Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2008 року. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира в даний час належить позивачу [PERSON] та його батьку [PERSON] . Проживання дитини з матір`ю було визначено за спільною згодою батьків, що цілком узгоджується з нормами ч.1 ст. 160 СК України. На утримання дитини позивач щомісяця добровільно сплачує аліменти в сумі 10 000,00 грн. Проте, відповідачка подала до Святошинського районного суду м.Києва позов про поділ квартири [PERSON] та категорично перестала з ним спілкуватися, налагодити нормальні відносини неможливо. Це вплинуло і на питання участі позивача у вихованні сина. Відповідачка почала безпідставно відмовляти йому у побаченнях з сином, мотивуючи різними надуманими причинами: що дитина зайнята, що вони не в місті. Відповідачка почала налаштовувати сина проти позивача та погрожує сину різними обмеженнями у разі його спілкування із батьком. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки недопустима та погано позначається на становлені їхнього сина, як особистості. Син не отримує в повній мірі тієї батьківської любові, яка виявляється при безпосередньому спілкуванні; при перебуванні сина в родині батька - адже його люблять і родичі по батьківській ліній, зокрема, дідусь. Позивач би хотів забирати сина на вихідні та проводити з ним більше часу, в тому числі і під час канікул та відпустки батька. Позивач забезпечений житлом, також у його батьків в передмісті Києва великий приватний будинок, він матеріально забезпечена людина, має роботу та позитивно характеризується на роботі. Тож вважає, що є усі підстави вважати, що його вплив на виховання сина буде тільки позитивним. У договірному порядку з відповідачкою не вдалося вирішити питання щодо участі позивача у вихованні сина, тож [PERSON] звернувся до суду із даною позовною заявою та просить суд: 1) Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . 2) Визначити такі способи участі батьку [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] : встановити графік побачень батька та сина: - кожен другий та четвертий день тижня після закінчення навчання сина в шкільному закладі до 18 години включно; - перебування сина з батьком кожні другі та треті вихідні дні тижня з 09.00 годин суботи до 18.00 години неділі з можливістю виїзду за місцем проживання батька. Встановити графік перебування та проживання сина з батьком під час канікул: - зимових - один (другий) тиждень; - весняних - один (перший) тиждень; - літніх - один (другий) місяць; - осінніх - один (перший) тиждень. Встановити графік перебування та проживання сина з батьком в свята, а саме: Пасхальні свята ( за графіком свтякування); Зелені свята (за графіком святкування); День Незалежності України 24 серпня; День захисника та захисниць України 14 жовтня; Різдвяні свята 25 грудня або Новий рік 31 грудня. Встановити можливість виїзду на оздоровлення батька з сином (в тому числі за кордон) за межі проживання дитини в разі наявності путівки на оздоровлення чи бронювання туристичного відпочинку. Встановити безперешкодне спілкування з можливістю зустрічі батька з сином в день народження [PERSON] - 19 січня ( в тому числі з врахуванням організації події святкування: вдома, в кафе, в розважальному центрі, тощо). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21 червня 2023 року матеріали вказаної цивільної справи направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Судді Деснянського районного суду м.Києва Панченко О.М. від 14.09.2023 року цивільну справу №759/11256/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.10.2023 на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Храпійчука В.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому не погоджується із викладеним у позові з огляду на наступне. Зазначає, що дитина [PERSON] , дійсно проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання дитини, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.03.2023. Дана квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем та його батьком у рівних частках, але в провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває справа №759/9903/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Щодо тверджень позивача про те, що відповідачка категорично перестала спілкуватись з ним після подачі позову про поділ майна, то дані твердження є неправдивими, оскільки вони спілкуються телофоном розмовами, повідомленнями та за допомогою застосунку "Вотсап". Спілкування переважно стосується їхньої дитини. Також, щодо тверджень позивача, що [PERSON] відмовляє у побаченнях з сином є неправдивими, так як ніколи не перешкоджала у побаченнях сина з батьком, але вимгала дотримання певних умов, головною з яких була безпека дитини, так як сьогодні у країні війна. Щодо тверджень позивача, що мати налаштовує дитину проти батька, що ігнорує дзвінки позивача, також є неправдивими і не відповідають дійсності. Також, вказує, що саме [PERSON] пропонувала позивачу укласти між сторонами нотаріально посвідчений договір. Враховуючи вищевикладене просить суд задовольнити позовні вимоги позивача частково, визначивши такі способи участі батька - [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина, [PERSON] , [INFO] : 1) Особисте спілкування з дитиною за наступним графіком: - кожен вівторок та четвер місяця з моменту закінчення навчання в навчальному закладі і до 20.30, при цьому батько має забрати дитину зі школи, відвести на тренування, дочекатися кінця тренування і супроводити дитину додому до місця проживання з матір`ю не пізніше 20.30 год; - кожні перші і треті вихідні місяця з 09.00 години суботи до 18.00 години неділі дитина перебуває з батьком з можливістю виїзду за місцем проживання батька, адреса якого буде погоджена сторонами і прямо зазначена у рішення суду; 2) Графік перебування та проживання дитини з батьком в свята: - Пасхальні свята (за графіком святкування) - зматір`ю; - Зелені свята ( за графіком святкування) - батьком; - День незалежності 24 серпня - один рік з батьком, другий з матір`ю; - День захисників і захисниць України 01 жовтня - з батьком; - Різдвяні святв 25 грудня - з матір`ю; - Новорічні святв - до 01 січня з матір`ю, з 01 січня з батьком; При цьому місце перебування та проживання дитини з батьком під час канікул має бути визначено Рішенням суду за конкретною адресою. 3) Виїзд дитини з батьком на оздоровлення, в тому числі за кордон - виключно за попереднім погодженням з матір`ю, визначивши зазделегідь країну перебування, мету поїздки та строки, ухиляючись при цьому від поїздок до країн, політичні, кліматичні або інші умови яких можуть бути небезпечними для дитини. 4) Спілкування дитини з батьком в день народження - 19 січня, визначити за попереднім запрошенням, при цьому організацію події святкування - місце, час, вид розваг визначає мати дитини. 01.12.2023 на електронну адресу суду від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Павленко Г.М. у судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання в якому просила розгляд справи провидити без її участі, позов підтримує у повному обсязі, просить врахувати графік побачень запропонований Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити частково, визначити спосіб спілкування батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] відповідно до наданого висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2008 року Відділом реєстрації цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01 лютого 2011 року, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 07 серпня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитина [PERSON] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання дитини, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.03.2023 На даний час між сторонами виник конфлікт і відповідач чинить перешкоди позивачу у зустрічах з сином, не надає йому можливість приймати участь у вихованні їхнього сина, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вирішуючи позовні вимоги у справі, суд враховує наступні вимоги закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням. У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). 01.12.2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до Висновку Служба вважає за доцільне визначити наступні способи участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: - щотижня у вівторок та четвер батько забирає сина з навчального закладу та відводить на тренування, після чого дитину повертає матері; - І та ІІІ вихідні щомісяця з суботи 09 год 00 хв до неділі 18 год 00 хв; - другий тиждень спільного відпочинку під час зимових канікул дитини; - спільний відпочинок під час весняних канікул дитини; - 21 день спільного відпочинку під час літніх канікул дитини; - день народження дитини у присутності матері; - Зелені свята (за графіком святкування); - День незалежності почергово; - День захисників та захисниць України; - Новорічні свята з 1 січня. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору суд бере до уваги рішення Органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його доньки, який визначений висновком Органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визначення способу участі батька у вихованні дитини, однак при вирішенні даного спору суд бере до уваги рішення Органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини і вважає за доцільне встановити саме такий графік спілкування батька з сином, оскільки він повністю відповідає інтересам малолітньої дитини. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial