Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

Рух справи 30.12.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Шамборського А.В. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить суд: - стягнути з Держави України в особі Казначейської служби за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану незаконними діями службової особи органу державної влади та органом державної влади в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, у розмірі 34 800,00 грн; - стягнути з Держави України в особі Казначейської служби за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 для розгляду даної справи визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 21.01.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні). Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що 16.08.2021 позивач ( [PERSON] ) випадково через мобільний додаток «Дія», дізнався про те, що відносно нього у Галицькому відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є відкрите виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021, винесеної поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Гринчишиним Р.О., якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 (сімнадцять) гривень. Позивач наголошує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2021 у справі № 461/7881/21 (провадження № 2-а/461/174/21) з урахуванням ухвали Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 в справі № 461/7881/21 (провадження № 2-а/461/174/21) було скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021, винесену поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Гринчишиним Р.О., про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17,00 грн, а провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Як зазначає позивач, рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2021 у справі № 461/7881/21 (провадження №2-а/461/174/21), яким було скасовано вказану постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 набрало законної сили 22.10.2021 та не було ніким оскаржене. Позивач стверджує, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було нанесено моральної шкоди.. Так, позивач звертає увагу на те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 набрала законної сили з моменту її винесення, тобто з 29.05.2021, та в подальшому була звернута до примусового виконання та скерована до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), де старшим державним виконавцем Кучерепою Ольгою Любомирівною було на її підставі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] від 11.08.2021, якою було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 про стягнення штрафу з [PERSON] у подвійній сумі 34 грн. В подальшому в рамках примусового виконання вказаної постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 державним виконавцем була винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № [NUMBER] від 11.08.2021 року, якою визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269 грн. Також в рамках примусового виконання вказаної постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП № [NUMBER] від 11.08.2021, якою було стягнуто з боржника [PERSON] 3,40 грн виконавчого збору. В подальшому в рамках примусового виконання вказаної постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ВП № [NUMBER] від 11.08.2021, якою було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та було [PERSON] обмежено в такий спосіб розпоряджатися своїм майном. Також, в рамках примусового виконання вказаної постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника ВП № [NUMBER] від 12.08.2021, якою було накладено арешт на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я [PERSON] , чим було [PERSON] обмежено в такий спосіб розпоряджатися своїми коштами на банківських рахунках, зокрема, було обмежено його в можливості отримувати вказані кошти з вказаних банківських рахунків, в тому числі за допомогою банкоматів. Позивач зауважує, що у зв`язку з вказаним виконавчим провадженням його було внесено у Єдиний реєстр боржників. При цьому, в позову зазначається, що позивач є інвалідом ІІІ групи, пенсіонером Національної поліції та отримує пенсію по інвалідності, у зв`язку з інвалідністю іншого заробітку, крім пенсії, у нього не має. Пенсію він отримує саме на банківські картку на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Філії - Львівське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК» (МФО 325796; код ЄДРПОУ 09325703). Таким чином, 16.08.2021 позивач не зміг отримати в банкоматі кошти, які мав намір витратити на купівлю продуктів харчування, а потім через додаток Дія («Держава і я») дізнався про те, що відносно нього у Галицькому відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є відкрите виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021. При цьому, позивач наполягає, що жодних адміністративних правопорушень не вчиняв. Позивач наполягає, що через вказану несправедливість, фальсифікацію, незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, накладення на нього штрафу за те, чого він не вчиняв та через накладення у зв`язку з цим державним виконавцем арешту на все його майно та всі його грошові кошти в банку, та через його обмеження у зв`язку з цим в користуванні на розпорядженні своїм майном та грошовими коштами переніс сильний нервовий стрес та душевне хвилювання. Крім того, зазначає, що для нього, як для колишнього працівника поліції та пенсіонера Національної поліції було великим приниженням дізнатись, що його притягнули до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 178 КУпАП за розпиття алкогольних напоїв в громадському місці ще й на зупинці громадського транспорту. Також, стверджує, що великим приниженням для нього було й те, що його було включено у зв`язку з примусовим виконанням вказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 до Єдиного реєстру боржників, оскільки він завжди був чесною та порядною людиною, ніколи не допускав того, щоб бути перед будь-ким в боргах, ніколи не був боржником перед жодними фізичними чи юридичними особами, в тому числі перед надавачами комунальних послуг, ніколи не мав боргів перед банками та іншими фінансовими установами, ніколи не мав фінансових боргів перед будь-якими громадянами. Позивач наголошує, що завжди пишався тим, що завжди та постійно сплачує та виконує всі свої зобов`язання і ніколи нікому нічого не винен. У зв`язку з цим репутація позивача в очах оточуючих громадян, а особливо колишніх колег по роботі, була непоправно підірвана. Позивач переніс у зв`язку з цим нервовий стрес, сильні та глибокі душевні хвилювання та страждання, його честь, гідність та репутація були непоправно принижені, у зв`язку з чим в нього після цього випадку погіршились стосунки з оточуючими людьми, і як наслідок в позивача погіршився його і так хворобливий стан здоров`я. При цьому нормальні життєві зв`язки позивача були порушені, Зі слів позивача, йому довелось прикладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, йому довелось витрачати досить багато часу та зусиль, щоб довести свою невинуватість в суді, а потім щоб закрити вказане виконавче провадження та зняти арешти зі свого майна та грошових коштів та рахунках в банках. При цьому весь цей час з 29.05.2021 року з моменту винесення поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Гринчишиним Р.О. вказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 і до 22.10.2021 по день набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2021 у справі № 461/7881/21 (провадження № 2-а/461/174/21), яким було скасовано вказану постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 та яким було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, позивач є особою, яка є притягнута до адміністративної відповідальності. І весь це час Позивач звертає увагу на те, що боровся за очищення свого імені та репутації. При цьому у зв`язку з цим весь цей час переносив нестерпні, сильні та глибокі душевні хвилювання та страждання, перебував у постійному нервовому стресі та напруженні, не міг нормально жити, повністю втратив спокій та душевну рівновагу, вночі не міг спати, страждав від безсоння, втратив будь-який апетит, не міг нічого ні їсти, ні пити. При цьому з 12.08.2021 з моменту накладення арешту на його кошти на банківських рахунках і до 22.11.2021 по день винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № [NUMBER], якою було закінчено виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 у зв`язку з її скасуванням рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2021 у справі № 461/7881/21 (провадження №2-а/461/174/21) та якою було припинено чинність арешту майна та грошових коштів позивача, позивач був позбавлений можливості використовувати та розпоряджатися своїми коштами на рахунках в банках, куди він отримує пенсію по інвалідності, що є єдиним джерелом його існування, у зв`язку з чим йому довелось весь цей час просити гроші на прожиття в людей, що також завдавало позивачу нестерпного душевного болю, глибоких страждань та великого приниження. При цьому позивач постійно відчував себе немічним, безправним, беззахисним та нікому не потрібним. Допоки суд не скасував вказану незаконну постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 позивач повністю зневірився в існуванні будь-якої справедливості. При цьому, оскільки позивач є колишнім співробітником поліції та являється пенсіонером Національної поліції, то йому було соромно перед колишніми колегами, однодумцями та друзями через недолугу і неправомірну, таку, що принизила його честь і гідність постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП за розпиття алкогольних напоїв у громадському місці на зупинці громадського транспорту. Внаслідок цього позивач постійно переживав сильний стрес, переносив моральні та душевні страждання, переживання та муки, в зв`язку з чим в позивача погіршився стан здоров`я, самопочуття, настрій, були порушенні нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, були порушенні стосунки з оточуючими людьми, був порушений нормальний ритм життя позивача. Як зауважує позивач, вказані моральні страждання мали триваючий характер і тривали аж допоки суд не скасував вказану постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 та аж допоки державний виконавець не закінчив вказане виконавче провадження ВП № [NUMBER] і не припинив чинність арешту майна та грошових коштів позивача. Підсумовуючи, позивач наполягає, що перебував у статусі притягнутої до адміністративної відповідальності особи з 29.05.2021 по 22.10.2021- по дату набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2021 у справі № 461/7881/21 (провадження №2-а/461/174/21), тобто - чотири місяці і 23 дні, а також враховуючи, що позивач перебував у статусі боржника у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 року, майно якого було арештоване з 11.08.2021 по 22.11.2021- по дату винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № [NUMBER], тобто - три місяці і 11 днів, і враховуючи те, що вказані періоди перебування позивача у статусах притягнутої до адміністративної відповідальності особи та боржника у виконавчому провадженні, майно якого було арештоване, частково накладаються та частково враховують один одного, тобто загальний період, в який позивач перебував у статусах притягнутої до адміністративної відповідальності особи та боржника у виконавчому провадженні, майно якого було арештоване, складає з 29.05.2021 по 22.11.2021, тобто - п`ять місяців і 24 дні, то у зв`язку з цим обрахування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, необхідно обраховувати саме за цей період з огляду на мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2021 року складає 6 000 грн. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути на його користь 6 000 грн х (5+24:30) = 34 800 грн. При цьому, позивач вважає, що саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати характеру і обсягу страждань, яких він зазнав внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, до яких входять час та зусилля по доведенню його невинуватості у суді, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, душевні страждання від цього, а також такий розмір моральної шкоди буде відповідати принципам законності та справедливості. Щодо правової позиції відповідачів 1, 2, 3 14.07.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника відповідачів 1, 2, 3, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі (а.с. 76-86). У відзиві звертається на те, що позивач не надав абсолютно достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівником поліції моральної шкоди. Вказується на те, що позивач безпідставно посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зауважується, що позивачем не наведено та переконливо не доведено завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ЦПК України. Наголошується, що відсутні будь які докази того, що, інспектор Управління розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та оголошуючи постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, також не встановлено будь-яких порушень з боку Інспектора при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення. Підсумовується, що з огляду на особисті обставини позивача та загальний контекст позову, встановлення відсутності порушення саме по собі становить достатню сатисфакцію. Щодо правової позиції Казначейства 10.08.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника Казначейства, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі (а.с. 93-102). У цьому відзиві звертається увага суду на тому, що Казначейство, яке за ініціативою позивача залучено до справи як співвідповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, на думку Казначейства, відповідно до ст. 170 ЦК України Державу Україна у даній справі повинні представляти лише органи патрульної поліції та їх посадові особи. Таким чином, як вважає Казначейство, позивач помилково визначив Державу Україну в особі Казначейства відповідачем у цій справі. Крім того, Казначейство зауважує щодо помилково обраного способу захисту права позивача. При цьому, Казначейство зазначає, що не може підлягати задоволенню заявлена позивачем вимога, зокрема, щодо способу відшкодування шкоди: «Стягнути з Держави України в особі Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь…». Оскільки на думку позивача, шкоду заподіяно бездіяльністю саме уповноважених осіб Департаменту, проте згідно з правовими висновками Верховного Суду не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Також, на думку Казначейства, сам факт закриття справи судом постанови про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Казначейство вважає, що розмір моральної шкоди визначений позивачем є завищеним й необґрунтованим, оскільки порахований відповідно до норм Закону про відшкодування шкоди, який до даних правовідносин не застосовується. Крім того, звертає увагу на те, що позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача 1 та вини останнього в її заподіянні. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 12.10.2021 Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/7881/21 (з урахуванням ухвали від 25.10.2021 про виправлення описки) скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021, винесену поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Гринчишиним Р.О., про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн.,а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 31-37; https://reyestr.court.gov.ua/Review/100425722; https://reyestr.court.gov.ua/Review/100770115). Вбачається, що при винесенні вказаного рішення суд виходив з того, що на підтвердження вини [PERSON] , а також в обґрунтування правомірності прийнятого відносно нього рішення, відповідачем не надано жодного доказу, на якому ґрунтувався висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено яким чином фіксувалось правопорушення, не надано матеріали відеофіксації, наявність чи відсутність свідків правопорушення. Сторонами факт набрання законної сили вказаним рішенням не заперечується, з Єдиного реєстру судових рішень наявність оскарження такого рішення не вбачається. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач вбачає наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої йому внаслідок незаконності притягнення до адміністративної відповідальності моральної шкоди. Разом з тим, [PERSON] у позові вказує, що постанова про притягнення його до відповідальності відповідачем була направлена до примусового виконання до органів державної виконавчої служби, в результаті чого на його рахунки та майно було накладено арешт, у зв`язку з чим позивач був обмежений вільно користуватися належними йому коштами та власністю. На підтвердження наведеного до позовної заяви додано: -копію постанови від 11.08.2021 про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] про примусове виконання постанови ГАБ № № 127969 від 29.05.2021 (а.с. 38); -копію постанови від 11.08.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесену в межах ВП № [NUMBER] (а.с. 38, зворотній бік); -копію постанови від 11.08.2021 про стягнення виконавчого збору, винесену в межах ВП № [NUMBER] (а.с. 39); -копію постанови від 11.08.2021 про арешт майна боржника, винесену в межах ВП № [NUMBER] (а.с. 39, зворотній бік); -копію постанови від 12.08.2021 про арешт коштів боржника, винесену в межах ВП № [NUMBER] (а.с. 40); -копію постанови від 22.11.2021 про закінчення виконавчого провадження, винесену в межах ВП № [NUMBER] (а.с. 41). Також, до позову долучено: -копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 127969 від 29.05.2021 (а.с. 30; 41, зворотній бік); -копію довідки МСЕК про встановлення [PERSON] третьої групи інвалідності строком до 01.07.2023 (а.с. 18); -копію пенсійного посвідчення [PERSON] (а.с. 19); -копію паспорту позивача (а.с. 20-22); -копію картки платника податків позивача (а.с. 23); -копію свідоцтва про хворобу [PERSON] від 07.02.2017 (а.с. 24; а.с. 28, зворотній бік - а.с. 29); -копію витягу з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] від 01.05.2021 (а.с. 25); -копію витягу з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] від 01.02.2017 (а.с. 26; а.с. 27, зворотній бік - а.с. 28); -акт дослідження стану здоров`я [PERSON] від 03.02.2017 (а.с. 27). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26.02.2020 у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21): «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)». Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, був вимушений доводити свою правоту у суд. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Outcome: partial