час шлюбу в січні 2019 року за 20000 грн. згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1863 від 12.01.2019 року. Власником вказаного автомобіля зареєстровано [PERSON] , однак цей транспортний засіб продано іншим особам - новим власникам за їхнім спільним рішенням, тобто, [PERSON] про це було відомо. 28.12.2020 року ним було надано довіреність на користування автомобілем [PERSON] та [PERSON] . Інформацією про теперішнє місце перебування автомобіля він не володіє, звязку з його покупцями не підтримує, а останні з невідомих причин не здійснили перереєстрацію вказаного автомобіля на себе. Однак він вважає, що відчуження автомобіля відбулося, оскільки грошові кошти за нього було отримано та використано сторонами в інтересах сімї на спільну подорож до Єгипту. До того ж вважає значно завищеною визначену позивачкою середню ринкову вартість автомобіля, яка вказана у висновку експерта Березовського А.А. № 50 від 29.03.2023 року, оскільки автомобіль був пошкоджений внаслідок ДТП і даний факт не враховано під час проведення оцінки. З наведеного слідує, що обставини набуття спірного автомобіля під час шлюбу за їх спільні кошти сторонами не заперечується. В той же час, суд не може взяти в основу доказів посилання відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом та його представниці на продаж спірного автомобіля в 2020 році та використання коштів від його продажу на спільну подорож та відпочинок, оскільки належні і допустимі докази на підтвердження цього факту відсутні. Так, ні відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом, ні його представницею не надано суду договору купівлі-продажу спірного автомобіля іншими особами, а видача довіреності на імя третіх осіб та заява свідка, про допит якого, на роз`яснення суду, клопотань не було, не свідчать про його реальне відчуження на законодавчому рівні. (а.с.71,72,176,177). А згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Позивачка за первісним договором-відповідачка за зустрічним позовом не давала письмову згоду на продаж спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін, договір купівлі-продажу автомобіля не укладено, і відповідач не довів іншого, доказів того, що позивачка отримала свою частку за автомобіль суду також не надано. Не доведено і того факту, що подружжя здійснило спільну подорож до Єгипту саме за кошти від продажу автомобіля, тобто використання їх на потреби сімї, а [PERSON] та її представник це категорично заперечують. Зважаючи на заявлене відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом та підтримане його представницею клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи спірного автомобіля через незгоду із висновком експерта Березовського А.А. № 50 від 29.03.2023 року щодо середньої ринкової вартості автомобіля судом 28.08.2023 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої за погодженням представників сторін доручено Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. У той же час, ухвала суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи повернута на адресу суду без виконання по причині того, що власником не надано на технічний огляд об`єкт дослідження. Тобто, відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом не погоджуючись із висновком щодо вартості спірного автомобіля, наданого позивачкою за первісним позовом-відповідачкою за зустрічним позовом, та будучи ініціатором проведення судової автотоварознавчої експертизи, не надав експерту об`єкт\~дослідження,\~що судом\~логічно розцінюється\~як намагання\~ затягнути строки розгляду справи. Виходячи зі встановлених обставин, суд бере до уваги і погоджується з наданим позивачкою за\~первісним позовом-відповідачкою\~за зустрічним\~позовомвисновком експерта Березовського А.А. № 50 від 29.03.2023 року щодо середньої ринкової вартості автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., середня ринкова вартість якого на час дослідження згідно з даним висновком становить 296940,00 грн. Відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом та його представницею результатів даного висновку під час розгляду справи не спростовано. З урахуванням цього, судо встановлено, що позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом виявивши бажання про припинення права на 1/2 частку спірного транспортного засобу, має право на грошову компенсацію за 1/2 частку вказаного транспортного засобу, що становить 148470,00 грн., яку слід стягнути з відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом на її користь, не вбачаючи обгрунтованих підстав для задоволення вимоги зустрічного позову [PERSON] щодо позбавлення його права власності на 1/2 частку спірного автомобіля, визнання права власності на нього за [PERSON] та стягнення з останньої компенсації 1/2 частки його вартості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом є обґрунтованими, законними та доведеними належними доказами, а тому первісний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Зустрічний позов суд слід залишити без задоволення, оскільки він не обгрунтований належними та допустимими доказами, і відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом та його представницею не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, наведених у матеріалах зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні первісної позовної заяви позивачкою за первісним позовом вказано, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести з розглядом справи на день подачі позову передбачає 20000 грн. витрат на правову допомогу та витрати, сплачені за проведення експертних досліджень у розмірі 2500,00 грн. У даній заяві зазначалося, що детальний опис понесених судових витрат та докази будуть подані позивачем, у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У той же час, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, за проведення експертного товарознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості транспортного засобу № 50 від 29.03.2023 року [PERSON] згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 50 від 29.03.2023 року сплачено 1500,00 грн. А за проведення оцінки ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами від 24.02.2023 року [PERSON] згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 0051 від 24.02.2023 року сплачено 1000,00 грн. Таким чином, загальна сума витрат, сплачених за проведення експертних досліджень, становить 2500,00 грн., які підлягають до стягнення з відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом на користь позивачки за первісним позовом-відповідачки за зустрічним позовом, оскільки вони документально підтвердженні. Про стягнення судових витрат позивача за первісним позовом у вигляді правничої допомоги представником позивача за первісним позовом було заявлено про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України. У зв'язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати відшкодуванню не підлягають. Окрім того, з відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4705,50 грн. (за дві вимоги немайнового характеру: 2х1073,60 грн.=2147,20 грн., та за дві вимоги майнового характеру: 1073,60 грн.+1484,70 грн./1% від ціни позову/=2558,30 грн.), оскільки позивачка за первісним позовом-відповідачка за зустрічним позовом як особа з інвалідністю 2 групи загального захворювання (пенсійне посвідчення безстрокове серії [NUMBER] від 31.07.2019 року) звільнена від його сплати при зверненні з первісним позовом до суду.

Outcome: approved