Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

10.10.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 10.10.2023 року позовну заяву залишено без руху. 23.10.2023 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. 01.11.2023 року отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. 01.11.2023 року відкрито провадження у даній справі. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що 16.12.1988 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Рибницьким районним відділом РАЦС МРСР, про що зроблено актовий запис № 554. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Разом з тим, спільне життя подружжя в сторін не склалося, сторони перестали розуміти один одного, наявні сварки. Сторони втратили кохання та повагу один до одного, спільне господарство не ведуть з 2004 року, проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, однак відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Крім того, позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] ». Позивач, повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилася, надала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність, наполягаючи на задоволенні позову /а.с. 36/. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову /а.с.44/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов\~ підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 16.12.1988 року Рибницьким районним відділом РАЦС Молдавської РСР, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 554 (свідоцтво про укладення шлюбу серії\~ [NUMBER] ) /а.с.23/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Подружжя проживає окремо. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони перестали розуміти один одного, втратили кохання та повагу один до одного. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України, встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції\~ інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї\~ неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн. (50% від 1073,60 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved