Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на його користь 250\~000 грн. сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, 500\~000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та 20\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Позов обґрунтовує тим, що Кіровоградська обласна прокуратура і ГУНП в Кіровоградській області з метою штучного створення показників діяльності у сфері захисту економіки сфальсифікували кримінальне провадження відносно нього. Відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 191 КК України внесені до ЄРДР 07.06.2019 року за матеріалами правоохоронних органів. Під час огляду місця події слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. вилучив автомобіль КРАЗ, накладні на внутрішнє переміщення металолому, ТТН та дозвіл на виїзд на які арешт слідчим суддею не накладався. Постановою т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Разілевича С.М. призначено групу слідчих у складі: Каплунова Д.В., Бузька Д.В., Яловенка Т.О., Разілевича С.М. 39.12.2019 року слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. повідомив йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. 19.02.2020 року начальник СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Ткаченко Ю.П. подав керівнику Знам`янської місцевої прокуратури клопотання про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців, яке 25.02.2020 року задоволено. Слідчого Ткаченко Ю.П. не було включено до групи слідчих, тому клопотання особи, яка не має повноважень слідчого в даному кримінальному провадженні не тягне за собою правових наслідків, постанова керівника місцевої прокуратури від 25.02.2020 року про продовження строку досудового розслідування є незаконною, а строк досудового розслідування не є продовженим. 24.03.2020 року начальник СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Ткаченко Ю.П. звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про продовження строку досудового розслідування до п`яти місяців. Ухвала слідчого судці за наслідками клопотання особи, яка не має повноважень слідчого в даному кримінальному провадженні стороні захисту не відкривалась. Постановою начальника СУ ГУНП в Кіровоградській області Кожухівського В.О. до складу слідчої групи у даному кримінальному провадженні включено старших слідчих СУ ГУНП в Кіровоградській області Веретеніна І.В. і Мудру Б.Ю. Вказана посадова особа не є керівником відповідного слідчого підрозділу, тому постанова є незаконною, а дії вказаної посадової особи є незаконним втручанням в процесуальну діяльність слідчих з метою контролю за сфальсифікованим кримінальним провадженням. 28.05.2020 року т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. повідомив йому про зміну раніше повідомленої підозри і повідомив про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Слідчий Шлянюк А.С. не включений до групи слідчих, тому процесуальні рішення особи, яка не має повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні не тягнуть за собою юридичних наслідків і повідомлення про зміну підозри є незаконним. 28.05.2020 року т.в.о. начальника слідчого відділення Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. склав обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, про те, що він обвинувачується у заволодінні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Слідчий Шлянюк А.С. не включений до групи слідчих, тому обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні складений неповноважною посадовою особою і не може бути підставою для обвинувального вироку відносно нього. Відповідно до обвинувального акту обвинуваченням встановлено, що він працював з 01.03.2018 року на посаді виконуючого обов`язки заступника директора шахти з забезпечення виробництва та режиму Смолінсьої шахти «Схід ГЗК», що підтверджується наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 1407/к від 01.03.2018 року. 07.06.2019 року за його вказівкою 10 850 кг металобрухту було завантажено до автомобілю КрАЗ під керуванням [PERSON] , який виїхав за межі контрольно-пропускного пункту і був затриманий працівниками поліції. Таким чином, на думку обвинувачення, він заволодів чужим майном державного підприємства вартістю 48 825 грн. Частиною 2 ст. 191 КК України передбачена відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем. В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано жодного належного і допустимого доказу вчинення ним злочину, передбаченого ст. 191 КК України. 17.05.2023 року прокурор склав новий обвинувальний акт, яким змінив обвинувачення на ст. 356 КК України і виклав обвинувачення у спотвореному вигляді, чим визнав незаконність повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 191 КК України і чим відмовився від підтримання обвинувачення за ч. 2 ст. 191 КК України та обвинуватив його у вчиненні кримінального правопорушення приватного обвинувачення без ознак такого кримінального правопорушення і заяви потерпілого. Суд ухвалив прийняти зміни до обвинувачення чим підтвердив незаконність повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 191 КК України. 22.06.2023 року в судовому засіданні представник потерпілого ДП «Схід ГЗК» відмовився від обвинувачення у зв`язку з відсутністю матеріальної чи моральної шкоди, що свідчило про безпідставність обвинувачення прокурора у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2023 року кримінальне провадження щодо нього за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Таким чином, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 191 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України і пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191 та ст. 356 КК України в обвинувальних актах є незаконними. Зміна обвинувачення фактично є відмовою прокурора від підтримання обвинувачення із закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Приховання факту відсутності складу кримінального правопорушення прокурором через зміну обвинувачення на статтю приватного обвинувачення не може бути формальною підставою для відмови у реалізації ним права на відшкодування шкоди. Відмова потерпілого від обвинувачення є реабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження. В результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування і прокуратури по фальсифікації кримінального провадження він 42 місяці був обмежений у правах, переживав у зв`язку з обвинуваченням у злочині якого не вчиняв, відчував приниження через незаконне обмеження його прав, що завдало моральної втрати, призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому він звертається в суд з даним позовом та посилаючись на норми статей 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просить його задовольнити. Ухвалою суду від 27.07.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачам надано термін для подання відзиву на позов, витребувано докази. 08.08.2023 року відповідачем ГУНП в Кіровоградській області подано відзив на позов. 20.08.2023 року відповідачем Державною казначейською службою подано відзив на позов. 21.08.2023 року відповідачем Кіровоградською обласною прокуратурою подано відзив на позов. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.09.2023 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача прокуратури Кіровоградської області позов не визнала, зазначила, що кримінальне провадження закрите за нереабілітуючих підстав та просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області позов не визнав, зазначив, що обставини, зазначені позивачем не підпадають під дію закону, на який посилається позивач, незаконність дій слідчого та прокурора позивачем не оскаржувалась, позивачем не надано розрахунку моральної шкоди, а тому вимоги не підлягають задоволенню. Представник відповідача\~-Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, а тому, з урахуванням думки сторін, розгляд справи проведено у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осопорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що відносно\~ [PERSON] 07.06.2019\~року було\~відкрито кримінальне\~провадження №\~12019120190000407\~за ч.3\~ст.\~191\~КК України.Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 07.06.2019 року за матеріалами правоохоронних органів. 30.12.2019 року слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. повідомив [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. 28.05.2020 року т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. повідомив [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри і повідомив [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та цього ж дня склав обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, про те, що він обвинувачується у заволодінні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Відповідно до обвинувального акту обвинуваченням встановлено, що [PERSON] працював з 01.03.2018 року на посаді виконуючого обов`язки заступника директора шахти з забезпечення виробництва та режиму Смолінсьої шахти «Схід ГЗК», що підтверджується наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 1407/к від 01.03.2018 року. 07.06.2019 року за вказівкою [PERSON] 10 850 кг металобрухту було завантажено до автомобілю КрАЗ під керуванням [PERSON] , який виїхав за межі контрольно-пропускного пункту і був затриманий працівниками поліції. Таким чином, на думку обвинувачення, [PERSON] заволодів чужим майном державного підприємства вартістю 48 825 грн. 17.05.2023 року прокурор склав новий обвинувальний акт, яким змінив обвинувачення [PERSON] на ст. 356 КК України. У судовому засіданні 22.06.2023 року представник потерпілого ДП «Схід ГЗК» відмовився від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і ухвалою Новомиргородського районного суду від 22.06.2023 року кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, обвинувачений [PERSON] та його захисник Усатенко Ю.Ю. з клопотанням представника потерпілого погодились та просили кримінальне провадження закрити (а.с. 5 на звороті, ухала суду від 22.06.2023 року справа № 392/654/20). Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, на яку посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2. якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3. в інших випадках, встановлених законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вона відшкодовується державою лише у випадках зазначених в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме вчинення незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальною незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правил, частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особам. (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республік Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на делікті правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1. постановления виправдувального вироку суду; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 3. закриття справи про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не піддавався незаконному засудженню, притягненню до кримінальної відповідальності, застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню тощо. Під час кримінального переслідування в судому засіданні прокурором з об`єктивних причин було змінено обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] з ч. 2 ст. 191 КК України на ст. 356 КК України і в подальшому судом кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Дії прокурора та слідчого Ломенком В.М. не оскаржувались. Як зазначено вище обвинувачений [PERSON] та його захисник Усатенко Ю.Ю. з клопотанням представника потерпілого погодились та просили кримінальне провадження закрити, дії посадових осіб органу досудового слідства, прокуратури та суду протиправними у встановленому законом порядку визнані не були. Нормами частин 5, 6 ст. 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5, абзаці 2 постанови пленуми Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 199/7894/19, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку відмовою потерпілого від обвинувачення не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, а тому не є підставою для відшкодування моральної шкоди за вказаним Законом. В судовому засіданні представником позивачем не доведено підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками для нього. Всі посилання [PERSON] на наявність завданої моральної шкоди у заявленому розмірі, без належних доказів, є лише припущенням і не приймаються судом до уваги як факт. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. та витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні у сумі 250 000 грн. є безпідставними і відшкодуванню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed