Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її проживання разом із [PERSON] однією сім`єю в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія II-ЛВ № 13439 від 03.02.1998 року, виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) площею 2,49 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13439, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Бережницькій сільській раді за №875. Позовні вимоги\~мотивує тим, що [INFO] померла її далека родичка - [PERSON] ,\~після смерті\~якої відкрилася\~спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 2,49 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №13439 від 03.02.1998 року. Згідно довідки Жидачівської міської ради №402 від 21.07.2023 року, [PERSON] дійсно була зареєстрована в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила [INFO] , однак постійно проживала без реєстрації однією сім`єю із [PERSON] в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області, де вела спільне господарство. Від імені [PERSON] було посвідчено заповіт в користь дочки [PERSON] . Заповіт посвідчено 14.10.2003 року за № 76. [PERSON] займалася похороном [PERSON] та прийняла спадщину після її смерті, вступивши в управління та володіння спадковим майном. На час смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом була її дочка [PERSON] , однак вона спадщину не прийняла у жоден із передбаченим законом способів, а згодом померла. [PERSON] інших близьких родичів не мала, а тому на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1263 ЦК (перша, друга та третя черга спадкування). Натомість вона постійно проживала із [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. 11.09.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходяться на території Бережницької сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном. Окрім того, із довідки відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, вбачається ім`я власника паю « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть записано власниця паю записана як « [PERSON] ». За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем до часу відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документу та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від\~23.10.2023\~року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі керівника в строк до 06\~листопада 2023\~року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , мешканки смт.Журавно Жидачівського району Львівської області, яка померла у період з 2004-2007 роки. Ухвалою від 09.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо визнання чи заперечення позову. Крім того, просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. Заслухавши вступне слово позивача та її представника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України). Відповідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 20.02.2007 року (а.с.11). За життя [PERSON] , 14.10.2003 року було\~складено заповіт,\~який посвідчений\~секретарем виконавчого\~комітету Бережницької сільської ради\~та зареєстрований в реєстрі за № 76, згідно якого остання заповіла всі свої грошові заощадження, які знаходяться в Бережницькій філії Ощадного банку №63105 своїй дочці [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки Жидачівської міської ради №402 від 21.07.2023 року, [PERSON] дійсно була зареєстрована в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила [INFO] , однак постійно проживала без реєстрації однією сім`єю із [PERSON] в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області, де вела спільне господарство. Від імені [PERSON] було посвідчено заповіт в користь дочки [PERSON] . Заповіт посвідчено 14.10.2003 року за № 76. [PERSON] займалася похороном [PERSON] та прийняла спадщину після її смерті, вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.12). Судом також встановлено, що [PERSON] спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] жодним чином не прийняла, оскільки померла швидше за свою матір, а саме [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №70 від 26.11.2005 року (а.с.30). Відповідно до ч.ч. 2,3\~ ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована у с.Заболотівці, з 20.06.1979 року (а.с.7-9). Допитана як свідок [PERSON] в судовому засідання дала покази про те, [PERSON] була її стрийною, яку вона у 2001 році забрала проживати до себе. Здійснювала догляд за [PERSON] , займалася її похованням. В [PERSON] була дочка, прізвище якої вона не пам`ятає, та яка проживала у смт.Журавно. [PERSON] в селі всі кликали « [PERSON] », інших [PERSON] в селі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази про те, що являється дочкою позивачки. [PERSON] була дружиною рідного брата її дідуся. У 2001 році [PERSON] проживала разом із ними, вони із мамою стрийну обходили, доглядали за нею. В селі [PERSON] всі кликали « [PERSON] ». Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] була тільки позивачка. Оскільки позивачка постійно проживала із [PERSON] на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72455873 від 12.05.2023, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.14). З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №108/02-31 від 11.09.2023 року (а.с.17), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке він має намір успадкувати. Крім того, позивачем самостійно встановлено, що із довідки відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру вбачається, що ім`я власника паю « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть записано власниця паю записана як « [PERSON] ». Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4\~ЦПК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п.п. 2,21\~Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~у справах\~спадкування» №7\~від 30.05.2008\~року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Метою встановлення факту проживання однією \~сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією \~сім`єю зі спадкодавцем. \~ \~ \~ \~Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Таким чином,\~враховуючи вищенаведене,\~суд приходить\~до переконання,\~що наявними\~в матеріалах\~справи доказами\~та показами\~свідків,\~достатньо стверджується\~той факт,\~що[PERSON] \~ [INFO] проживалаоднією сім`єю із [PERSON] в с. Заболотівці Жидачівського району Львівської області, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила [INFO] ,\~а тому\~позов у\~цій частині\~є підставним\~та підлягає\~до задоволення. Щодо позовних вимог про факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Згідно до п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. На підтвердження свої позовних вимог позивачем долучено довідку відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.06.2023 року №1722/15-23 (а.с.15). Як вбачається із вищевказаної довідки, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області відсутній запис про реєстрацію сертифіката, належного [PERSON] . Проте, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р. за №333, за гр. [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2.49 умовних кадастрових гектарів на території Бережницької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №13439 зареєстрований 03.02.1998 р. за №875. Одночасно, суд критично ставиться до покликання позивача та її представника про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , за якою згідно вищевказаної довідки зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2.49 умовних кадастрових гектарів на території Бережницької сільської ради, одна і та ж особа, оскільки не підтверджуються будь-якими доказами. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу, а саме Сертифікату серії [NUMBER] зареєстрованого 03.02.1998 р. за №875 не підтверджений жодними належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами, а відтак недоведений позивачем. Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що вимоги останньої в частині визнання за нею права на спадкове майно є похідними від встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed