Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У жовтні 2023 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі також - ТОВ "Євро-Реконструкція", позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі також - відповідачі, боржники) про стягнення у солідарному порядку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційної складової та трьох процентів річних в загальному розмірі 133 435,66 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачі є мешканцями квартири [ADDRESS] , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В період з жовтня 2016 р. по вересень 2023 р. відповідачі не виконували належним чином зобов`язання з оплати наданих ним послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 98 882,71 грн. Як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, відповідачі на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 26 580,45 грн та трьох процентів річних в розмірі 7 972,50 грн. Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 10.11.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що позивачем пред`явлено позовні вимоги не до належного кола відповідачів, які мають нести цивільно-правову відповідальність за вказаних у позові обставин, зокрема не залучено до процесуальної співучасті інших співвідповідачів, що є підставою для відмови у позові. Незалучення як відповідачів інших зареєстрованих осіб у квартирі у спірний період часу нарахування заборгованості, які несуть солідарну відповідальність з [PERSON] та [PERSON] за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, в даному випадку покладає надмірний тягар на відповідача, позбавляючи його можливості в тому числі і стягнення (регресу) з інших осіб (яких не залучено як відповідачів) виплачених ним коштів, оскільки такими особами статус солідарних боржників не набувається в межах цієї справи. В даному випадку є обов`язковою співучасть інших осіб, які були зареєстровані та/або проживали у квартирі [ADDRESS] . Наведені позивачем розрахунки заборгованості з оплати за постачання гарячої води та опалення не є обґрунтованими, оскільки в них не враховано необхідність розподілу між іншими зареєстрованими у житлі особами заборгованості, яка утворилася у період реєстрації проживання у квартирі інших осіб (зокрема з жовтня 2016 р. по серпень 2022р.). Відповідач усвідомлює, що тягар відповідальності за спожиті комунальні послуги на квартиру за місцем його реєстрації має покладатися також і на нього, однак у спірний період часу, в квартирі були зареєстровані та проживали інші особи, які зазначені у витягу територіальної громади. [PERSON] вважає, що не є обґрунтованим та доцільним покладання лише на відповідачів тягаря оплати наданих комунальних послуг за інших осіб, що мають нести такий тягар солідарно з відповідачами. 16.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначив, що виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положенням статті 544 ЦК України. Тобто, діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників, заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до кожного з них конкретно за вибором кредитора. Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15ц, Постанові Верховного Суду від 30.10.2013 у справі №6-59цс13. 30.11.2023 від відповідачів надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки позивачем зазначено вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за період з жовтня 2016 р. по серпень 2023 р. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «Євро-Реконструкція» має ліцензію на постачання теплової енергії, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку [ADDRESS] . Відповідачі є мешканцями квартира [ADDRESS] ,що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який визначав учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг власника, споживача, виконавця та виробника. Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини другої статті 638 цього Кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною другою статті 641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. За приписами статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Судом установлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснювало надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої водина підставі договору, який був опублікований 23.07.2014 в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 103 (4503). Заперечення щодо умов договору відповідачами не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. Слід зазначити, що на даний час урядова постанова № 630 від 21.07.2005 не втратила своєї чинності, проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 було затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 509 цього Кодексу визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). За обставинами справи установлено, що мешканціквартири [ADDRESS] , будучи споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються ТОВ «Євро-Реконструкція», в період з жовтня 2016 р. по вересень 2023 р. не виконували належним чином покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті цих послуг, внаслідок чого станом на 01.09.2023 виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 39 126,27 грн та заборгованість за послуги з гарячого водопостачанняв розмірі 59 756,44грн. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції станом на 23.02.2022 склали 26 580,45 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 7 972,50 грн. Правильність нарахування позивачем суми основного боргу, інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідачами не спростована. Окрім того судом установлено, що в період виникнення спірної заборгованості відповідач [PERSON] був неповнолітнім, а досяг повноліття лише 23.03.2018р. За таких обставин при вирішенні даного спору необхідно керуватися положеннями цивільного закону, які встановлюють обсяг цивільної відповідальності неповнолітньої особи. Аналіз змісту статей 32, 33 ЦК України та частини третьої статті 156 Житлового кодексу Української РСР дає підстави для висновку, що неповнолітні власники не несуть самостійного обов`язку щодо утримання майна, а відтак обов`язок сплати суми боргу, яка припадає на [PERSON] у період з жовтня 2016 р. по 01.04.2018 р., слід покласти на його батька [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом з жовтня 2016 р. по квітень 2018 р. (дату досягнення [PERSON] повноліття) розмір заборгованості відповідачів за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання становить 24 160,99 грн, інфляційна складова боргу - 1 336,65 грн та три проценти річних - 379,27 грн, які підлягають стягненню одноособово з [PERSON] . Заборгованість за період з 01.04.2018 по 01.09.2023 підлягає солідарному стягненню з відповідачів, а саме заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання становить 74 721,72 грн, інфляційна складова боргу - 25 243,80 грн та три проценти річних - 7 593,23 грн Доводи позивача про солідарну відповідальність відповідачів обґрунтовані посиланням на норму частини третьої статті 9 Закону про житлово-комунальні послуги, якою визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відтак за змістом наведеної норми суб`єктами солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг є мешканці житла, які не є індивідуальним споживачем таких послуг в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Даючи оцінку заяві відповідачів про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Заявлена до стягнення заборгованість виникла в період з жовтня 2016 р. по вересень 2023 р., позов поданий у жовтні 2023 р., а відтак частина позовних вимог дійсно знаходиться за межами строку позовної давності. Водночас частинами 1 та 3 статті 264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Обставини які свідчать про переривання строків позовної давності відповідачами є проплати, які були здійсненні ними за житлово-комунальні послуги у травні 2020, листопаді 2022, квітні 2023. Водночас суд бере до уваги, що Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтями 257 та 258 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на усій території України встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023, а відтак строк позовної давності у цьому спорі не пропущений, а порушене право позивача підлягає захисту. Що стосується стверджень [PERSON] про те, що у спірний період (з 2017 по серпень 2022 роки) в квартирі були зареєстровані інші особи, то вказана обставина не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки після виконання зобов`язання, пов`язаного з стягненням заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідачі не позбавлені права заявити до тих осіб регресну вимогу про стягнення коштів за послуги, які фактично ними споживались у спірний період. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial