Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису № 9749 від 08.07.2020 таким, що не підлягає виконанню. У обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 жовтня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено договір №1336814, на підставі якого [PERSON] отримав кошти в розмірі 2 150 грн. на споживчі потреби. Вказує, що жодні 4 000 грн., як стверджує ТОВ «Авентус Україна», позивач не отримував. Користувався коштами та своєчасно сплачував відповідно до умов договору.Після своєчасної виплати коштів в повному розмірі, так як це було передбачено в договорі, позивач звернувся до ТОВ «Авентус Україна», в службу підтримки клієнтів, як це зазначено в договорі, з проханням надати інформацію щодо заборгованості, після чого було повідомлено, що заборгованість відсутня та рахунок закритий. Позивач наголошує, що з того часу відповідач не повідомляв, що згідно договору є неточності. Зазначає, що жодних вимог позивачу не надходило.31 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва КлименкомР.В. відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису №9749 від 08 липня 2020 року, що видав приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу. Позивач вказує, що нотаріусом не було перевірено безспірності кредитної заборгованості, оскільки виконавчий напис не містить переліку документів, на підставі яких його вчинено, Вважає, що заборгованість не є безспірною, оскільки сума заборгованості, зазначена ТОВ«Авентус Україна», значно завищена та безпідставна, не надано цим обставинам відповідної оцінки. Поряд з цим зауважує, що розрахунку сплати коштів нотаріусу надано не було, жодного поштового повідомлення від нотаріуса позивач не отримував. Звертає увагу суду на те, що в розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи, зокрема, оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв?язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов?язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Вважає, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про зверненнястягнення. Вказує, що таким чином, недотриманням приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказаних вимог порядку, було порушено права позивача щодо можливості спростування розміру заборгованості. Разом з тим зазначає, що договір нотаріусу не надавався, а лише було надано завірену копію договору роздруковану з сайту ТОВ «Авентус Україна». Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03.03.2021 справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2021 прийнято позовну заяву та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. 26.02.2024 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що невиконання позивачем зобов`язань за кредитним договором призводить до порушення прав відповідача як кредитора. Окрім того, звертає увагу суду на те, що у зв`язку з неналежним виконання позивачем умов Договору товариством клієнту направлено письмову вимогу про усунення порушень від 22.05.2020 р. вих. №336814-5-2020 на адресу, вказану в кредитному договорі. Вказує, що позивача було одночасно проінформовано, що у випадку невиконання вимог повідомлення це буде підставою для передачі справи до нотаріуса для вчинення виконавчого напису та початку дій щодо примусового стягнення заборгованості. Інформує суд, що ТОВ «Дірект Технолоджі» надає ТОВ «Авентус Україна» послуги, зокрема, розсилки документів, на підставі Договору № ДТ-А 28082019 про надання послуг/виконання робіт з друку, упаковки і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів, іншої продукції від 28.08.2019 р. Так, пунктом 2.1 Договору №ДТ-А 28082019 встановлено, що у порядку та на умовах, визначених Договором, Замовник доручає Виконавцеві, а Виконавець зобов?язується, за дорученням (завданням) Замовника надати останньому послуги/виконати роботи закупівлі матеріалів, підготовки документів для розсилки Клієнтам Замовника, включаючи упаковку листів в конверти, організацію поштової розсилки упакованих Документів фізичним або юридичним особам, вказаним Замовником в якості адресата, а замовник приймає і оплачує ці послуги/роботи відповідно до умов Договору. Відповідач переконаний, що таким чином клієнту було доведено інформацію про наявну заборгованість по кредитному договору та повідомлено, що у разі невиконання письмової вимоги про усунення порушень, Товариством буде розпочато дії щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису Товариством направлено нотаріусу документи, які передбачені Переліком та Порядком, а саме: Заяву про вчинення виконавчого напису від 07.07.2020р. вих. № б/н з наступними документами: Кредитний договір № 1336814 від 01.10.2019 р., копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості. Вказує, що Товариством надано нотаріусу Виписку з особового рахунку за Кредитним Договором №1336814 [PERSON] із зазначенням суми заборгованості з відміткою Стягувача про непогашення заборгованості, стягненню у примусовому порядку та є безспірною. Вважає, що твердження Позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним. Окрім того, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у обґрунтування свого позову щодо факту підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного відповідач вважає, що нотаріусом правомірно вчинено виконавчий напис № 9749 віл 08.07.2020 р. у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Стороною позивача подано заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, поважність причин неявки суду не повідомляв. Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились,пояснень щодо позову, відповідно до ч. 3 ст. 278 ЦК України, не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис №9749 про звернення стягнення з [PERSON] , який є Боржником за Кредитним договором 1336814 від 01 жовтня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 1336814 від 01 жовтня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором 1336814 від 01 жовтня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.Стягнення заборгованості проводиться за період 02 лютого 2020 року по 22 травня 2020 року. Сума заборгованості складає 20 736,00 (Двадцять тисяч сімсот тридцять шість гривень 00 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 000,00 (Шість тисяч гривень 00 копійок): прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 12 576,00(Дванадцять тисяч п?ятсот сімдесят шість гривень 00 копійок);строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 2 160,00 (Дві тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 800,00 (Вісімсот гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користьСтягувача.Загальна сума, що підлягає стягненню - 21 536,00 (Двадцять одна тисяча п?ятсот тридцять шість гривень 00 копійок). 31.08.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження за [NUMBER] за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 9749.. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 08.07.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Однак на час вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору. У той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 1 Переліку № 1172, який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Договір № 1336814 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 01.10.2019 укладений у простій письмовій формі та не був посвідчений нотаріально. За таких обставин, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Таким чином, з огляду на викладене, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 в редакції від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат у виді судового збору. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню підтверджений документально судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Outcome: approved