Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

16.03.2023 року представник позивача адвокат Семенова М.В. звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, в якому прохала суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 травня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (актовий запис-416; свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ); визначити місце проживання спільної дитини [PERSON] з матір`ю; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) Відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; судові витрати по справі покласти на [PERSON] ; допустити негайне виконання рішення в частині стягування аліментів в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування\~позовної заяви\~позивач зазначив,\~що 07\~травня 2014\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] \~було зареєстровано\~шлюб у\~Центральному відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Полтавського\~міського управління\~юстиції,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серія\~ [NUMBER] .\~Від шлюбу\~позивач та\~відповідач мають\~спільну дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~З народження\~дитини [PERSON] \~та [PERSON] жили\~разом,\~але вихованням\~займалася тільки\~ [PERSON] .\~Три роки\~з народження\~дитини [PERSON] \~постійно знаходилася\~з дитиною.\~З 18\~липня 2021\~року [PERSON] \~та [PERSON] почали\~проживати окремо.\~З 18\~липня 2021\~року до\~28\~лютого 2022\~року [PERSON] \~мешкала разом\~з позивачкою\~у її\~батьків.\~ [PERSON] \~бачився з\~нею вкрай\~нечасто та\~не цікавився\~її справами,\~самопочуттям та\~іншим.\~Після початку\~повномасштабного вторгнення\~РФ в\~Україну [PERSON] \~надала свою\~згоду на\~те,\~щоб [PERSON] поїхав\~разом з\~нею та\~ [PERSON] за\~кордон та отримав статус тимчасового захисту в Королівстві Данія як чоловік громадянки України. Тому з 28 лютого 2022 року до 10 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] разом жили у таборах для переміщених осіб в Данії. С 10 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] припинили сумісне проживання на території Данії. [PERSON] весь час з моменту тимчасового виїзду з України проживала з позивачкою. Але, фактично весь час [PERSON] та [PERSON] знаходилися під впливом домашнього насильства з боку [PERSON] вчиняв психологічний та фізичний вплив на [PERSON] та [PERSON] (фізичні покарання дитини, погрози, стеження та переслідування). Після того, як [PERSON] та [PERSON] почали жити окремо на територій Данії, [PERSON] відмовлялася залишатися з [PERSON] , боялася його та його друзів, сварок та фізичних покарань. Осман [PERSON] також влаштовував публічні скандали та сварки у присутності дитини та шкільних педагогічних працівників. [PERSON] всіляко намагався обмежити [PERSON] та дитину у правах на свободу пересування, вибору віросповідання, вибору місця проживання та ін. Він постійно погрожував відібрати в [PERSON] дитину та відвести її до Судану. Вказані факти зафіксовано соціальними працівниками та співробітниками правоохоронних органів та поданих заявах в правоохоронні органи України, Данії. У лютому 2023 року [PERSON] вирішила відвідати батьків, які залишилися в Україні та вирішити деякі справи. Після того, як вона з донькою виїхала з території Данії, [PERSON] подав до правоохоронних органів Данії заяву про те, що вона вкрала дитину, у зв`язку з чим [PERSON] була оголошена в міжнародний розшук та за європейським ордером на арешт в ніч з 12 січня 2023 року на 13 січня 2023 року заарештовано в пункті пропуску Dothobyczowie (Протокол затримання). Польськими прикордонниками було повідомлено про те, що [PERSON] залишиться в Польщі, а [PERSON] буде передано в Данію до [PERSON] . При цьому, дитина категорично відмовлялася залишитися з батьком, кричала та плакала. Залишити дитину з позивачкою польські держслужбовці вирішили тільки після того як з`ясувалося, що [PERSON] вчиняє насильство стосовно [PERSON] та дитини. Декілька днів [PERSON] з дитиною утримувалася на території Польщі в спеціальному приміщенні, але згодом була визнана невинуватою та їй було дозволено перетнути кордон з Польщею та потрапити до України. Такими діями відповідачем дитині було вкотре нанесено психологічну травму. Враховуюче викладене, [PERSON] вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.03.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини роз`єднано в окремі самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позовні вимогі [PERSON] до [PERSON] , третя особа третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.04.2023 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. На запит суду надійшла відповідь із Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради за № 01-12-05.1-11/3593 від 12.04.2023 року, в якій зазначено, що [PERSON] 12.12.2022 року знятий з реєстрації за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2023 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Семенова М. В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача. Відповідач, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов та жодних заяв до суду від останнього не надходило. Разом з тим, виклик відповідача у судове засідання 13.12.2023року здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (Октябрського районного суду м. Полтави). Представник третьої особи до суду не з`явився, направив до суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, розгляд прохають проводити без участі представника та направили суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та визначення проживання дитини разом з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України\~зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавський області 13.01.2017 року, актовий запис № 05, на ім`я [PERSON] , вбачається, що її матір`ю є [PERSON] , громадянка України, батьком [PERSON] , громадянин Судану. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.05.2014 року, який, згідно з даними з сайту Судова влада України було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 01.06.2023 року (справа № 554/2314/23 Провадження №2/554/4639/2023). З матеріалів справи вбачається, що після припинення вказаних шлюбних відносин, донька [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] в м. Полтава, Україна. Після відкритого воєнного нападу Росії на Україну, [INFO] , щоб ненаражати дитину на небезпеку виїхала в Королівство Данія, але у лютому 2023 року повернулася до України. Протягом всього часу дитина перебуває на утриманні позивачки, тобто з лютого 2023 року її батько не цікавився справами доньки, коштів на утримання не надавав, одягу та інших необхідних для розвитку дітей речей, не купував. [PERSON] не забезпечує належних умов проживання, навчання та виховання дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Коштів на виховання доньки не надає, участі в її шкільному та соціальному житті не приймає. Не цікавиться здоров`ям та вихованням. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.91 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Судом встановлено, що на даний час місце постійного проживання [PERSON] та [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, Акту оцінки потреб сім`ї, вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю в належних умовах для розвитку і виховання, мати забезпечує всі базові потреби дитини. Місце знаходження відповідача невідомо. Позивачка на цей час офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, тому вона має змогу піклуватися про дитину, створити їй всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має особисту прихильність до матері та відчуває страх перед батьком, має негативні спогади щодо нього та не хоче залишатися з ним у зв`язку з тим, що він жорстоко поводився з нею та застосовував до неї фізичні покарання. Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] від 27.06.2023 року № 155, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір?ю, [PERSON] . Суд вважає висновок Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність визначення місця проживання [PERSON] з матір?ю. Таким чином, проживання [PERSON] разом з матір`ю, відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких підстав позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн. судового збору.

Outcome: approved