Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

16.08.2023 [PERSON] через свого представника - адвоката Москаленко Н.І. (діє на підставі ордеру від 01.02.2023 а.с. 21) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-4). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 позовні вимоги задоволені. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 39-40). 31.10.2023 відповідач через свого представника адвоката Опару Г.В. (діє на підставі ордеру від 10.10.2023 а.с. 86) подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 47 49). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2023 заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду (а.с. 62). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2023 за заявою [PERSON] надано сторонам строк для примирення терміном - на 3 (три) тижні. Провадження у справі зупинене до закінчення строку для примирення. Судове зсідання після спливу строку на примирення та відновлення провадження у справі призначене на 21.12.2023 (а.с. 120). В обґрунтування вимог в позовній заяві позивачка послалася на те, що 07.08.2004р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час спільне життя з відповідачем не склалось, фактичні шлюбні відносини припинені приблизно з 2017 року, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Примирення не можливе. З урахуванням викладеного, просила шлюб розірвати. Після скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду позивачка зверталася до суду із заявами, у яких наполягала на розірванні шлюбу, вказуючи, що останні п`ять років між сторонами відсутні шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, вона має стосунки з іншим чоловіком, а відповідач працює за кордоном, категорично заперечувала проти надання строку на примирення, просила шлюб розірвати. Після закінчення строку на примирення, [PERSON] 21.12.2023 надала заяву, у якій зазначила, що сторони не примирилися, діти проживають із нею, наполягала на розірванні шлюбу, оскільки перебування у шлюбі порушує її особисте право на особисте життя (а.с. 121-122). Представник позивачки - адвокат Москаленко Н.І. 21.12.22023 надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 124). Відповідач правом на надання відзиву (після закінчення строку на примирення) не скористався. Від відповідача [PERSON] 20.12.2023 в судове засідання надійшла заява, у якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с. 125). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 07.08.2004 перебувають у шлюбі, зареєстрованим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 516 (а.с. 15). Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказувала, що подружні відносини між сторонами припинені у 2017 році. Відповідач у заяві про скасування заочного рішення наполягав, що шлюбні відносини припинені у серпні 2023 року, до цього сторони були у шлюбних відносинах, позивачка за рахунок відповідача подорожувала із дітьми, а 24.09.2021 між сторонами був укладений шлюбний договір. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013р. (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З метою вжиття заходів до примирення подружжя, судом неодноразово розгляд справи відкладався. Також ухвалою суду від 29.11.2023 за заявою відповідача сторонами був наданий строк для примирення терміном на три тижні, до 21.12.2023. Однак, після того позивачка надала заяву, в якій зазначила, що примирення не відбулося, наполягала на розірванні шлюбу. У своїх заявах по суті до суду позивачка також категорично наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач не повідомив суд про те, що сторони досягли примирення, і 21.12.2023 надав заяву про визнання позовних вимог повністю. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позовних вимог у даному випадку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає визнання відповідачем позову. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003р., заява №44647/98). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі\~ст. 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з такого. Відтак, оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування та формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved