Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

[PERSON] (позивач) взяла 05 жовтня 2013 р. шлюб із [PERSON] ; після шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою державного нотаріуса Четвертої ДДНК від 18.03.2023 р. №751/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало декілька обставин. Нотаріус не може визначити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які належним чином прийняли спадщину. В умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальні дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон): 1) незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні. Будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою дніпропетровською держнотконторою 15.08.1952 р. за реєстром № 4207, зареєстрованого в інвентарбюро 01.02.1960 р. за № 2-156. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями зазначеного майна на підставі заповіту стали [PERSON] (донька померлого) та [PERSON] (онука померлого, донька [PERSON] ) в рівних частках (по ). Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23 березня 1984 року, яке видано четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-727. [PERSON] померла [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Належне їй майно (1/2 частини домоволодіння) вона заповіла своїй доньці [PERSON] . 09.12.1996 р. державним нотаріусом Першої Печорської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції яка діяла станом на день смерті спадкодавця) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, [PERSON] , була прописана в будинку [ADDRESS] відповідно до даних Домової книги як власник. Тобто фактично прийняла спадщину. Таким чином [PERSON] стала власником всього домоволодіння (1/1). 08.09.2010 р. [PERSON] склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Заповіт було посвідчено [PERSON] , нотаріусом Печорського нотаріального округу Республіки Комі, зареєстровано в реєстрі за №2428. [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (видано територіальним відділом запису актів цивільного стану м. Печори Міністерства юстиції Республіки Комі). Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача адвокат Логвінов С.С. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач в окремо поданій 26.07.2023 р. заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа - державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. в окремо поданій заяві просила суд про розгляд справи у її відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, [PERSON] взяла 05 жовтня 2013 р. шлюб із [PERSON] , післяшлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №789. Місце проживання позивача з 18.05.2007 р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Батьками позивача є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (номер витягу 00039948822). [PERSON] є сином [PERSON] [PERSON] (позивач) є онукою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON] . 08.09.2010 р. [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] , [INFO] , який був посвідчений Гецен О.В., нотаріусом Печорського нотаріального округу Республіки Комі (а.с. 45). частина будинку [ADDRESS] належала [PERSON] , інша 1/2 частина зазначеного майна належала [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.03.1984 р., яке видано Четвертою ДДНК (реєстр 1-727), зареєстровано 24.03.1984 р. та записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №156 (а.с. 30-31). Зазначене майна було набуто ними у спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Належне їй майно (1/2 частини домоволодіння) вона заповіла своїй доньці [PERSON] . 09.12.1996 р. державним нотаріусом Першої Печорської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 33). 09.12.1996 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яке було видано державним нотаріусом Першої Печорської державної нотаріальної контори (а.с. 33), на частку житлового будинку у [ADDRESS] . Вказане свідоцтво у засвідченій державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори З.Стрелковською копії було пред`явлено [PERSON] до КП «ДМБТІ», що підтверджується відповіддю від 05.08.2016 р. вих. №10827, та [PERSON] була надана довідка - характеристика №3550 від 19.11.96 р. для оформлення спадщини, але відомості про перехід права власності у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, місце смерті місто Печора Республіки Комі (рф). Постановою державного нотаріуса Четвертої ДДНК від 18.03.2023 р. №751/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що нотаріус не може визначити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які належним чином прийняли спадщину, та посилається на те, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальні дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон): 1) незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні (а.с. 30-31 (а.с. 58)). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2023 р. відкрито провадження по справі, та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів: витребувано від державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як спадкоємця за заповітом, після смерті [PERSON] . Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача, як спадкоємця за заповітом, на нерухоме майно та регулюються ст.ст. 1216, 1218, ч. 1 та ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1223, ч. 1 та ч. 5 ст. 1268, ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України. Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Отже, спадщина після померлої [PERSON] відкрилася [INFO] (день її смерті). Як встановлено судом на підставі спадкової справи №1041/2017, заведеної після померлої [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини за заповітом 25.11.2017 р. до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася лише [PERSON] [PERSON] на день смерті проживала у м. Печора Республіки Комі рф; відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , остання мала громадянства рф. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Процедуру спадкування в України визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується Закон України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із перелічених вище ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Окрім Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватися низкою міжнародних документів, присвячених питанням іноземного спадкування. 22 січня 1993 року у Мінську (Республіка Білорусь) у рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію, та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України, та станом на час виникнення спірних правовідносин вона була чинною. Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. Пунктом 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Статтею 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус України перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] ; належне їй майно вона заповідала доньці [PERSON] , про що державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори посвідчений заповіт (реєстр 1-729) 23.03.1984 р. (а.с. 33). Судом встановлено, що 09.12.1996 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яке було видано державним нотаріусом Першої Печорської державної нотаріальної контори (а.с. 33), на частку житлового будинку у [ADDRESS] . Вказане свідоцтво у засвідченій державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори З.Стрелковською копії було пред`явлено [PERSON] до КП «ДМБТІ», що підтверджується відповіддю від 05.08.2016 р. вих. №10827, та [PERSON] була надана довідка - характеристика №3550 від 19.11.96 р. для оформлення спадщини, але відомості про перехід права власності у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , адже місцем смерті [PERSON] є місто Печора Республіки Комі та саме за місцем відкриття спадщини, Яким є місце смерті, [PERSON] подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Щодо спадкування позивачем після смерті своєї бабусі [PERSON] , то відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом є позивач, яка протягом шестимісячного строку не заявила про відмову від спадщини, подала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позивач звернувся до суду із метою захисту права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому суд, задовольняючи дану вимогу, погоджується із слушністю доводів позивача з урахуванням вищенаведених правових норм, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (судовий збір) в розмірі 1979,09 грн.

Outcome: approved