Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно - земельні ділянки площею 0,9150 га та 1,1626 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за кадастровими номерами: 5622283200:09:000:0036, 5622283200:09:000:0196, належні її батьку [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії РВ № 007980, РВ № 067668 від 22.12.2003 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що її батько [PERSON] помер [INFO] . До складу спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, входять земельні ділянки, належні спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії РВ № 007980, РВ № 067668 від 22.12.2003 року. Заповіт спадкодавцем не вчинявся. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. У встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Разом з тим нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, оскільки державні акти на право власності були видані після смерті спадкодавця [PERSON] . Покликаючись на положення ч. 1 ст. 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки, оскільки це право не визнається іншими особами. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача Зарічненської селищної ради Рівненської області у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача [PERSON] її батьком вказаний - [PERSON] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2000 року вбачається, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] . До складу спадщини, яка відкрилася внаслідок його смерті входять земельні ділянки площею 0,9150 га та 1,1626 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за кадастровими номерами: 5622283200:09:000:0036, 5622283200:09:000:0196, належні спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії РВ № 007980, РВ № 067668 від 22.12.2003 року. Належність зазначених земельних ділянок спадкодавцю [PERSON] також підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії РВ № 0125856 від 11.11.1996 р., витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Статтею 524 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із повідомлення Зарічненської державної нотаріальної контори № 1-16\\262 від 09.11.2023 року та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 09.11.2023 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до нотаріальної контори 02.02.2022 року звернулася дочка спадкодавця [PERSON] , заведено спадкову справу за № 39, заповіт спадкодавцем не вчинявся, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, що також підтверджується заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 02.02.2022 року, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.02.2022 року. Разом з тим постановою державного нотаріуса Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Герман В.М. від 02.02.2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку були видані після смерті спадкодавця [PERSON] та за життя він не набув право власності на вказане майно. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин суд вважає, що позивач правомірно набула право власності на спірні земельні ділянки, однак це право не визнається іншими особами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved