Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

14 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод власника. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] є співвласником однокімнатної квартири [ADDRESS] . З 2005 року відповідач [PERSON] безперервно володіє спірною квартирою протягом 15 років, який зареєстрований за даною адресою, проте сама по собі реєстрація місця проживання у спірній квартирі не доводить факт правомірності володіння зазначеним майном. Відповідач [PERSON] з 2005 року не маючи жодних правових підстав, без згоди [PERSON] та інших співвласників квартири проживає в ній та не допускає до неї її власника [PERSON] . У 2013 році [PERSON] зобов`язала [PERSON] покинути належне житлове приміщення, проте на час звернення з позовом до суду [PERSON] користується даною квартирою. Тому єдиним шляхом захисту і відновлення порушеного права є усунути перешкоду у користуванні власністю [PERSON] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Вишневський А.А. позов підтримав повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Вовчанська Г.С., проти задоволення позову заперечувала. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 квітня 2023 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення сторін та представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. За клопотанням адвоката Вишневського А.А. судом було витребувано цивільну справ №475/1095/20 та 475/396/13. При дослідженні матеріалів які знаходяться у даній справі встановлено, що 31 липня 2020 року виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідно до довідки №40 від 21 липня 2020 року виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва б/н про право власності на житло, виданого 22 січня 1996 р. належить право приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Враховуючи те, що в матеріалах перевірки вбачаються цивільно - правові відносини, які є компетенцією цивільного судочинства, передбачено розгляд судом в порядку цивільного судочинства справ, що виникають в цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, заявнику рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України) Відповідно до\~стаття 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~стаття 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні його майном позивач повинний довести порушення його прав. Разом з тим, звертаючись до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю позивача, шляхом визнання [PERSON] , таким що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] , позивачем не надано належних та переконливих доказів того, що відповідачем [PERSON] такі перешкоди здійснюються. Згідно\~\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~ Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~ Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~ Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки ж з матеріалів справи не вбачається які саме перешкоди, окрім власне своєї реєстрації відповідач чинить позивачу, то суд позбавлений змоги надати належну оцінку пропорційності такому втручанню у право на житло і не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову.\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.11.2022 р. [PERSON] звільнено від сплати судового збору. Відповідно, до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Outcome: dismissed