Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

17.05.2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вказана позовна заява. 18.05.2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зазначену цивільну справу передано на розгляд до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю. 05.07.2023 року матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелетроцентраль" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості надійшли до Корабельного районного суду м. Миколаєва. 05.07.2023 року визначено суддю для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 06.07.2023 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелетроцентраль" в особі представника - Новгородової Т.М., звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь 6059, 30 грн. - боргу за спожиту теплову ерергію; 782,05 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 332,72 грн. - 3% річних та 2684, 00 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що відповідно до ордеру від 20.02.2015 року відповідачі отримали право на заселення в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , відповідачі були прописані у вказаній квартирі, довідка № 667 від 23.03.2015 року. На ім`я відповідачів відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , для оплати за спожиті послуги теплопостачання. Нарахування відповідачам сум оплати за спожиту тепловуенергію здійснювалося за тарифами зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.12.2019 року по 01.02.2021 року на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 6059, 30 грн., за яку відповідачі не сплатили та не виконали свої зобов`язання. За період з 01.01.2020 року по 01.02.2022 відповідачу нараховані: 782,05 грн. - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 332, 72 грн. - 3% річних. Заходів, щодо врегулювання спору позивачем не проводилось, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. З вищевикладених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони, повідомлені своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник позивача надала до суду заяву в якій просила слухати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачів надала до суду відзив з детальним викладенням обставин справи, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги письмові доводи представника позивача, відзив із запереченнями представника відповідачів, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» від 17.05.2023 року на запити Заводського районного суду м. Миколаєва, зазначено, що з 22.12.2020 року в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована сім`я [PERSON] з 6 осіб (витяг № 13.23-321811-23), а [PERSON] та [PERSON] з 05.03.2019 року зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . В спірній квартирі сім`я відповідачів проживала до листопада 2018 року, 16.11.2018 року згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1105 [PERSON] , на склад сім`ї з 5 осіб (вона, чоловік, 2 сини, донька), була надана 3-кімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 43,7кв.м., зі зняттям з квартирного обліку. На вказану квартиру [PERSON] було видано ордер № 37 серії 009481 від 14.02.2019 року. При отриманні квартири [ADDRESS] , сім`єю відповідачів, було звільнено квартиру [ADDRESS] , що підтверджується листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради (відповідь на запит адвоката) за вих. №3282/02.02.01-40/02.11/14/23 від 22.08.2023року. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.11.2020 року № 1172, квартиру [ADDRESS] , було надано сім`ї [PERSON] в порядку тимчасового поліпшення житлових умов. В квартирі [ADDRESS] , сім`я відповідачів проживає фактично з листопада 2018 року, офіційно зареєстрована з 05.03.2019 року, що підтверджується відповідними відомостями, що містяться в паспорті [PERSON] та в Інформаційній довідці про зареєстроване місце проживання [PERSON] . Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 11.06.2019 року № 19.03.03-26/к/1686/19 за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що як зазначив позивач, договір про надання послуг централізованого опалення між ним та [PERSON] не укладався, оплата відбувалась за фактично спожиті послуги. При формуванні абонентської бази відкриваються особові рахунки із наданням індивідуального номеру, цифрова комбінація якого містить код вулиці, багатоквартирного будинку та квартири, значення яких не змінюється залежно від переоформлення особових рахунків на споживачів. Облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. 01.12.2019 року по 01.02.2021 року - період, за який позивач заявив позов про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, а з 05.03.2019 року відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання в період з 01 грудня 2019 року по 01 лютого 2021 року до осіб, які не проживали в квартирі [ADDRESS] , з лютого 2019 року (тобто за 10 місяців до початку перебігу строку нарахування заборгованості, відповідачі виїхали з вказаної квартири). Порівнюючи період виникнення заборгованості з 01.12.2019 року по 01.02.2021 року та період реєстрації сім`ї [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , з 22.12.2020року (а передача квартири [PERSON] відбулась 25.11.2020 року), встановлено, що період з листопада 2020 року по лютий 2021 року - це період коли фактично в даній квартирі проживали інші люди, які оформили відповідні документи та фактично отримували послуги з теплопостачання. З відповіді Миколаївської міської ради від 22.08.2023року на запит адвоката, вбачається, що квартира [ADDRESS] до 13.11.2020 року перебувала на балансі ТОВ «Николаевдомсервіс», а з 13.11.2020 року передана на баланс КЖЕП Центрального району м. Миколаєва (розпорядження управління комунального майна Миколаївської міської ради № 277 р від 13.11.2020 року). Через відсутність комунікації між службами позивача, а саме: через невнесення даних про зміну квартирокористувача (отримувача послуг), виникла плутанина та позов було заявлено не до належних відповідачів. Нарахування суми заборгованості саме з 01.12.2019 року свідчить про те, що за відповідачами ( на момент припинення користування квартирою - 16.11.2018/14.02.2019 ) за ранній період відсутня заборгованість. Так, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613). Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є необгрунтовані, заявлені не до належних відповідачів та не можуть бути задоволені. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed