Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дітей, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі по 20.09.2018 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу і по теперішній час діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Діти перебувають на повному її забезпеченні та вихованні. Кожна дитина має свою кімнату та гідний рівень життя. З огляду на те, що [PERSON] створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, проживання та навчання дітей, та той факт, що з моменту розірвання шлюбу діти і так проживають з нею в атмосфері любові, турботи, захисту, на даний час перебувають на повному її утриманні, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи, оскільки під час його прийняття особу не було посвідчено. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.11.2023 року №01/00/011/68993. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене узгоджується із Законом України «Про охорону дитинства», за яким сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Згідно з ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На час розгляду справи дочці [PERSON] виповнилося 18 років, а дочці [PERSON] - 12 років. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2018 року у справі №127/16087/18, яке набрало законної сили 23.10.2018 року, позов [PERSON] було задоволено та розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 31.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №497 (а.с. 6). З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 11, 12). З паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 18.06.2014 року (а.с. 7-8). Діти сторін також постійно проживають за вказаною адресою з 18.06.2014 року, що підтверджується довідкою №2538МКП «УК «Замостя» (а.с. 10). Згідно зі ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01/00/011/68993 від 09.11.2023 року було визнано: - недоцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , оскільки спір між батьками щодо місця прожимвання дітей відсутній, та з урахуванням того, що неповнолітня дитина досягла чотирнадцятирічного віку і місце її проживання визначається нею самою (а.с. 36-38). Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, із зазначеного вище висновку вбачається, що батьки дітей проживають окремо, шлюб між ними розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2018 року. [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії мати повідомила, що протягом 12 років, після розірвання шлюбу, діти проживають з нею, стверджувала, що батько [PERSON] ніколи не виявляв бажання, щоб доньки проживали з ним. Мати зазначила, що дочки постійно спілкуються зі своїм батьком, який бере участь у їх матеріальному забезпеченні (надає кишенькові кошти, сплачує за навчання у позашкільних закладах). [PERSON] наполягала на визначенні місця проживання дітей з нею, у зв`язку зі службовою необхідністю. Також на засіданні комісії дитина [PERSON] повідомила, що проживає зі своєю матір`ю та пояснила, що батько ніколи не пропонував їй чи сестрі проживати з ним. Надані матір`ю документи підтверджують, що у неї відсутні психіатричні протипоказання, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, вона має самостійний дохід, за місцем служби характеризується позитивно. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 01.11.2023 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, за адресою проживання матері [PERSON] створені умови для проживання, навчання та розвитку дітей. Під час бесіди [PERSON] та [PERSON] повідомили, що батько [PERSON] з ними давно не проживає, але вони з ним спілкуються, бувають у нього в гостях (без ночівлі), він допомагає матеріально, ніколи не пропонував їм проживати з ним, вони хочуть проживати з мамою. Також відповідно до оцінки потреб сім`ї, складеного 11.10.2023 року Вінницьким міським центром соціальних служб, в сім`ї матері [PERSON] , ознаки чи чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради в частині недоцільності визначення місця проживання дітей, оскільки він суперечить інтересам [PERSON] , зокрема, судом встановлено наявність спору між сторонами, з огляду на викладене вище. Судом не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 161 СК України або будь-яких інших негативних обставин, за наявності яких визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , з матір`ю [PERSON] вбачалось би недоцільним та неможливим. Позивач [PERSON] на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, має самостійний дохід, що зокрема підтверджується висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01/00/011/68993 від 09.11.2023 року (а.с. 37). Діти проживають з матір`ю протягом тривалого часу. Відповідно до ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні перед усім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Така позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі №6-1945цс17. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд звертає увагу на те, що визначення різних місць проживання дитини та батька, у разі визначення її місця проживання з матір`ю, не обмежує батька дитини у його праві на спілкування з нею, турботу відносно дитини та участь у її вихованні і надає можливість реалізувати свої права. Таким чином, встановивши обставини, що мають значення для вирішення спору та дослідивши об`єктивно та всебічно всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те що позов [PERSON] слід задовольнити частково та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , то на день ухвалення судом рішення їй виповнилося 18 років, тому вона вправі сама визначати місце свого проживання, як повнолітня особа. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 536,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial