Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 2015 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано на підставі рішення суду від 22 лютого 2019 року. Фактично сторони проживали разом з 2007 до 2018 року. Від шлюбу сторони мають двох синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з позивачем в трьохкімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] . Одразу після фактичного розлученням у 2018-му році відповідач переїхала на квартиру, яку винаймає і по цей час. Діти залишилися жити з позивачем. При розгляді справи про розлучення спір щодо вирішення місця проживання дітей з відповідачем був відсутній, оскільки сторони дійшли згоди, що діти будуть проживати з позивачем. Свій внесок у виховання дітей і їх утримання відповідач не робила і не робить (ухиляється), посилаючись на свою зайнятість, тому діти знаходяться тільки на утриманні позивача. Відповідач зовсім не цікавились дітьми, не піклується про них, не приймає ніякої участі в їх вихованні, не провідує, ніколи не цікавиться, як ростуть її діти, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язків по вихованню своїх дітей, не забезпечує здобуття ними загальної середньої освіти, не проявляє зацікавленості до них, матеріальної допомоги для гідного розвитку дітей не надає, не цікавиться їх духовним, фізичним та соціальним розвитком, це є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила розглядати справу без її участі та просила задовольнити позовні вимоги. Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , що підтверджується актами № 1/04-222, № 1/04-223 від 19 травня 2022 року, складеними депутатом Вишневої міської ради Бойком П.П., а також актом обстеження умов проживання, складеним 28 квітня 2022 року начальником служби у справах дітей Новицької сільської ради Василів І.М. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області № 721 від 21 липня 2022 року рекомендовано органу опіки та піклування виконавчого комітету Вишневої міської ради визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . У висновку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 17 серпня 2023 року зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої\~статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не спілкується з дітьми та не бере участі у їхньому вихованні. У той же час, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено. Позивач не надав належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дітей. У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц вказано, що: «позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказала, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей відповідатиме інтересам останніх. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed