Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права іпотеки, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.09.2018 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу № 270918, відповідно до умов якого одночасно з відступленням до Фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами, які були посвідчені нотаріально. 27.09.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. За умовами вказаного договору прийнято право вимоги за іпотечними договорами, а саме договором іпотеки, посвідченим 12.02.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 430, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , договором іпотеки, посвідченим 04.09.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4463, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відступлення прав вимоги за іпотечними договорами здійснюється у повному обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення права вимоги. В подальшому у 2021 році позивач дізнався про те, що у 2013 році [PERSON] продав [PERSON] підвальне приміщення яке є предметом іпотеки згідно договору іпотеки, посвідченим 12.02.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 430, а в подальшому, 05.02.2015 року, [PERSON] згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., передав підвальне приміщення в іпотеку [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2013 в цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», приватного нотаріуса Кондратюк О.О. про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295341000 від 12.02.2008 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295342000 від 12.02.2008 р., укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295342000 від 12.02.2008 р., укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір іпотеки від 12.02.2008 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , посвідчений 12.02.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого за р.№ 430. На підставі даного рішення 19.09.2013 року нотаріусом було вилучено запис з реєстру іпотек та знято заборону на відчуження предмету іпотеки в Єдиному державному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна та 19.09.2013 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу підвального приміщення площею 79 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , яке було реконструйоване останнім в магазин-кафетерій, загальною площею 182,8 кв.м. Ухвалою суду від 26.02.2014 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 15.08.2013 року скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.05.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», приватного нотаріуса Кондратюк О.О. про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.07.2014 року вказане рішення залишено без змін. 04.02.2015 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/17331/14-ц було зобов`язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. поновити записи в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження іпотекою нерухомого майна підвального приміщення. 05.02.2015 року з метою уникнення виконання зобов`язання та утруднення виконання рішення суду про звернення стягнення на підвальне приміщення між новим власником [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки приміщення без згоди з первинним іпотекодержателем ПАТ «Укрсиббанк». Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2015 року у справі № 161/20602/14-ц яким позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11295341000 від 12.02.2008 року в сумі 640003,83 грн., звернуто стягнення на нежитлове приміщення, загальною площею 79,0 кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] і є предметом іпотеки у відповідності до договору іпотеки від 12.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., шляхом проведення торгів (аукціону) за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінка майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Позивач вказує, що станом на даний час договір іпотеки від 12.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. зареєстрованого в реєстрі за р. № 430 є дійсним і чинним, іпотека своєї дії не припинила, заборгованість [PERSON] перед позивачем не погашена. З огляду на надіслання [PERSON] вимоги [PERSON] про погашення заборгованості за договором позики від 26.04.2021 та повідомлення про звернення стягнення шляхом реєстрації за собою права власності на магазин також вбачається, що [PERSON] не визнається вищий пріоритет іпотеки ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» на це нежитлове приміщення, яке було реконструйоване в магазин з підвального приміщення. З врахуванням викладеного, просить визнати з 04.09.2008 року право іпотеки «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» на магазин-кафетерій, загальною площею 182,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50685707101, на підставі договору іпотеки, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченим 12.02.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. зареєстрованого в реєстрі за р. № 430. Визнати відсутнім право іпотеки [PERSON] на магазин-кафетерій, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5068570710; скасувати державну реєстрацію права іпотеки [PERSON] на об`єкт нерухомого майна магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5068570710. Ухвалою судді від 01 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача АТ «УкрСиббанк» та треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів : приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянська Т.П., [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Валянська Т.П. надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що згідно п.2.1 п.2 Глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, перед вчиненням нотаріальної дії нотаріусом було здійснено перевірки в єдиних державних реєстрах. Інформація про перебування об`єктів нерухомого майна, що є предметом цього договору, під податковою заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня, що підтверджується витягом із зазначеного реєстру від 16.07.2014 року № 44705171. Згідно з даними витягів із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, індексний номер документу 63667786, 63708590 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексні номери документів 63666457, 63664764, 63662476 та витягу з Державного реєстру іпотек у порядку доступу до нотаріусів № 63708668, інформація щодо обтяження нерухомого майна, що є предметом договору, та активів іпотекодавця відсутня. Тому просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.09.2018 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу № 270918 (далі- Договір), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначається первинними договорами та договорами забезпечення (п.1.2 Договору). Відповідно до п.1.3 Договору на день підписання цього договору загальна заборгованість боржника за кредитними договорами зазначеними у додатку 1 до цього договору (в тому числі додатковими угодами до нього) становить : за кредитним договором № 11295341000 від 12.02.2008 року 1046601,52 грн.; за кредитним договором № 11390973000 від 04.09.2008 року 432502,55 доларів США; за кредитним договором № 11390974000 від 04.09.2008 року 17982,71 доларів США; за кредитним договором № 11390976000 від 04.09.2008 року 210462,05 доларів США. У відповідності до п.1.5 Договору одночасно з відступленням до Фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами, які були посвідчені нотаріально. 27.09.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. За умовами вказаного договору прийнято право вимоги за іпотечними договорами, а саме договором іпотеки, посвідченим 12.02.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 430, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , договором іпотеки, посвідченим 04.09.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4463, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відступлення прав вимоги за іпотечними договорами здійснюється у повному обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення права вимоги. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2013 в цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», приватного нотаріуса Кондратюк О.О. про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295341000 від 12.02.2008 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295342000 від 12.02.2008 р., укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295342000 від 12.02.2008 р., укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір іпотеки від 12.02.2008 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , посвідчений 12.02.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого за р.№ 430. На підставі вказаного заочного рішення Луцького міськрайонного суду приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. 19.09.2013 року було вилучено запис з Державного реєстру іпотек та знята заборона на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме підвального приміщення, загальною площею 79 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Після зняття іпотеки 19.09.2013 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу підвального приміщення з [PERSON] . З декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15.12.2014 року вбачається, що підвальне приміщення по [ADDRESS] було реконструйоване [PERSON] в магазин загальною площею 185,5 кв.м., а в подальшому, 01.02.2016 року магазин було реконструйоване в магазин-кафетерій загальною площею 182,8 кв.м. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2014 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 15.08.2013 року скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.05.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», приватного нотаріуса Кондратюк О.О. про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.07.2014 року рішення Луцького міськрайонного суду від 22.05.2014 року залишено без змін. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2015 року у справі № 161/17331/14-ц, зобов`язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О. поновити записи в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження іпотекою нерухомого майна підвального приміщення. 05.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику в борг грошові кошти в розмірі 1460925 грн., що еквівалентно 58437доларів США до 05.05.2015 року. Згідно п.6 договору позики в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором, майновий поручитель позичальника [PERSON] передав позикодавцю в іпотеку магазин, що знаходиться в [ADDRESS] . У зв`язку з цим, в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 05.02.2015 року між [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотекодержателем, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. договір іпотеки магазину, що знаходиться в [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2014 року та внесено відповідний запис про іпотеку: 8632034 та номер запису про обтяження: 8631892 у державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2015 року у справі № 161/20602/14-ц позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11295341000 від 12.02.2008 року в сумі 640003,83 грн., звернуто стягнення на нежитлове приміщення, загальною площею 79,0 кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] і є предметом іпотеки у відповідності до договору іпотеки від 12.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., шляхом проведення торгів (аукціону) за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінка майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 572\~ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п`ятою статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4\~Закону України\~«Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав. Відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 23\~Закону України\~«Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Водночас Верховний Суд враховує, що за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine»,заява № 43768/07). Відповідно до частин першої та другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, положеннями частини другої статті 328\~ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3\~ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, щодо деяких питань при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесено запис про іпотекодержателя. У справі з належною вимогою (зокрема, про визнання права іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статей 76-80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом достовірно встановлено, що на момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу підвального приміщення від 19.09.2013 року були відсутні в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження. Крім того, були відсутні в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження, при укладенні 05.02.2015 року договору іпотеки відповідачем [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] було передано в іпотеку реконструйоване підвальне приміщення на магазин, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу 19.09.2013 року, а також 05.02.2015 року договір іпотеки спірного нерухомого майна, стосовно якого в Державному реєстрі відсутні будь-які застереження про іпотеку, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мали обґрунтованих сумнівів щодо існування прав чи обтяжень на це майно, тому спірне нерухоме майно було вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Позивач не доводив недобросовісності набуття [PERSON] спірного майна, а також недобросовісності набуття права іпотекодержателя [PERSON] на спірне нерухоме майно, хоча, виходячи з характеру цивільно-правового спору, саме позивач мав довести недобросовісність відповідачів під час набуття у власність спірного майна та передачу в іпотеку, як визначальну підставу для задоволення вимоги про визнання позивача іпотекодержателем нерухомого майна. Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 344/984/15, від 26 липня 2023 року у справах № № 570/4882/19, 201/5907/22. Аналізуючи наявні у справі докази, зважаючи, що на момент набуття спірного нерухомого майна, і в подальшому передачі його в іпотеку, відомості щодо іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» у відповідному реєстрі були відсутні, а позивачем не доведено недобросовісність набувачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed