Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси Богун Алла\~Іллівна з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визначення додаткового\~строку для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини та просить суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті, 21.11.2023 року вона отримала від нотаріуса відповідь-відмову за № 424/01-16 про те, що вона до 26 вересня 2019 року до нотаріуса не звернулась, тому їй необхідно за захистом свого права звертатися до суду. Вважає, що поважною причиною того, що вона фактично прийняла спадщину, але не оформила належним чином звернувшись до нотаріуса є також та обставина, що в нашій країні почалася епідемія КОВІДУ, а потім війна і тому з метою безпеки вона ховалася від ракетних обстрілів. Враховуючи обставину того, що вона проживала разом із матір`ю, то вважала, що фактично прийняла спадщину. Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали та розгляд справи проводити за їх відсутності. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки сторони в підготовче судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , у м. Златоуст Челябінської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка наявна у матеріалах справи. У графі "батьки" записані російською - матір - « [PERSON] », батько - « [PERSON] ». Розпорядження органу приватизації за № 39448, виданого 11 квітня 1994 року Міським агентством з приватизації житла, співвласниками квартири [ADDRESS] стали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією розпорядження, яка наявна у матеріалах справи. 11 квітня 1994 року вони отримали свідоцтво про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво про право власності видане згідно з розпорядженням від 11 квітня 1994 року за № 39448 зареєстроване і записано в реєстрову книгу за №3-4278, що підтверджується копією свідоцтва,яка наявна у матеріалах справи. 24 травня 1994 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі під № 7 стор. 158 кн 78пр зареєстровано право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом про реєстрацію свідоцтва права власності, копія якого наявна у матеріалах справи. [PERSON] належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 15.08.1994 року за реєстровим № 9-2211 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі № 82 доп на стор 159 під реєстровим № 192 квартира під [ADDRESS] . 17 липня 2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. та записаний в реєстрі за № 2-3383, що підтверджується копією договору дарування, яка наявна у матеріалах справи. Як зазначає позивач у своєму позові, що на сімейній нараді ними було прийнято рішення що [PERSON] , якає матір`ю позивача, залишиться зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] , хоча фактично буде проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , в якій вона, [PERSON] , є співвласницею. [INFO] померла [PERSON] , актовий запис № 3366, вчинений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка наявна у матеріалах справи. Позивач поховала її та сплатила всі необхідні кошти по похованню та поминальним обрядам. 21.11.2023 року [PERSON] отримала від нотаріуса відповідь-відмову за № 424/01-16 про те, що вона не звернулась до 26 вересня 2019 року до нотаріуса, тому необхідно за захистом свого права звертатися до суду, з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією листа-відмови, який наявний у матеріалах справи. [PERSON] фактично мешкала разом з матір`ю [PERSON] , окрім того вона є співвласницею 1/4 частини квартири [ADDRESS] . При цьому позивач зазначає, що смерть матері дуже вплинула на неї, так як в неї з матір`ю був дуже тісний зв`язок. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1268, ст.\~1269 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст.\~1272\~вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1272\~ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд наголошує, що прийняття спадщини є вольовою дією спадкоємця, за виключенням тих випадків, коли спадщина вважається прийнятою спадкоємцем в силу прямої вказівки закону та за умови, що він не відмовився від її прийняття. Право на прийняття спадщини є строковим, а перебіг цього строку починається з часу відкриття спадщини й спливає через шість місяців. Впродовж цього строку, спадкоємець має право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Якщо він не вчиняє жодної із цих дій, закон визнає його таким, що спадщину не прийняв, тобто не набув відповідних прав та обов`язків спадкодавця. Проте, законодавець допускає можливість існування таких обставин, які перешкоджають волевиявленню спадкоємця на прийняття спадщини у відведений для цього законом строк. За таких обставин не вчинення спадкоємцем дій направлених на набуття спадщини знаходяться поза його волею. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому можливість за домовленістю із спадкоємцями, які прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини поза межами шестимісячного строку і не залежно від поважності причин та тривалості пропуску такого строку, Якщо ж така згода відсутня, він має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, але при цьому зобов`язаний довести поважність причин пропуску строку. Відповідно ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, 23.08.2017 року у справі №6-1320цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Досліджуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач вчасно не звернулася до нотаріальної контори за прийняттям спадщини в зв`язку з об`єктивними, істотними труднощами для неї. Таким чином, оскільки позивач строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, позов підлягає задоволенню і визначенням позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved