Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивачка [PERSON] 29.06.2023 року, скориставшись канцелярією, звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 10696, в якій просила суд ухвалити рішення про розірвання між нею та відповідачем [PERSON] шлюбу, котрий був зареєстрований 03.03.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис за № 60, а після розірвання шлюбу просила визначити місце проживання на той час ще малолітніх двох дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - відповідачем [PERSON] .. Позивачка [PERSON] 05.07.2023 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 10991, до котрої, на виконання ухвали про залишення вищевказаної позовної без руху, долучила виправлену позовну заяву про розірвання шлюбу, за якою вже просить суд об`єднаною позовною вимогою ухвалити рішення про розірвання між нею та відповідачем [PERSON] шлюбу, котрий був зареєстрований 03.03.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис за № 60, а після розірвання шлюбу вже на той час неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та ще малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом із батьком - відповідачем [PERSON] .. Вимоги виправленої позовної заяви обґрунтовано тим, що сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони у справі втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. У сторін у справі різні погляди на життя, за характерами вони не сходяться, що суперечило їхньому подальшому сумісному проживанню, а тому вони вже упродовж тривалого часу проживають окремо. Від спільного проживання сторони у справі мають двох дочок - [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, та [PERSON] , [INFO] , яка є малолітньою. Позивачка [PERSON] зазначає також, що примирення є неможливим, а їхнє обох з відповідачем [PERSON] рішення про необхідність розірвання вказаного шлюбу є остаточним. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає, як і немає спору з приводу того, з ким після розірвання вказаного шлюбу залишаться проживати їхні діти. Так, позивачка [PERSON] з цього приводу зазначає, що їхні діти упродовж тривалого часу проживають разом із відповідачем [PERSON] , й саме він займається їхнім вихованням та утриманням. Відтак позивачка [PERSON] , на підставі статей 104-105, 110, 112, 157, 161 СК України, просить вимоги виправленої позовної заяви задовольнити, зокрема розірвати їх з відповідачем [PERSON] шлюб, а після розірвання шлюбу їх неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом із відповідачем [PERSON] за місцем його проживання. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про розірвання шлюбу не подав. Поряд з цим, вказаний відповідач, будучи присутнім у судових засіданнях під час розгляду цієї справи по суті, висловив позицію про те, що викладені позивачкою [PERSON] у виправленій позовній заяві обставини не оспорює, а позов визнає. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] 02.10.2023 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 16565, в якому просила проводити судовий розгляд цієї справи по суті за її відсутності, на підставі наявних у матеріалах цієї справи документів. Одночасно у такому клопотанні позивака [PERSON] висловлювала позицію на підтримання своїх позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] 02.10.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 16692, в якому просив проводити судовий розгляд цієї справи по суті за його відсутності, на підставі наявних у матеріалах цієї справи документів. Одночасно у такому клопотанні відповідач [PERSON] висловлював позицію про визнання позовних вимог та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Дмитрович Н.В. (ордер на надання професійної правничої допомоги серія ВС № 1226164 від 17.11.2023 року в оригіналі мітиться у матеріалах справи), під часу судового засідання, призначеного на 17.11.2023 року о 09:15 год. щодо розгляду цієї справи по суті, заявила клопотання про оголошення перерви у такому засіданні для можливості зібрати та подати додаткові докази, необхідні для належного вирішення судом питання щодо залишення проживання дітей сторін у справі після розірвання їх шлюбу з відповідачем [PERSON] .. Представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Дмитрович Н.В., під часу судового засідання, призначеного на 14.12.2023 року о 11:100 год. щодо продовження розгляду цієї справи по суті, заявила клопотання про поновлення строку на подання та приєднання до матеріалів цієї справи додаткових доказів, необхідних для належного вирішення судом питання щодо залишення проживання дітей сторін у справі після розірвання їх шлюбу з відповідачем [PERSON] .. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 30.06.2023 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідача [PERSON] .. Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 134768 від 30.06.2023 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 30.06.2023 року первинну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей залишено без руху, надано позивачці [PERSON] термін для виправлення її недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення примірника такої ухвали. Зокрема позивачці [PERSON] слід було доплатити судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. за другу позовну вимогу немайнового характеру, оскільки за подання позовної заяви про розірвання шлюбу одночасно із вимогою про визначення місця проживання дітей судовий збір справляється за розірвання шлюбу і за визначення місця проживання дітей. Також позивачці [PERSON] слід було зазначити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, та/або залучити до участі у цій справі Службу у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на одній із сторін у справі. Ще позивачці [PERSON] слід було зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, та подати належно оформлену (виправлену) позовну заяву в суд у кількості примірників учасників справи. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 31.05.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання/перебування відповідача [PERSON] , який не має статусу підприємця, а також після виконання ухвали про усунення недоліків, виправлену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому суддею було враховано, що у поданій позивачкою [PERSON] 05.07.2023 року заяві стверджується, що спору між сторонами щодо місця проживання дітей немає, а в прохальній частині нової редакції нею не ставилося питання про визначення місця проживання дітей, а лише про залишення їх проживання із одним з подружжя, що відповідає викладеному Верховним Судом висновку у постанові від 15.01.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 200/952/18 та номером провадження 61-14859св19, згідно з котрим таке питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком може вирішуватись судом одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 05.10.2023 року о 11:45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2023 року було визнано потрібним, щоб позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , незважаючи на подання ними клопотання про розгляд справи за їх відсутності, дали особисті пояснення, у зв`язку з чим судовий розгляд цієї справи відкладено та призначити її до розгляду у судовому засіданні, котре призначено у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 17.11.2023 року о 09:15 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні щодо розгляду цієї справи по суті оголошено перерву у зв`язку із задоволенням відповідного клопотання представниці позивачки [PERSON] - адвокатки Дмитрович Н.В. для надання їй можливості зібрати та подати додаткові докази, необхідні для належного вирішення судом питання щодо залишення проживання дітей сторін у справі після розірвання їх шлюбу з відповідачем [PERSON] .. Судове засідання для продовження розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 14.12.2023 року о 11:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представниці позивачки [PERSON] - адвокатки Дмитрович Н.В. про поновлення строку на подання та приєднання до матеріалів цієї справи додаткових доказів, необхідних для належного вирішення судом питання щодо залишення проживання дітей сторін у справі після розірвання їх шлюбу з відповідачем [PERSON] .. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників цієї справи були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, щосторони у справі, які є громадянами України, вступили у шлюб 03.03.2007 року, котрий був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис за № 60. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим повторно Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 08.08.2017 року (міститься у справі, а. с. 10). Сторонами у цій справі у виправленій позовній заяві та у наданих ними безпосередньо у судовому засіданні поясненнях визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими, сімейні стосунки між ними упродовж тривалого часу, а саме кількох останніх років, погіршилися й упродовж перебування пред`явленого [PERSON] позову у суді на розгляді їх з відповідачем [PERSON] відносини не покращилися, а тому вони остаточного вирішили для себе, що їх шлюб надалі не може існувати. Такі дії сторін у справі викликані різними поглядами на подальше спільне життя та ведення господарства. Тому обоє сторін у справі вважають, що примирення між ними неможливе, наполягають на розірванні шлюбу. У свою чергу, у сторін у справі на даному етапі відсутній спір з приводу поділу майна, котре набуте ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі та котре є їх спільною сумісною власністю. Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін у справі народилися двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 09.07.2009 року у відповідності до актового запису про народження № 358 (копія міститься у справі, а. с.12) та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 17.01.2014 року у відповідності до актового запису про народження № 34 (копія міститься у справі, а. с.13). Дочка [PERSON] [INFO] досягла чотирнадцяти років, та є неповнолітньою, а дочка [PERSON] станом на дату ухвалення судом даного рішення не досягла ще десяти років, є малолітньою. Сторонами у цій справі у наданих ними безпосередньо у судовому засіданні поясненнях визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню також й ті обставини, згідно з котрими, обоє дітей сторін у справі проживають по [ADDRESS] , де з 15.11.2023 року задекларовано також їх місце реєстрації. Разом з дітьми, за такою ж адресою 15.11.2023 року задекларувала своє місце реєстрації й позивачка [PERSON] , яка до вказаної дати була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Про реєстрацію позивачки [PERSON] та двох їх з відповідачем [PERSON] дітей 15.11.2023 року за адресою: [ADDRESS] , додатково свідчать відповідні Витяги з реєстру територіальної громади № 2023/009353623, № 2023/009353762 та № 2023/009353846, сформовані 15.11.2023 року на підставі відповідних заяви позивачки [PERSON] (копії містяться у справі, а. с. 41, 45, 46). У свою чергу, відповідач [PERSON] має задеклароване місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Акта обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 20.11.2023 року комісією з числа осіб Миртюківського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, куди входить с. Слобідка (міститься у справі, а. с. 50), відповідач [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] , де зареєстровані позивачка [PERSON] та двоє їх дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] там фактично не проживає, натомість діти проживають там з 2020 року разом з відповідачем [PERSON] .. Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, а також щодо місця проживання дітей, у тому числі й після розірвання їх батьками шлюбу, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, котрі є невід`ємною частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я охороняється державою. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. В силу частин 1-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна . У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За приписами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як роз`яснюється у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, то суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Згідно висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 15.01.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 200/952/18 та номером провадження 61-14859св19, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Виконуючи вищенаведені приписи чинного СК України, з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також беручи до уваги ті встановлені судом обставини, згідно з котрими сторони у справі припинили шлюбні відносини, стали чужими людьми, за час розгляду справи в суді не примирилися, і це усе підтверджується зібраними у цій справі доказами, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] й збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у цій справі, а тому їх шлюб слід розірвати. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 03.03.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис за № 60, із залишенням позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу її прізвища « [PERSON] », оскільки остання про повернення їй прізвища, наявного у неї до реєстрації цього шлюбу, - « [PERSON] », перед судом не клопотала. Вирішуючи питання щодо залишення після розірвання вказаного шлюбу сторін у справі проживання двох їх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , з відповідачем [PERSON] як їх батьком, про що клопоче позивачка [PERSON] як їх мати у змісті своєї виправленої позовної заяви, суд враховує, що дочка [PERSON] [INFO] досягла чотирнадцяти років, а, отже, вже сама вправі вільно обирати собі місце проживання чи то з батьком чи то з матір`ю, й суду слід було б в обов`язковому порядку з`ясувати її думку з вказаного приводу та отримати відповідну згоду на залишення проживання з батьком, чого під час розгляду даної справи, де вирішується лише вимога про розірвання шлюбу батьків цієї неповнолітньої дитини, не представляється можливим, та виходить за межі такого судового розгляду. Натомість дочка [PERSON] станом на дату ухвалення судом даного рішення ще не досягла десяти років, а тому її місцем проживання є місце проживання її батьків або ж того з них, з ким вона проживає. Оскільки судом встановлено, що малолітня дочка сторін у справі - [PERSON] станом на дату ухвалення даного рішення має зареєстроване місце проживання у житлі по [ADDRESS] , разом із своєю старшою сестрою [PERSON] та позивачкою [PERSON] як їх матір`ю, що відповідає приписам ч. 4 ст. 29 ЦК України ч. 1 ст. 160 СК України, позивачка [PERSON] як їх матір задекларувала таку їх й одночасно свою реєстрації вже за час судового розгляду цієї справи, натомість відповідач [PERSON] як їх батько має зареєстроване місце проживання в іншому житлі, він у суд із позовною заявою із вимогою про розірвання шлюбу, у котрій би одночасно ставив питання про залишення проживання малолітньої дочки [PERSON] після розірвання такого шлюбу разом з ним як її батьком, не звертався, то суд, з огляду на вищенаведене, у підсумку не вважає за можливе та необхідне після розірвання шлюбу сторін у цій справі залишати їх неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , проживати разом із відповідачем [PERSON] як їх батьком, й суд наголошує, що вирішення такого питання жодних правових наслідків ані для сторін у цій праві, ані для двох їхніх дітей не має. При цьому суд приймає до уваги, що хоча сторони у цій справі у своїх поясненнях й наголошували про відсутність між ними спору з приводу того, з ким і де після розірвання їх шлюбу залишаться проживати двоє їхніх дітей, однак суд, вирішуючи таке питання, має своїм обов`язком не лише зазначити, з ким з батьків залишаться проживати діти, але й встановити, в якому саме житлі, за якою адресою вони будуть разом проживати, як і пересвідчитися у правильності такої своєї процесуальної дії в цілому. Натомість, незважаючи на переконання позивачкою [PERSON] суду у тому, що як до декларування нею 15.11.2023 року свого місця реєстрації у житлі по [ADDRESS] , так і після цього, вона проживала та залишається проживати у житлі по [ADDRESS] , уся скерована судом поштовим зв`язком за вказаною адресою рекомендована кореспонденція щоразу поверталася із довідками про причини її невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат не проживає за вказаною адресою», що може свідчити про ту обставину, що фактичне місце проживання позиваки [PERSON] все ж збігається з місцем її реєстрації. Натомість, як уже йшлося вище, відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у житлі, котре не збігається з місцем реєстрації їх з позивачкою [PERSON] двох дітей. Наведене вище, на переконання суду, не може однозначно свідчити про безспірність такого питання, котре до того ж, чомусь порушує перед судом позивачка [PERSON] , а не відповідач [PERSON] , з ким власне мали б залишитися проживати двоє їх дітей, а тому суд, виходячи у першу чергу з інтересів таких дітей та необхідності належної перевірки мети, котру у даному випадку переслідують сторони у справі у наведеній частині, що неможливо виконати під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу, все ж вважає за необхідне роз`яснити, що сторони у справі після розірвання їх шлюбу, не позбавлені права на звернення у суд із вимогою про визначення місця проживання їх дітей, у випадку, якщо вони не дійшли та/чи не дійдуть згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, та де саме, з урахуванням попередньо отриманої згоди тієї дитини, яка є неповнолітньою. Такий спір, у частині визначення місця проживання тієї дитини, яка є малолітньою, може бути вирішено також органом опіки та піклування. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 073 грн. 60 коп. й підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 23 від 29.06.2023 року (міститься у справі, а. с. 2), з урахуванням відповідної позиції позивачки [PERSON] з вказаного приводу, яка не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] у випадку задоволення вимог її виправленої позовної заяви, слід залишити за нею, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved