Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона являється матір`ю [PERSON] та рідною бабусею її дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Перший син [PERSON] народився у її доньки коли вона не перебувала у шлюбі і відомості про батька при реєстрації народження дитини донька подала відповідно ч.1 ст.135 СК України. 21.01.2017 року її донька зареєструвала шлюб із [PERSON] . В шлюбі у них народився син [PERSON] . З 01.09.2018 року подружжя припинило спільне проживання, а 09.01.2020 року за позовом [PERSON] рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області їх шлюб було розірвано, донька повернула собі дошлюбне прізвище [PERSON] . З моменту народження онуків вони фактично знаходились на її з чоловіком утриманні та проживали разом із ними. Донька ніде не працювала, була нерозбірливою у стосунках із чоловіками. На їх з чоловіком зауваження не реагувала, належної уваги дітям не приділяла. 22.07.2022 року донька зареєструвала новий шлюб із [PERSON] і з того часу проживає з ним в м. Лубни. З моменту припинення спільного проживання та подальшого розлучення із її донькою [PERSON] не цікавився життям свого сина, фактично втратив до нього інтерес. На даний час [PERSON] , [INFO] навчається в Войнихівській гімназії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в 1-му класі. Матеріальної допомоги на утримання свого сина відповідач не надає ніякої. Син не отримує від батька ні привітань, ні подарунків на свої дні народження та інші свята. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, навчанням та станом здоров`я, не відвідує його ні вдома, ні в школі, не спілкується з ним навіть в телефонному режимі, що підтверджується письмовими доказами та поясненнями свідків. За наявною інформацією у матері дітей в останній час погіршився стан здоров`я внаслідок тривалої хвороби, яка загострилась після народження другої дитини, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування. З 2017 року вона перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Відповідача ці обставини не турбують і ніяким чином не змушують проявити до свого сина хоч трішки уваги. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від участі у вихованні дитини при тому, що мати дитини також не приймає участі у її вихованні. Враховуючи зазначене, позивач прохала суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області Халанська Ю.В. в судовому засіданні вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З`ясувавши обставини справи, заслухавши позивача, дослідивши докази в порядку заочного провадження, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється матір`ю [PERSON] та рідною бабусею її дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Перший син [PERSON] народився у доньки позивача коли та не перебувала у шлюбі і відомості про батька при реєстрації народження дитини внесені відповідно ч.1 ст.135 СК України. 21.01.2017 року дочка позивача зареєструвала шлюб із [PERSON] . В шлюбі у них народився син [PERSON] . З 01.09.2018 року подружжя припинило спільне проживання, а 09.01.2020 року за позовом [PERSON] рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області їх шлюб було розірвано, донька повернула собі дошлюбне прізвище [PERSON] . З моменту народження онуків діти фактично знаходились на утриманні позивача та її чоловіка, проживали разом з ними. Мати дітей практично також ніякої участі у вихованні та утриманні дітей не приймала. 22.07.2022 року донька позивача зареєструвала новий шлюб із [PERSON] і з того часу проживає з ним в м. Лубни. З моменту припинення спільного проживання та подальшого розлучення із донькою позивача [PERSON] не цікавився життям свого сина, фактично втратив до нього інтерес. На даний час [PERSON] , [INFO] навчається в Войнихівській гімназії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в 1-му класі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання свого сина не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, навчанням та станом здоров`я, не відвідує його ні вдома, ні в школі, не спілкується з ним. 24.10.2023 року відповідачем [PERSON] подано нотаріальну заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначена заява посвідчена приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Тищенко І.В. та зареєстрована в реєстрі за №1874 (а.с.24). У висновку органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зазначено, що ухилення гр. [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] - це умисні дії відповідача, а тому позбавлення його батьківських прав відносно дитини є доцільним. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2019 року №631/2406/15-ц. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки батько фактично не спілкується з сином, не цікавиться його розвитком та здоров`ям, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. В силу вимогу закону відповідач наділений правами щодо дитини, якими він не бажає користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди позивачу у вирішенні нагальних питань розвитку дитини. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved