Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2023 року засобами поштового зв`язку звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 червня 1995 року Петровським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 149. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка живе власним життям. Позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, через втрату почуття любові, взаєморозуміння, взаємопідтримки, турботи один до одного. Відсутність порозуміння в сімейному житті, спільних інтересів, різні погляди на життя та сімейні цінності призвели до виникнення конфліктів та суперечок, неможливості підтримувати сімейні стосунки та вести спільних побут. Спроби зберегти шлюб були невдалими. Шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2022 року, шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам сторін. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальна підсудність цивільних справ Петровського районного суду міста Донецька визначена Краснолиманському міському суду Донецької області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей» територіальна підсудність справ Краснолиманського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2023 року, у вказаній цивільній справі визначено головуючим суддею суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 жовтня 2023 року позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбуприйнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість матеріали позовної заяви містять клопотання останньої, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Снігур А.С., в судове засідання також не з`явились, натомість представник відповідача через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив розглядати цивільну справу без участі відповідача та його представника. Позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 03 червня 1995 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Петровським відділом реєстрації актів цивільного стану м.\~Донецька, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 149 (а.с. 12). Також, встановлено, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, сторони мають повнолітню дитину, проживають окремо та не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Між позивачем та відповідачем відсутній майновий спір. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] заявлено клопотання про залишення її прізвища після розірвання шлюбу без змін, суд вважає необхідним залишити його без змін. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved