Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

У вересні 2023 позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Скрябіна Олексія Миколайовича, звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1927. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені, сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим і суперечить інтересам позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.09.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~ учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 25.12.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі позивача та її адвоката, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся належним чином, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 28.11.2015 сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1927, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторно виданого свідоцтва про шлюб. З вищевказаної копії свідоцтва про шлюб та копії паспорта вбачається, що відповідач є громадянином Ліванської Республіки. З 05.04.2018 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 855 від 18.09.2023. Позивач по справі є громадянкою України, що вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно наявних у справі копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21.01.2016 та серії [NUMBER] від 08.11.2016, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77). Згідно ст. 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із статтями 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, тобто в даному випадку право України. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є громадянином Ліванської Республіки, має на території України зареєстроване місце проживання з 05.04.2018, шлюб укладений та припинився на території України, тому до правовідносин у даній справі слід застосовувати законодавство (право) України. Згідно з ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу 04.09.2023 та підтримала вимогу про розірвання шлюбу в заяві від 25.12.2023. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved