Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цією заявою, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , [INFO] . 13.07.2002 вона уклала шлюб з гр. [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » . Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У померлої було троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , - позивачка у справі, донька [PERSON] , [INFO] , а також син [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки. Позивачка звернулась до державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. із заявою про прийняття спадщини за законом в червні 2012 року та надала документи, але державним нотаріусом виявлено розбіжності у написанні прізвища померлої, а саме наступні: свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] видане на ім`я « [PERSON] », а свідоцтво про смерть видане на ім`я « [PERSON] ». У зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на житловий будинок, державним нотаріусом було зроблено запит до Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», яким було надано відповідь наступного змісту: «На Ваш запит № 248/02-14 від 06.02.2015 року КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» повідомляє про те, що станом на 09.02.2015 року нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого Новоселівською сільською радою 21.11.1989 року (ріш. № 216 від 31.07.1989 року). Загальна площа житлового будинку - 50,8кв.м., житлова площа - 26,3 кв.м., матеріал стін будинку - шлакоблок обкладений цеглою». Державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , тому позивачка просить задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. [PERSON] збільшила позовні вимоги, просила встановити факт належності правовстановлюючого документа - Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] виданого 21 листопада 1989 року Виконавчим комітетом Новоселівської сільської районної Ради народних депутатів на підставі Рішення народних депутатів № 216 від 31 липня 1989 року « [PERSON] , яка померла [INFO] ». Відповідач - Криничанська седищна рада про день слухання справи сповіщена. Дослідивши докази по справі, суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради 27.12.2012, актовий запис № 35 . Померла була матір`ю позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Новоселівською сільською радою Криничанського району 23.03.1977, актовий запис № 2 . 13.07.2002 позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Новоселівською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області 13.07.2002р., актового запису № 4. Після смерті матері позивачки, [PERSON] , відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок, свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим Виконкомом Новоселівської сільської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Криничанської районної Ради народних депутатів № 216 від 31.07.1989. У померлої було троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , - позивачка у справі, донька [PERSON] , [INFO] , а також син [PERSON] , [INFO] , але [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки. Державним нотаріусом виявлено розбіжності у написанні прізвища померлої, а саме наступні: свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] видане на ім`я « [PERSON] », а свідоцтво про смерть видане на ім`я « [PERSON] », тому відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» станом на 09.02.2015 року нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого Новоселівською сільською радою 21.11.1989 року (ріш. № 216 від 31.07.1989 року). Загальна площа житлового будинку - 50,8кв.м., житлова площа - 26,3 кв.м., матеріал стін будинку - шлакоблок обкладений цеглою». Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням п. 1 частини другоїст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положеньст. 8 Конституції УкраїнитаКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(даліКонвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно дост. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5статті 1268 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, що викладені в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справ про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Ураховуючи вищевикладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] .

Outcome: approved