Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду за позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на свою користь борг за розпискою від 10.01.2020 року в розмірі 30 000 тис. доларів США, 3 % річних в розмірі 2022 тис. доларів США, а також судові витрати в сумі 21 076,22 грн., які складаються з суми судового збору та витрат на правову допомогу. Позов обгрунтований тим, що відповідачем станом на час звернення до суду повернуто лише 7600 доларів США, решту суми боргу за договром позики, офрмленим письмовою розпискою, не повернто і останній уникає виконання своїх зобов`язань. Також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних за час прострочення повернення суми боргу. Відзиву на позов не надходило. Ухвалою суду від 25.05.2023 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання. Ухвалами суду від 25.05.2023 року та від 30.08.2023 року вирішені клопотання позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задволення позову в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, копію позову з додатками отримав особисто, про що свідчить належна розписка. В судовому засіданні 10.10.2023 року просив про відкладення судового засідання для надання можливості скорситатися правовою допмогою .Заперечував проти задволення позовнихв имог , оскільки розписку писав під примусом та погорозою фізичної розправи з боку позивача, боргу реально не існувало. Після чого двічі в судове засідання не з`явивися, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову не надав. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89\~ЦПК України\~у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. Відповідно до розписки від 10 січня 2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 37 600 доларів США , які зобов`язався повернути в строк до 01 квітня 2020 року у розмірі 17600 доларів США, та 20 000 доларів США до 21 грудня 2020 року. Як стверджує позивач, а іншого відповідач не довіві, [PERSON] , повернув кредитору 7 600 доларів США, решту суими боргу у розмірі 30 000 доларів СШа не поверув у встановлений договром строк. За атакого, судом встанволено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики [PERSON] у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 31.12.2020 року не повернув. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, щовідповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України. Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, боргова розписка є документом, що підтверджує факт укладання договору позики, а також факт передачі грошових коштів певної кількості від кредитора боржнику. Відносини між громадянами щодо договорів позики регулюються нормами статей 1046, 1047 та 1048 Цивільного кодексу України. З цього випливає, що фізособа, яка надає грошові кошти в позику, абсолютно правомірно,

Outcome: approved