Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м.Києві, в особі Сьомої київської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус КМНО Кабісова Ю.Т. про визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який постійно проживав в кв. [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . Спадкова справа зведена Сьомою київською державною нотаріальною конторою за заявою позивача, як спадкоємця першої черги, проте виявилося, що його батько за життя склав заповіт 18.03.2015 року, яким заповів все своє майно [PERSON] . Заповіт порушує його права, як спадкоємця першої черги. Стан здоров`я батька був нестабільний та сам по собі батько завжди потребував постійного стороннього догляду і він, як син, надав йому цю допомогу. Він є пенсіонером, а тому у разі спадкування відповідачем майна померлого [PERSON] його права вбудуть порушені як спадкоємця, який має право на обов`язкову долю, тому просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 18.04.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кабісовою Ю.Т. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19.10.2023 року від відповідача надійшов відзив, який долучений до матеріалів справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . 18.10.2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 18.03.2015 року, договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2017 року, заповідальне розпорядження, зроблене в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок № [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,, оскільки в момент укладання правочинів померлий [PERSON] страждав на психічне захворювання, яке не дозволяло йому розуміти характер і значення своїх дій, волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Дану заяву ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2023 року, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано медичну документацію, копію спадкової справи, копію договору довічного утримання, копію заповіту. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 01.11.2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено в прийнятті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відмовлено в забезпеченні зустрічного позову. 01.02.2029 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Дана заява ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнята до розгляду. 26.02.2019 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив, який долучений до матеріалів справи. 04.03.2019 року надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано особові справи щодо померлого. 24.07.2029 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 18.03.2015 року, договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2017 року, скасувати рішення державного реєстратора, визнати недійсним заповідальне розпорядження, зроблене в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок № [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скасувати свідоцтва про право на спадщину та стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] отримані за заповідальним розпорядженням кошти. Дана заява ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, прийнята до розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо отримання коштів відповідачами за заповідальним розпорядженням. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.9.2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10.03.2020 року замінено третю особу на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м.Києва. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року задоволено клопотання представника позивача та призначено комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року за клопотанням судового експерта поновлено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року задоволено клопотання судового експерта та витребувано медичну документацію померлого та зупинено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2022 року поновлення провадження у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано медичну документацію щодо померлого. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про призначення додаткової комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про призначення комісійної судово-медичної експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про призначення повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні позивач, його представники позов підтримали та просять суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 18.03.2015 року, договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2017 року, скасувати рішення державного реєстратора, визнати недійсним заповідальне розпорядження, зроблене в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок № [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скасувати свідоцтва про право на спадщину та стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] отримані за заповідальним розпорядженням з підстав викладених в заявах по суті позову. Відповідач 1 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просять суд відмовити в задоволені позову з підстав викладених в заявах по суті позову. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Третя особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м.Києва, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізовна, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представників, відповідача 1, його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 2160, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 13.01.2018 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції і міста Києві (т.1 а.с.178 зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина щодо його майна, спадкоємцями якої є: син [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. Спадкова справі відкрита за заявою спадкоємця [PERSON] поданої 24.01.2018 року т. [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини [INFO] . Також 26.06.2018 року з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Спадкоємці звернулись до нотаріальної контори про прийняття спадщини в строк встановлений законом для прийняття спадщини (т.1 а.с.176 зворот, 177, 177 зворот). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] залишив заповіт, яким заповів своєму синові [PERSON] , усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. 07.10.2004 року та зареєстрований в реєстрі за № 1638 (т.1 а.с.179 зворот). В подальшому, [PERSON] залишив заповіт, яким заповів [PERSON] , усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. 18.03.2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 196. Даний договір є оспорюваним (т.1 а.с.180, т.1 а.с.214). Крім цього, 27.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого [PERSON] набув право власності на частину квартири [ADDRESS] . Даний договір також є оспорюваним (т.1 а.с.218). Крім цього, [PERSON] зробив заповідальне розпорядження в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» 08.09.2017 року на рахунок № [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яке також оспорюваним (т.1 а.с.199). З даних наданих АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] зробив заповідальне розпорядження щодо рахунку № [NUMBER] заповівши його частками, а саме: на користь [PERSON] 34 %, на користь [PERSON] - 33 %, на користь [PERSON] 33 %. З відповіді на ухвалу суду від 22.10.2018 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що зроблене [PERSON] 08.09.2017 року заповідальне розпорядження міститься в банківських програмних комплексах. Надати в паперовій формі заповідальне розпорядження у банку не має можливості, оскільки в банківських комплексах його фотокопія з технічних причин не збереглася в читабельній формі (т.1 а.с.215). З матеріалів спадкової справи вбачається, що державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Коночук Т.В. було видано три свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням: 03.08.2018 року [PERSON] , 08.08.2018 року [PERSON] , 30.08.2018 року [PERSON] (т.1 а.с.200 зворот, 204, 208) Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що під час складання заповіту, посвідченого 18.03.2015 року, укладання договору довічного утримання (догляду) 27.04.2017 року та складання заповідального розпорядження віж 08.09.2017 року [PERSON] не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Судом встановлено, протягом часу з 1993 року і по день смерті [PERSON] хворів. Так, з 09.03.2014 року по 19.03.2014 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні неврології для хворих цереброваскулярною патологією КМКЛ № 1 (т.1 а.с.72). З виписки з історії хвороби вбачається, що [PERSON] виписаний з лікарні 19.03.2014 року з діагнозом - цереброваскулярна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу (09.03.2014 року) по типу ішемії в басейні кровопостачання лівої середньої мозкової артерії та вертебро-базилярному судинному басейні з легким лівобічним геміпарезом, мовними розладами (дизартрія, дистонія). Дисркулярна енцелофалопатія Ш ст., прогресуючий перебіг з вестибуло-атактичним, цефалічним синдромами, мне стичним зниженням (т.1 а.с. 50-65) З 12.03.2012 року [PERSON] перебував на надомному обслуговуванні в Русанівському відділені соціальної допомоги вдома Територіального центру (т.3). В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є знайомою позивача з 1996 року, пояснила, що позивач постійно турбувався про батька. На момент знайомства з померлий він був міцний, впевнений в собі, любив поговорити. Починаючи з 2015 року, після інсульту, померлий був уграми, печальний, в пригніченому стані, ображений на всіх, в квартирі з`явився запах сечі. Після інсульту померлий втратив сенс до життя. Допитай в судовому засіданні свідок [PERSON] , лікар-невропатолог КМКЛ № 1, пояснила, що в 2014 році вона лікувала [PERSON] , який переніс гіперкриз, що ускладнився, а потім він переніс інсульт. Пам`ять була знижена, не знаходив палату, не міг запам`ятати ім`я та по-батькові лікаря, продуктивної розмови вести не міг, про поточні події нічого не міг розповідати, мав мнестичні, когнітивні розлади, швидко виснажувався, після інсульту зміни були незворотні. Після виписки з лікарні приїздила до нього 2-3 разі, змін не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є другом позивача приблизно 30 років, в судовому засіданні пояснив, останні роки [PERSON] дуже хворів, з 2015-2017 року він його частенько відвідував. Померлий перестав за собою слідкувати, в нього стала тягуча мова, він часто повторювався, не пам`ятав, що було вчора. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була сімейним лікарем, повідомила, що померлий був її пацієнтом з 2005-2007 років і до смерті. Приблизно в 2012 році [PERSON] переніс інсульт. До інсульту був інтелігентний, інтелектуально розвинутий чоловік,завжди охайний. Після інсульту у померлого були інтелектуальні та когнітивні зміни: міг зустріти в ніжній білизні, поведінка стала дитяча, плакав, забував, що говорить. Були випадки коли він викликав лікаря, бо йому було погано, а коли вона приходила він нічого не пам`ятав. Він потребував контролю в прийманні ліків. В нього був соціальний робітник. Зразу після інсульту пройшов курс тривалої реабілітації, стан був кращий, але потім ставало гірше. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була головою правління ЖБК «Дніпро» з 2004 року повідомила, що [PERSON] дуже часто приходив до неї на прийом, був повністю нормальним, надавав звіт своїм діям, дуже чітко висловлювався. Часто зі своїм онуком. Казав, що бажає оформити квартиру на онука. В 2013-2014 роках в нього була отдишка, але кожен день виходив та сидів на лавочці. Іноді його досить довго не було, потім казав, що був в лікарні. Знає, що в нього був соцпрацівник. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була соцпрацівником померлого з 2017 року і по день смерті, є родичкою [PERSON] - сестра по матері, повідомила, що вона разом з [PERSON] приїздила до померлого вбирати вдома. [PERSON] чітко висловлювався, говорив де його речі, казав які продукти купувати, читав пресу, виходив на вулицю, спілкувався по телефону. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, за клопотанням представника позивача судом була призначена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза, за результатами якої складено висновок № 521 від 20.07.2022 року. З описової частини висновку вбачається, що експертами досліджена медична документація, що міститься в матеріалах справи та витребувана судом починаючи з 1993 року, покази свідків, надані суду в судовому засіданні. Обгрунтовуючи висновок, експерти зазначили, що з 1993 року підекспертний страждав на гіпертонічну хворобу та церебральний атеросклероз. Ці захворювання приводили до чисельних, щорічних госпіталізацій до терапевтичних, неврологічних стаціонарів. Клінічний аналіз даних історій хвороб свідчить, що ці захворювання мали невпинно-прогресуючий характер з розвиненням і поглибленням як неврологічної симптоматики від розсіяної, мало вираженої скарги на головний біль, асиметрія носо-губних складин у 1993 році до появи більш важких патологічних симптомів... Внаслідок зростання недостатності мозкового кровообігу у під експертного виникали повторні минущими ішемічними стани, які ведуть до накопичення осередків інфаркту в паренхімі головного мозку. Психічні порушення у під експертного були викликані тією є самою патологією, також мали прогресуючий характер він «антено-вегетативного синдрому в 1993 році до виражених когнітивних, інтелектуальних розладів, які фіксувалися різними лікарями різних установ починаючи з 2014 року. Заперечуючи проти висновків експертизи представником відповідача до матеріалів справи долучено висновок фахівця № 5 від 14.11.2022 року, з якого вбачається, що висновок судово-психіатричного експерта від 20.07.2022 року № 521 відносно [PERSON] складений з істотним порушенням нормативних та метологічних вимог. Експертний аналіз відзначається очевидною неповнотою. Не отримана оригінальна документація з ряду медичних закладів, не перевірені дані щодо наркологічного обліку під експертного, не досліджувалися пояснення відповідача та нотаріусів. Диференційна діагностика в належному обсязі не проведена. Аргументація під експертного висновку є суперечливою та недостатньо переконливою з наукової точки зору. Експерти не приділили належної уваги клінічним даним, які суперечили діагностичній версії про деменцію. Даючи оцінку даному доказу, суд приходить до наступних висновків. Про-перше, фахівець складаючи висновок не попереджений про кримінальну відповідальність. По-друге, з відповіді на адвокатський запит від КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» вбачається, що [PERSON] під наркологічним диспанцерно-динамічним наглядом не перебував. З відповіді ТОВ « Аксімед Плюс» на ухвалу суду вбачається, що амбулаторна картка хворого [PERSON] не може бути надана, оскільки термін зберігання пройшов. Отже, отримана інформаціє не змогла б вплинути на висновок експертизи. По-третє, відповідач та нотаріус, який є третьою особа, не був допитаний судом в якості свідків, а тому відповідно до ст. 76 ЦПК України їх пояснення не є доказами у справі. Решта висновків фахівця є виключно його суб`єктивною думкою. Таким чином, суд визнає висновок повним, ясним, обґрунтованим, таким, що не суперечить іншими матеріалам справи, а тому суд бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 521 від 20.07.2022 року та приймає за основу. З висновку судово-психіатричного експерта № 521 від 20.07.2022 року вбачається, що за життя, починаючи з 2014 року, [PERSON] страждав на хронічний, стійкій, виражений психічний розлад - мультіінфарктну деменцію (слабоумство) із депресією. За своїм психічним станом [PERSON] в момент складання заповіту від 18.03.2015 року, в момент укладання договору довічного утримання від 27.04.2017 року, в момент укладання заповідального розпорядження від 08.09.2017 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 4 а.с.200-205). Аналізуючи надані сторонами докази, покази свідків під час розгляду справи, зважаючи на медичну документацію, витребувану судом та медичні виписки, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 521 від 20.07.2022 року, відповідно до якого [PERSON] складання заповіту від 18.03.2015 року, в момент укладання договору довічного утримання від 27.04.2017 року, в момент укладання заповідального розпорядження від 08.09.2017 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 18.03.2015 року, договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2017 року та заповідального розпорядження, зробленого в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок № [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Верховний суд у постанові від 25.11.2021 по справі № 210/573/19 зазначає, що обов`язковість вимог ст. 105 ЦПК України щодо призначення судової-психіатричної експертири при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України. При цьому покази свідків [PERSON] , [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки даний доказ спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 521 від 20.07.2022 року та зібраними судом доказами в їх сукупності. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду, відтак не потребують детального обгрунтування. З огляду на те, що судом визнано недійсним договір довічного утримання (догляду) від 27.04.2017 року також підлягає задоволенню вимога про скасування рішення державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Руслани Миколаївни, індексний номер: 34973079 від 27.04.2017 14:05:03, про державну реєстрацію права власності на частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до ст. 1300 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже, судом встановлено, що після визнання недійсним заповідального розпорядження [PERSON] від 03.08.2018 року [PERSON] та [PERSON] не мають право на отримання спадщини після померлого [PERSON] , оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем першої, тоді як відповідачі не відносяться до спадкоємців першої черги. Отже, свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням видані особам, які не мають права на спадкування, повинні бути визнані недійсними, проте вимоги позивач такої не висував. З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 04.10.2019 року судом встановлено, що з рахунку № [NUMBER] виплачено на карту [PERSON] та 08.08.2021 року на карту [PERSON] (т.3 а.с.118). Отже, суд позбавлений можливості війти за межі позовних вимог, а тому законних підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину за заповідальним розпорядженням не має, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Крім цього, у зв`язку з тим, що судом визнано недійсним заповідальне розпорядження, не зважаючи на те, що судом відмовлено в задоволенні позовної вимоги про скасування свідоцтв про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] та [PERSON] отримані за заповідальним розпорядження від 08.09.2017 року на користь [PERSON] 61 408, 30 грн. та 59 602,17 грн. відповідно. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати за проведення експертизи в розмірі 8580,50 грн. з кожного відповідача. Оскільки позивач, під час звільненій від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно пропорційно задоволених вимог, підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір - зі [PERSON] в розмірі 3171,60 грн., а з [PERSON] 1057,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial