Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк П.Т. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, в якому просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.07.2021 року, визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т. індексний номер №31671102 від 03.10.2016 року про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS] та запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 16689961 від 03.10.2016 р.; скасувати державну реєстрацію речових прав, а саме реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS] , проведену згідно рішення Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т., індексний номер 31671102 від 03.10.2016 р. та запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 16689961 від 03.10.2016 року; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір та Договір іпотеки, згідно умов яких банк зобов`язався надати позивачу кредит, а позивач повернути його та з метою забезпечення зобов`язань, що випливають із умов Кредитного договору та передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2017 року з інформаційної довідки із Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 03.10.2016р. державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком Павлом Тарасовичем було прийнято рішення №31671102 від 03.10.2016 року та проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» у якості звернення стягнення на предмет іпотеки. Із даним рішенням відповідача позивач не згоден, вважає його безпідставним, прийнятим із грубим з порушенням закону та таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню, виходячи з наступного. Дане рішення прийнято усупереч приписам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, відповідачем допущено грубе порушення законодавчої заборони на час дії мораторію звернення стягнення 9відчуження без згоди власника) житла громадян, що є підставою для визнання його незаконним та скасуванню. Дане рішення прийнято за відсутності повідомлення про порушення основного зобов`язання, що свідчить про відсутність підстав для його прийняття. На адресу позивача від ПАТ КБ «Приватбанк» жодних вимог, які б містили попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового регулювання не надходило. Однак, відповідач у усупереч приписам ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п. 1 ч.2 ст. 9 ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв оспорювань рішення, за відсутності документів, що підтверджували наявність невиконання зобов`язання та вартості предмета іпотеки на час набуття іпотеко держателем у власність предмета іпотеки. Оспорюване рішення відповідачем прийнято за відсутності застереження про задоволення вимог іпотеко держателя у Договорі іпотеки у розумінні ЗУ «Про іпотеку». У п. 27 Договору іпотеки, лише зацитовані положення ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку». Положень, у яких сторони вирішили б реалізувати один із вищевказаних способів Договір іпотеки не містить. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Справа перебувала в провадженні судді Дзеньдзюри С.М. Ухвалою суду від 31.05.2017 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. На підставі розпорядження №169/Р від 21.12.2017 року по даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 головуючим суддею визначено Мартьянову С.М. Ухвалою суду від 18.04.2019 року клопотання про залучення ПАТ КБ «Приватбанк» та Годовицько-Басівської\~сільської ради\~Пустомитівського району\~Львівської області в якості співвідповідачів задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідача ПАТ КБ «Приватбанк» (м.Київ вул.Грушевського, 1Д). Залучено до\~участі у\~справі співвідповідача\~ Годовицько-Басівську\~сільську раду\~Пустомитівського району\~Львівської області (Львівська область Пустомитівський район с.Годовиця вул.Т.Шевченка, 2) 17.05.2019 року на адресу суду від сільського голови Годовицько-Басівської\~сільської ради\~Пустомитівського району\~Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що остання не може бути належним співвідповідачем по справі, оскільки скасовується рішення державного реєстратора Тузяка П.Т., та сільська рада не вчиняла жодних дій та не приймала своїх рішень якими би порушувала права та обов`язки позивача. 29.07.2019 року на адресу суду від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на наступні обставини. Так, порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно врегульований ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перелік необхідних документів був наданий банком державному реєстратору і як наслідок ним було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком. Вказані документи знаходяться в реєстровій справі і позивачем не спростовані. Позивач не спростував та не надав доказів того, що у нього була відсутнім заборгованість за кредитним договором №CGS0GK00240049 від 22.02.2007 перед АТ КБ «Приватбанк» на день прийняття рішення № 31671102 від 03.10.2016 р. державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. Підписанням договору іпотеки № CGS0GK00240049 від 22.02.2007 року сторонами погоджено умови договору іпотеки, які містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Пунктом 27 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. Ч.2 п.22 Договору іпотеки передбачено, що при звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50% від його вартості згідно п.11 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вище зазначеною в цьому пункті. Пункт 11 Договору іпотеки відсилає до п. 33.4 цього договору, яким сторонами погоджено вартість предмету іпотеки в розмірі 287850 грн. Отже, обраний банком позасудовий спосіб задоволення вимог ґрунтується саме на добровільній згоді [PERSON] на зверненні стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що виражається у підписанні [PERSON] договору іпотеки, який містить дане застереження, що свідчить про помилковість покликань позивача на норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач не надав доказів, що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання позивача, що також і по суті свідчить про голослівність покликань позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин застережень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з вищевикладеним представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 06.07.2021 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано у державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т. та Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (1117, Львівська область, Пустомитівський район, с. Годовиця, вул. Тараса Шевченка, 2) реєстраційну справу, заведену у зв`язку із прийняттям рішення про державну реєстрацію №31671102 від 03.10.2016 року та запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №1668961 від 03.10.2016 року. Ухвалою суду від 15.11.2021 року клопотання позивачки\~задоволено. Залучено до участі у справі як третю особу Сокільницьку сільську раду Львівського району Львівської області (ЄДРПОУ 04369682), місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 1 с. Сокільники, Львівського району, Львівської області). Ухвалою суду від 29.04.2022 року визнано явку Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк Павла Тарасовича та представника Сокільницької сільської\~ради Львівського\~району Львівської\~області в судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень суду. Ухвалою суду від 25.11.2022 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано у державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т. та Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (1117, Львівська область, Пустомитівський район, с. Годовиця, вул. Тараса Шевченка, 2) реєстраційну справу, заведену у зв`язку із прийняттям рішення про державну реєстрацію №31671102 від 03.10.2016 року та запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №1668961 від 03.10.2016 року. Копію ухвали надіслано до державного реєстратора\~Годовицько-Басівської\~сільської ради\~Пустомитівськог о району\~Львівської області\~Тузяка П.Т.\~та Годовицько-Басівської\~сільської ради\~Пустомитівського району\~Львівської області\~(1117,\~Львівська область,\~Пустомитівський район,\~с.\~Годовиця,\~вул.\~Тараса Шевченка,\~2) - для надання документів. Зобов`язано державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т. та Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (1117, Львівська область, Пустомитівський район, с. Годовиця, вул. Тараса Шевченка, 2) надати суду витребувані документи. Попереджено на підставі ч.10 ст.84, ч.4 ст.81 ЦПК України про наслідки ненадання витребовуваної інформації. Ухвалою суду від 17.03.2023 року залучено Сокільницьку сільську раду Львівського району Львівської області (Львівська область, Львівський район, с. Сокільники, вул. Січових Стрільців, 1, ЄДРПОУ 04369682) до участі у справі, як правонаступника Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задовільнити. Відповідач Державний реєстратор Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк П.Т. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Представник співвідповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві від 29.07.2019 року. Співвідповідач Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №CGS0GK00240049, відповідно до умов якого позивач отримав в банку кредит в розмірі 45 000 доларів США на придбання житла, а також у розмірі у розмірі 4530 доларів США на сплату страхових платежів. (а.с.15-19) 22.02.2007 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №CGS0GK00240049 від 22.02.2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивачем було передано квартиру за адресою [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Тертичною Е.В. (а.с.9-14) Договором іпотеки від 22.02.2007 року передбачено:\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і в дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань предмет розірвання. (п.16.8) Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.7.1, 16.7.2, цього договору відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержателя відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію Предмета іпотеки в порядку передбаченому Постановою КМУ №1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації Предмету іпотеки. При зверненні стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50% від його вартості згідно п.11 цього договору Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної в цьому пункті. (п. 22) Вартість предмета іпотеки зазначена в п. 33.4 цього Договору.(п.11) Сторони погодились, що вартість Предмета іпотеки складає 287859,00 грн. (п.33.4) Звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. (п.27) З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2017 року вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] державним реєстратором Тузяк П.Т., Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівської області; Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 1622, виданий 22.02.2007, видавник: Тертична Е.В., приватний нотаріус ЛМНО; Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31671102 від 03.10.2016 Тузяк П.Т., Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району, Львівської області; Форма власності: приватна; Власники: ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.20) Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3\~ст. 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Згідно з ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положеннями ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У іпотечному договорі міститься застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Разом з тим відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в ред. чинні станом на 03.10.2016) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Позивач зазначає, що рішення про державну реєстрацію прийняте за відсутності повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Суд погоджується з позивачем, оскільки ані відповідачем Державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк П.Т., ані співвідповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» доказів про направлення позивачу повідомлення, та яке б було останнім отримано суду надано не було, що суперечить вимогам статті 35 ЗУ «Про іпотеку». 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається\~предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або\~предметом іпотеки\~згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя)\~за споживчими кредитами, наданими\~йому кредитними установами - резидентами України\~в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або - таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку; Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»). Отже, ЗУ «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~уведено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця\~без згоди останнього на його відчуження. Відповідний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20), постанові Касаційного циільного суду у складі Верхвоного Суду від 02.09.2020 у справі № 755/18777/18 (провадження № 61-13687св19). Встановивши, що в іпотечному договорі міститься застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд зазначає, що іпотечний договір, укладений між позивачем та АТ «КБ «Приватбанк», для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті - доларах США, предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 63,5 кв.м., тобто площа якої не перевищує 140 кв.м.\~ Доказів того, що позивачу на праві власності належить інше жиле приміщення матеріали справи не містять, а отже, не може бути примусово стягнута спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання [PERSON] умов договору про кредит №CGS0GK00240049 від 22.02.2007 р., укладеного в іноземній валюті. Державним реєстратором вказані вимоги закону враховані не були, а тому проведена реєстраційна дія не може бути визнана законною. Отже,\~державний реєстратор Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк Павло Тарасович\~вчинив незаконні та протиправні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус. Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус (державний реєстратор) відмовляє у державній реєстрації прав якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Таким чином,\~державний реєстратор своїми діями порушив право власності позивача\~та зареєстрував за ПАТ «КБ «Приватбанк» нерухоме майно (спірну квартиру), який належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 295/1204/17 (провадження № 61-14725св18) зазначено: «Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав (частина друга статті 2 Закону «України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності)). Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Чинна редакція статті встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У зв`язку з наведеним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації та визнання права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] буде ефективним способом захисту порушеного права з огляду на вимоги пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та правових висновків Верховного Суду /Постанова КГС ВС від 23.06.2020 року у справі № 922/2589/19/. Верховний суд у постанові по справі №922/476/20 від 09.12.2020 дійшов наступних релевантних цій справі висновків: «Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до правил ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved