Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/16964/23 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, третя особа Державне підприємство Міністерства оборони України «Київське управління механізації та будівництва». За результатами розгляду справи 29.11.2023 ухвалене рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної ради України на користь [PERSON] 60 096,17 грн - заборгованість із заробітної плати, 24 738 грн - компенсацію за невикористану відпустку, 10 000 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку, 124 грн судового збору, а всього 94 958,17 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 07.12.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Калініченка Бориса Ігоровича про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат та доручення доказів понесення судових витрат, у якому представник позивача просить стягнути з Державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 20 250 грн та гонорар успіху - 18 966,83 грн. Клопотання обґрунтовано тим, що позивачем під час розгляду справи понесені витрат на правову допомогу у загальному розмірі 20 250 грн, окрім того, укладеним договором правової (правничої) допомоги між позивачем та його представником передбачений гонорар успіху у розмірі 20% від суми, стягнутої на користь позивача, що за результатами розгляду справи становить 18 966,83 грн. В судове засідання для розгляду клопотання щодо розподілу судових витрат представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання у зв`язку із недоведеністю, що такі витрати фактично понесені, підтверджень їх оплати до клопотання не долучено. Окрім того, представник відповідача просив залишити без розгляду клопотання представника позивача, оскільки воно подано з порушення строку. Беручи до уваги, що суд ухвалює додаткове рішення протягом 10 днів з дня надходження відповідної заяви (ч. 3 ст. 270 ЦПК України), поважності причин неявки представником позивача не наведено, а тому підстав для відкладення розгляду клопотання суд не вбачає. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, а також матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2023 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної ради України на користь [PERSON] 60 096,17 грн - заборгованість із заробітної плати, 24 738 грн - компенсацію за невикористану відпустку, 10 000 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку, 124 грн судового збору, а всього 94 958,17 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. У позові представником відповідно норми п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України заявлено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 40 000 грн (а.с.4). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За нормами ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки судом ухвалено рішення 29.11.2023, строк подання стороною доказів понесених витрат спливає 04.12.2023. З відмітки на поштовому конверті судом встановлено, що клопотання про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат та доручення доказів понесення судових витрат направлено представником позивача до суду 04.12.2023, тобто в строк, встановлений законом. Отже, підстави для залишення клопотання без розгляду відсутні. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Договір № 28/07/23 про надання правової (правничої) допомоги від 28.07.2023 (далі Договір) (копія), а також копії Акту приймання-передачі послуг від 20.10.2023, Опису наданих у вересні 2023 послуг за Договором від 20.10.2023, Акту приймання передачі послуг від 02.12.2023, Опису наданих у листопаді 2023 року послуг за Договором (а.с.139,140,141,142,143-146). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Договором сторони визначили, що за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 1 500 грн за одну годину роботи (витраченого часу) адвоката (п. 4.1 Договору). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Таким чином, оскільки сторони Договору погодили розмір гонорару адвоката за годину роботи у розмірі 1 500 грн, представником позивача додано детальний опис наданих послуг і такі послуги підтверджуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у розмірі 20 250 грн є доведеним. Одночасно, представник відповідача вказує на те, що матеріалами справи не доведено, що витрати на правову допомогу фактично понесені, доказів їх понесення матеріали справи не містять. Судом встановлено, що документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) відсутні у матеріалах справи та до клопотання про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат та доручення доказів понесення судових витрат не додані. Попри те, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №648/1102/19 від 12.02.2020, №753/1203/18 від 17.02.2021, №178/1522/18 від 01.09.2021. За таких обставин, заявлені представником позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20 250 грн підлягають розподілу незалежно від відсутності підтвердження їх оплати. При цьому, стороною відповідача не подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, а суд зазначені витрати не вбачає завищеними, вважає їх реальними та розумними, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Однак, оскільки позовну заяву задоволено частково, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 202,30 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо клопотання в частині стягнення гонорару успіху. Пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що, зокрема, у разі отримання клієнтом позитивного ефекту, а саме: винесення позитивного судового рішення на користь клієнта, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату додаткового до основного гонорару, гонорар успіху. Розмір гонорару успіху становить 20% від суми, що була стягнута (отримана) клієнтом. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом. Отже, включення гонорару успіху до витрат на правову допомогу суд вбачає правомірним, а тому підстави для відмови у задоволенні клопотання в цій частині відсутні. Вказана позиція співпадає з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Отже, клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 30 169,13 грн.

Outcome: partial