Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє - адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 11 травня 2008 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2021 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вона має трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом з позивачем в будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] . На даний час воєнного стану в Україні позивач разом з неповнолітніми дітьми тимчасово перебувають на території Республіки Польща. Позивач сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним спільних з відповідачем неповнолітніх дітей, в зв`язку з цим зазнає значних труднощів через відсутність належної матеріальної допомоги із боку відповідача. Вона ніде не працює, так як займається вихованням та доглядом неповнолітніх дітей. Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного домогосподарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, її матеріальне становище є неналежним і потребує від відповідача коштів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки її сім`я є малозабезпеченою. Відповідач фізично здорова, працездатна людина, працює охоронником в Надвірнянському ВДСО Надвірнянського ВП, тому отримує доходи у вигляді заробітної плати, які витрачає на свої особисті потреби, а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача - адвокат Дяків Д.І. у поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково у зв`язку з тим, що двоє дітей є неповнолітніми, а третя дитина досягла 6 річного віку, тому вони не потребують постійного догляду з боку матері і відповідно нічого не заважає їй працевлаштуватися заради фінансового забезпечення дітей нарівні з батьком. Позивач не наводить жодного допустимого доказу на підтвердження необхідності встановлення аліментів саме у розмірі частини від усіх доходів, не зазначає розмір витрат, які вона несе по утриманню дітей та зокрема як ніде не працюючи їй виходить жити на території Польщі з трьома дітьми. На відміну від позивача, відповідач дійсно офіційно працевлаштований та працює на посаді охоронника 1 розряду з середньомісячною (у період з травня 2023 року по жовтень 2023 року) заробітною платою у розмірі 16 610,76 грн. Крім того, на утриманні у відповідача знаходяться двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому враховуючи рівень доходів відповідача та факт перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, вважає що аліменти повинні становити 1/3 від усіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття. Відносно витрат на правову допомогу, зазначає що складність справи та кількість затраченого часу адвокатом заради мети - стягнення аліментів на утримання дітей, вказує на факт завищеної оцінки оплати вартості послуг адвоката позивача, а тому розмір судових витрат на надання правової допомоги повинен становити 1 000 грн. Представник позивача - адвокат Гураш М.В. у судовому засіданні погодився, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей можуть складати 1/3 частину від усіх видів доходів відповідача щомісячно, оскільки на його утриманні є ще двоє малолітніх дітей, як було встановлено з відзиву на позовну заяву, та не було відомо позивачу на час подання позовної заяви. Судові витрати на правову допомогу позивач сплатила у розмірі 3 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник відповідача - адвокат Дяків Д.І. в судовому засіданні пояснив, що відповідач позовні вимоги визнає частково, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що процес є змагальним, а позивачем не наведено жодного допустимого доказу на підтвердження необхідності встановлення аліментів саме у розмірі частини від усіх доходів відповідача. Також зазначив, що відзив був поданий з пропущеним строком, оскільки свідоцтва про народження дітей вдалося отримати лише [INFO] . Вважає, що позовна заява про стягнення аліментів не складає особливої складності, тому розмір судових витрат має бути зменшений до 1000 грн. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 11 травня 2008 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2021 року було розірвано (а.с.10-11). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №881838 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.09.2023 року та актом обстеження №1151 від 05 жовтня 2023 року (а.с.12). Відповідно до акту обстеження № 2-18/371 від 05 жовтня 2023 року вбачається, що [PERSON] на даний час знаходиться за межами України. В Україні не мала постійного місця роботи, доходів від підприємницької діяльності не мала, в зв`язку з тяжким матеріальним становищем виїхала працювати до Польщі разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 04 листопада 2023 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 04.11.2023 року (а.с.46). Відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09 грудня 2023 року та серії [NUMBER] від 09 грудня 2023 року відповідач є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.44, 45,зворот.). Згідно довідки про доходи №24 від 15.11.2023 року відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та працює в Управлінні поліції охорони в Івано-Франківській області на посаді охоронника 1 розряду, загальна сума доходу за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року за винятком аліментів становить 99 664 грн. 55 коп. (а.с. 47, зворот). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , на нього покладено однаковий з позивачем [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо утримання дітей. В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільних дітей, повинен забезпечувати належний рівень їх життя, а саме: необхідного харчування, навчання, медичного догляду, лікування, тощо. Разом з тим судом було встановлено, що відповідач [PERSON] відповідач є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач офіційно працевлаштований та працює в Управлінні поліції охорони в Івано-Франківській області на посаді охоронника 1 розряду, загальна сума доходу за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року за винятком аліментів становить 99 664 грн. 55 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Приймаючи таке рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Судом також враховано, що відповідач здоровий, працездатний, офіційно працевлаштований, має постійний дохід, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дітей та їх вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме частину витрат на дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне. В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано квитанцію до платіжної інструкції № 67322791 від 11.11.2023, згідно якої адвокат Гураш М.В. отримав від [PERSON] на підставі договору № 104 від 21.09.2023 року за написання цивільного позову по справі гонорар у розмірі 3000 грн. (а.с.16). Також надано договір про надання правничої допомоги № 104 від 21.09.2023 року (а.с.13-14), копію ордеру на надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатського свідоцтва на ім`я [PERSON] (а.с.15,18). Разом з тим, справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є типовими, не вирізняються особливою складністю, а підготовка правової позиції та написання позовної заяви у вказаній категорії справ не потребує значного часу для адвоката, який володіє знаннями права, в тому числі нормами СК України. Позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., однак, суд враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо не співмірності такої суми з написанням позовної заяви у даній категорії справ, вважає за доцільне задовольнити цю вимогу частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. На думку суду, саме такий розмір витрат на правничу допомогу, відповідає принципу справедливості та розумності судових рішень. Щодо стягнення судових витрат на оплату судового збору. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 1073 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial