Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як Органу опіки та піклування, третя особа [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту його особистих немайнових прав та інтересів, а також його дитини, які передбачають участь Органу опіки та піклування. Враховуючи відсутність між ним та матір`ю дитини порозуміння, він як батько, який проживає окремо, письмовими заявами від 15.03.2021, 19.03.2021 та 02.08.2021 реалізував право на попереднє звернення до Органу опіки за захистом своїх сімейних прав та інтересів. Він надав Органу опіки та піклування необхідні документи щодо вирішення питання його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Після досягнення дочкою 6-річного віку він просив зобов`язати матір дитини узгоджувати з ним вибір навчального закладу для здобуття дочкою освіти. Проте Орган опіки протиправно відмовив йому у розгляді зазначених звернень, на підставі невизнання його батьківських прав, повідомивши, що розгляд цих питань почнеться після встановлення факту його батьківства щодо [PERSON] , [INFO] . Такою відмовою відповідач порушив ст.ст.215, 229, 272, 276, 277 ЦК України. Порушення, допущене відповідачем, полягає у відмові виконання обов`язків, покладених державою, та протиправному невизнанні його батьківських права щодо [PERSON] , [INFO] . Невизнання його батьківства відповідно до свідоцтва про народження дитини є нікчемним правочином, а відмова відповідача в реалізації захисту його особистих та немайнових прав - протиправним правочином. Під час розгляду справи 753/174/21 Орган опіки та піклування жодного разу в судові засідання не з`явився, надав недостовірну інформацію органу місцевого самоврядування Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, що призвело до вчинення недійсного правочину, зокрема, надав висновок від 06.08.2022 про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2023 [PERSON] було відмолено у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо дочки. Йому та дитині відповідачем була спричинена моральна шкода, оскільки Орган опіки та піклування самоусунувся від виконання обов`язків, передбачених ч.1 ст. 17, ч.1 ст. 19, ч.1 ст. 158 СК України, та не усунув йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, а дитина була позбавлена зустрічей та спілкування з батьком. Крім того, він зазнав приниження, честі, гідності, престижу та ділової репутації, оскільки на засіданні комісії посадові особи органу місцевого самоврядування Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації поширювали щодо нього недостовірну інформацію, про що свідчить протокол та висновок від 08.06.2022 про доцільність позбавлення його батьківських прав. В позові заявлено вимоги: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину; відшкодувати йому та моральну шкоду згідно ч .2 ст. 216 ЦК України, завдану йому та його неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , Органом опіки та піклування Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації внаслідок протиправної відмови відновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи та порушення його особистих цивільних немайнових прав та прав малолітньої дитини, яку він представляє за законом як батько; розмір відшкодування моральної шкоди, завданої йому та малолітній дитині, визначити на розгляд суду та стягнути з винної сторони на його користь та на користь [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати винну юридичну особу спростувати недостовірну інформацію органу місцевого самоврядування Комісія з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та принести публічне вибачення на його засіданні. 16.09.2023 до суду надійшов уточнений позов, в якому заявлено наступні вимоги: на підставі недійсності правочину, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин) згідно ч. 2, 5 ст. 216 ЦК України про відшкодування завданої йому та його неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , Органом опіки та піклування Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації; визначити розмір відшкодування 268400 грн., відшкодування яких передбачено відповідно до ст.23, ч.1 ст. 280, ч.1 ст.1173, ст. 1174 ЦК України; вирішити питання розподілу судових витрат. 22.09.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.12.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в прийнятті заяви від 13.11.2023 та поверненні її позивачу, а також про відмову в залученні співвідповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] народилась [INFO] , батьком записаний [PERSON] . 01.09.2021 Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації листом №100/09-100/09К-1097-286 повідомила позивача про розгляд звернення щодо усунення перешкод у вихованні з дочкою [PERSON] після встановлення факту його батьківства щодо дитини. 06.07.2023 постановою суду апеляційної інстанції по справі №753/174/21 позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , залишені без задоволення. Суд зазначає, що відповідачем заявлені вимоги до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як Органу опіки та піклування. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Частиною 5 ст. 19 СК України встановлено, що Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пунктом 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що місцева державна адміністрація реалізовує державну політику в галузі науки, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім`ї та молоді, утвердження української національної та громадянської ідентичності. Пунктом 3 постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 №866 встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Таким чином, Органом опіки та піклування є Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, а не Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Зазначене свідчить про те, що Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є неналежним відповідачем, а тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed