Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на протязі останніх двох років життя між позивачем та відповідачем почалися непорозуміння, вони перестали розуміти одне одного, при вирішенні сімейних проблем не можуть прийти до спільної думки, що призводить до постійних сварок. Все це поступово призвело до того, що сторони втратили почуття любові один до одного, на протязі останніх двох років не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного домашнього господарства не ведуть. Від шлюбу мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Представник позивача адвокат Остапчук Б.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак заперечував щодо стягнення з нього на користь позивачки суми судового збору. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 01 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ), зареєстрували шлюб 01 листопада 2013 року, актовий запис №272. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на її користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 536,80 грн. (50 % судового збору сплачених позивачем за подання позовної заяви). На підставі викладеного,

Outcome: approved