Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

14 вересня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якій зазначає, що з 14.02.2018 вона з відповідачем перебували у шлюбі, [INFO] в них народилась дитина [PERSON] , яка проживає з позивачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, не приймає участі в її вихованні, у зв*язку з чим позивачка просить позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. В судове засідання позивачка та її представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8\~ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з*явився, в порушення ч.3\~ст.131\~ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у звязку з чим на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 13.12.2023 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК Українина підставі наявних у справі доказів. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, \~всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що 08.02.2007 позивач народила доньку [PERSON] , батьком якої відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України записаний відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №789. Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивач зазначена матір`ю дитини, відповідач\~батьком. 14 лютого 2018 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 329, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] . Рішенням Ленінського\~районного суду\~міста Харкова\~від 03\~липня 2023\~року шлюб\~між сторонами\~розірвано. 29 серпня 2023 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено,\~що дитина\~зареєстрована та\~проживає разом\~з матір`юза адресою: [ADDRESS] . В ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст.\~180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК Українита роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, частину другу\~статті 182 Сімейного кодексу України\~викладено в такій редакції: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі\~ст. 183 СК України\~частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України, в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.\~182\~СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2\~ст. 18 СК України\~передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідні положення закріплено у частині 2\~статті 182 СК України: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини». Аксіомою є закріплена у\~статті 180 Сімейного кодексу України\~норма: «Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Участь в утриманні дитини, за відсутності відповідно домовленості, має бути рівною. Згідно із частиною третьою\~статті 181 СК України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. За частинами першою, другою\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже чинним національним та міжнародним законодавством на батьків покладено обов*язок батьків забезпечувати нормальний розвиток дитини, допоки дитина не досягне повноліття, а в деяких випадках\~і до отримання нею вищої освіти. Відповідно\~до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст.\~7,\~155 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Положенням ст. 191\~СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~\~суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову, тобто, з 14.09.2023. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до\~ст. 179 СК\~України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем суду не надано. Тому, зважаючи на обставини, які викладені вище, а також те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1\~ст. 41 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, відсутність заперечень з боку відповідача, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спільний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вбачає підстави для задоволення даного позову та вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої доньки в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не\~менш ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитини повноліття є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини на час ухвалення судового рішення. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved