Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни від 22.12.2021 року, за реєстраційним № 35336, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 13 405 грн 30 коп. на підставі кредитного договору № 75793775, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 28.05.2021 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни від 22.12.2021 року, за реєстраційним № 35336, стягнуто з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі 13 405 грн 30 коп. на підставі кредитного договору № 75793775, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 28.05.2021 року. Позивач посилається на той факт, що при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріус не отримувала від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо). У виконавчому написі взагалі не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, не підтверджено його безспірність, що є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 282-209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України та Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами України, а саме - нотаріус не повідомляла його про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису; виконавчий напис вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості та її розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Дана справа є малозначною. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.06.2023 року матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука. Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.07.2023 року відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази. 01.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участі судді та визнання позовних вимог у порядку ст. 206 ЦПК України. Ухвалою суду від 04.09.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участі судді. Позивач про розгляд справи повідомлявся. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на адресу суду направив заяву про визнання позовних вимог; не заперечував проти стягнення з товариства 50% судового збору за подання позову в розмірі 537 грн 00 коп. На виконання ухвали судді від 01.09.2023 року представник товариства направив на адресу суду копію матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та державний виконавець Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розгляд справи повідомлялися належним чином, пояснень на позов не направили. Представник Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання вимог ухвали судді від 14.07.2023 року направила копію виконавчого напису та матеріалів виконавчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: 28.05.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» був укладений договір позики № 75793775, відповідно до якого товариство надало позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 4 000 грн 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 34). 19.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 1911, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за кредитним договором № 75793775 від 28.05.2023 року (а.с. 37-53). Оскільки відповідачем допущено прострочення платежів за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. із заявою про видачу виконавчого напису про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором за період з 18.11.2021 року по 22.12.2021 року. 22.12.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна вчинила виконавчий напис за реєстраційним № 35336, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у розмірі 13 405 грн 30 коп. на підставі кредитного договору № 75793775, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 28.05.2021 року (а.с. 66). Позивач стверджує, що він ніяких договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» не мав і не має. Виконавчий напис з 07.05.2022 року перебуває на виконанні у державного виконавця Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Усачової Ю.М. (виконавче провадження № 68908216) (а.с. 69). Вирішуючи спір, суд ураховує наступне: Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 7 Закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Отже, за змістом наведених норм права нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи належно оформлені такі документи та чи підтверджують вони безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. на підставі пункту 2 Переліку № 1172. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України видав Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаною постановою доповнено пункт п. 2 Переліку № 1172 новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у адміністративній справі № 826/20084/14, що залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Суд виходив з того, що доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором та повноважень іпотекодержателя. Отже, судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням закону - нотаріус не перевірила та не встановила, що заявлена вимога не підпадає під той вид заборгованості, за якими стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів згідно Переліку № 1172. У зв`язку з цим не мають істотного значення доводи відповідача про надання нотаріусу достатніх документів на підтвердження безспірності заборгованості та належного повідомлення боржника. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки представник відповідача направив на адресу суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем було сплачено судовий розмір в розмірі 1 073 грн 60 коп. за подання позову. У зв`язку з викладеним, позивачу необхідно повернути 536 грн 80 коп. з державного бюджету та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору у розмірі 536 грн 80 коп. сплаченого судового збору за подачу позову. Ураховуючи вищевикладене,\~відповідно до\~статей263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved