Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, просила стягнути з відповідача на її користь 54 100 грн. 39 коп., з яких 50 000 грн. - безпідставно набуті грошові кошти за розпискою від 16 жовтня 2016 року та 4 100 грн. 39 коп. - три проценти річних від суми безпідставно набутих грошових коштів. Стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 жовтня 2016 року [PERSON] домовилась з [PERSON] про те, що позивач купить житловий будинок, а відповідач продасть її житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження досягнутої домовленості позивачем в присутності свідків було передано відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 грн. за вищевказаний будинок. На підтвердження передачі грошей від позивача до відповідача, остання надала позивачу розписку в присутності свідків, в якій зазначено, що відповідач отримала від позивача гроші у розмірі 50 000 грн. [PERSON] 06 жовтня 2016 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] власноручно написала та видала позивачу розписку, за умовами якої остання отримала гроші в рахунок придбання позивачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , гроші у розмірі 50 000 грн., та зобов`язалась продати його позивачу [PERSON] . Вказано, що розписка написана відповідачем про отримання від позивача 50 000 грн. за будинок не є договором купівлі-продажу, оскільки згідно зі ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим правочином у разі нездійснення його державної реєстрації. Вказаною розпискою не встановлена дата до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, а тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов`язання є суттєвою умовою договору. Відповідач свої зобов`язання не виконала. Належний їй житловий будинок не продала належним чином, тим саме безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 50 000 грн. на вимоги позивача не повернула їй. Укладення договору купівлі-продажу житлового будинку теж унеможливлювалось у зв`язку з тим, що в даному житловому будинку з 23 квітня 1998 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 29 грудня 2016 року за № 1920. Згідно довідки Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 06 червня 2017 року за № 936 слідує, що згідно книги реєстрації рішень про приватизацію земельних ділянок Таборівською сільською радою, Вознесенського району Миколаївської області 30 серпня 1993 року прийнято рішення №68 про передачу земельних ділянок, в приватну власність згідно якого земельна ділянка площею - 0,50 га за адресою: [ADDRESS] (теперішня адреса [ADDRESS] ) передана у власність [PERSON] , але правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку не виготовлялися ним. Зазначено, що з вказано слідує, що відповідач не являється власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є єдиним майновим комплексом, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На день досягнення ними усної домовленості про купівлю продаж будинку, відповідач не мала права на його відчуження в установленому законом порядку, а зобов`язана була попередньо належним чином оформити правовстановлюючі документи на присадибну земельну ділянку та на будинок. На день подання позовної заяви до суду нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не має. Вважає, оскільки між ними не було укладено у встановленому порядку договору купівлі-продажу будинку та попереднього договору, які б за формою і змістом відповідали вимогам закону, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 50 000 грн. підлягає поверненню позивачу. Після отримання коштів, відповідач почала уникати зустрічей і розмов з позивачем щодо укладання договору купівлі-продажу або повернення грошей, та до теперішнього часу позивач з відповідачем зазначеного договору не уклала. Відповідач на неодноразові усні та телефонні звернення позивача повернути безпідставно отримані нею кошти відмовляється. Позивачем на адресу відповідача була надіслана заява-претензія, а також претензія від 06 жовтня 2017 року щодо повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 50 000 грн., які відповідачем виконані не були. Лист повернувся з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Вказано, що позивач подавала до Кіровського районного суду м. Кіровограда позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення авансу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2018 року у цивільній справі № 404/6709/17, суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю, що передані нею відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 грн. є аванс в рахунок договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ). При розгляді вищевказаної справи був встановлений факт, що відповідач 06 жовтня 2016 року від позивача отримала обумовлену вартість будинку у розмірі 50 000 грн. в рахунок купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що відповідач склала відповідну розписку в присутності свідків, яка була додана до матеріалів вище вказаної цивільної справи та додається до даної позовної заяви, а також відповідач та її представник визнали в судовому засіданні та не заперечували, що відповідач отримала від позивача грошові кошти, що підтверджено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда, яке набрало законної сили та аудіо-звукозаписом судового засідання. Вважає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами за період з 06 жовтня 2016 року по 30 червня 2019 року в розмірі 4 100 грн. 39 коп. Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року справу передано на розгляд Кіровському районного суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 серпня 2019 року прийнято з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області до розгляду матеріали справи, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2019 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти за розпискою від 06 жовтня 2016 року в розмірі 50 000 грн., трьох відсотків річних від суми безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 4 100 грн. 39 коп. та 768 грн. 40 коп. судових витрат. 10 серпня 2020 року до суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2019 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2020 року прийнято заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі № 473/2773/19, призначено судове засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2019 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні. 01 березня 2021 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування позовної давності до позову [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. 01 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що в 2013 році позивач домовилась з відповідачем про придбання у неї будинку, однак просила не оформлювати право власності нотаріально у зв`язку з можливістю накладення арешту на її майно в цивільній справі, в якій вона була стороною та у зв`язку з боргами перед банком. На виконання вимог договору відповідач передала позивачу будинок і через деякий час на її прохання зареєструвала її за вказаним місцем проживання. За час користування будинком позивач занедбала його, розпродала все майно, що було в домоволодінні та будинок, як будівельні матеріали. Вказано, що позивач як на доказ отримання відповідачем грошових коштів за житловий будинок посилається на розписку. Ксерокопія аркуша паперу не може бути доказом. В копії аркуша паперу на якому зверху написано «Розписка» відсутні дата та підпис. Внизу аркушу дописаний текст «6.10.2016 р.» сторонньою особою з явно іншим почерком, що є фальсифікацією з метою створення уяви передання коштів. У зв`язку з відсутністю належного та допустимого доказу отримання відповідачем грошових коштів безпідставною є вимога про стягнення 3% річних в розмірі 4100 грн. 39 коп. В позові не зазначено хто, коли і яким чином відмовився від укладання нотаріально посвідченого договору. Відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення, виконувала умови поставлені позивачем. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташовано розпроданий на будівельні матеріали будинок, при переданні позивачу будинку у 2013 році також перейшли у власність позивача. Видана Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області довідка від 06 червня 2017 року, на яку посилається позивач, не відображає реального стану речей. Які саме порушені права позивачки та на поновлення яких прав поданий позов в позовній заяві не зазначено. Позивач систематично без нотаріального посвідчення купує нерухомість, розпродає з домоволодінь майно, розпродає будинки на будівельні матеріали, отримуючи від цього прибуток та в подальшому звертається до суду з позовами про стягнення авансу або стягнення безпідставно набутих грошових коштів з продавців будинків. Зазначено, що спір щодо стягнення коштів між [PERSON] та [PERSON] вже був предметом судового розгляду. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2018 року у справі № 404/6709/17 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що копія аркушу паперу з написом «Розписка», не містить необхідних реквізитів щодо дати та підпису, не є належним та допустимим доказом. При розгляді справи позивач в судовому засіданні зазначила, що домовленість про вартість будинку була у розмірі 60 000 грн., а 50 000 грн. були авансом за придбання будинку. У поданій у 2019 році позовній заяві позивач зазначала про домовленість продажу будинку вже за 50 000 грн., що свідчить про намагання введення суду в оману, зловживання процесуальними правами та подання завідомо безпідставного позову. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів після того, як продала з будинку все майно, фактично розпродала будинок на будматеріали. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Витребувано з архіву Кіровського районного суду м. Кіровограда цивільну справу № 404/6709/17. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2021 року доручено Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області викликати [PERSON] та [PERSON] та допитати їх як свідків по суті позовної заяви. В судове засідання від представника позивача, адвоката Бурлаки С.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача, адвокат Усатенко Ю.Ю. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 06 жовтня 2016 року, [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , ідентифікаційний код - [NUMBER] (продавець) отримала за продаж будинку в [ADDRESS] від громадянки (покупець) [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] кошти в розмірі 50 000 грн. В розписці вказані свідки: [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] та [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] . На момент отримання грошових коштів відповідач не була власником житлового будинку. В житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] з 23 квітня 1998 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 29 грудня 2016 року за №1920. Згідно довідки Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 06 червня 2017 року за № 936 вбачається, що згідно книги реєстрації рішень про приватизацію земельних ділянок Таборівською сільською радою, Вознесенського району Миколаївської області 30 серпня 1993 року прийнято рішення №68 про передачу земельних ділянок, в приватну власність, згідно якого земельна ділянка площею - 0,50 га за адресою: [ADDRESS] (теперішня адреса [ADDRESS] ) передана у власність [PERSON] , але правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку не виготовлялися ним. В подальшому договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений, а добровільно повернути отримані кошти відповідач відмовилася. Позивачем було направлено відповідачу письмову претензію щодо повернення останньою грошових коштів, які вона отримала від неї 06 жовтня 2017року, у розмірі 50 000 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2018 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу відмовлено повністю. Підставою відмови у задоволенні позову вказано те, що договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами у справ укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу сума 50 000 грн. могла б бути завдатком при належному нотаріальному оформленні попереднього договору чи нотаріального оформлення отримання заяв датку чи авансу і відповідно підлягала б поверненню позивачу за наявності підстав, визначених законодавством. 31 січня 2019 року позивач звернулась до Вознесенського відділу поліції в Миколаївській області про те, що [PERSON] , шахрайським шляхом продала будинок. Листом від 31 січня 2019 року начальник Вознесенського відділу поліції в Миколаївській області повідомив позивача про те, що перевірка по її зверненню припинена в зв`язку з тим, що дана подія не містить ознак кримінального та адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим та у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» матеріали перевірки списані висновком. Вказано, що в даній події вбачається цивільно-правові відносини, які вирішуються виключно в судовому порядку, рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, судом встановлено, що позивачем вирішувалося питання про придбання вищевказаного житлового будинку, але договір купівлі - продажу у встановленому законом порядку не був оформлений через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. В зв`язку з чим, відповідач кошти, отримані в якості авансу від [PERSON] , витратила на власні потреби. Відповідно до пояснень свідка [PERSON] , він був присутнім при передачі коштів і бачив, як [PERSON] передала кошти [PERSON] . Писали якісь розписки, однак не пам`ятає чи це були дійсно розписки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку не був укладений. Зміст розписки від 06 жовтня 2016 року про отримання коштів в рахунок укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна у майбутньому теж не може свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу житлового будинку, укладеного в належній формі, оскільки стосується домовленості щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу спірної нерухомості. Враховуючи те, що договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то суд вважає, що передана [PERSON] грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Враховуючи, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу житлового будинку, отже кошти в розмірі 50 000 грн. відповідач отримала від позивача без достатньої правової підстави. Відтак і повернення коштів має відбуватися на підставі положень ст. 1212 ЦК України. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18. Враховуючи вказане, сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Посилання на те, що відповідач не є власником спірного будинку, теж не можуть бути підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що сторонами не заперечується отримання відповідачем авансу в розмірі 50 000 грн. Вказаний факт на підставі положень ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання щодо укладення з позивачем договору купівлі-продажу у формі, яка не передбачена для таких договорів, сторонами не заперечується отримання авансу, то сума авансу підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано розрахунок трьох процентів річних. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем на спростування проведеного представником позивача розрахунку щодо розміру трьох процентів річних, не долучено будь-яких доказів, не подано інший контррозрахунок. Оскільки відповідач грошові кошти не повертає, тому обґрунтовані є доводи позивача про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 4 100 грн. 39 коп. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо спливу строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З урахуванням викладеного, оскільки позивач вже звертався до суду за захистом своїх порушених прав і йому було відмовлено у задоволенні позову, у зв`язку з чим не було пропущено строк позовної давності, оскільки такий строк було перервано шляхом подання позову. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази,

Outcome: approved