Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторнг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в позові посилається на те, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір № 2006815645 від 21.11.2013 року, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 29922,40 грн. для придбання товару зі строком повернення кредиту - 36 місяців. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторнг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторнг Україна» право вимоги за договором № 2006815645 укладеним з [PERSON] . У позовній заяві позивач посилається на те, що свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу споживчий кредит у розмірі 29922,40 грн. для придбання товару зі строком повернення кредиту - 36 місяців. Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 24.11.2016 року заборгованість по вказаному договору становить 33961грн23 коп. Відтак позивач просить стягнути із відповідача33961грн23коп, що включає: -залишок заборгованості за кредитом 28260грн63коп.; -комісія - 5700грн.60коп. 04.12.2017 у даній справі Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторінг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені. Ухвалено стягнути з відповідачки заборгованість з комісією у розмірі 33961грн23коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 01.02.2021 Вільнянським районним судом Запорізької області було задоволено заяву ТОВ «ФК «Прем`єра» про заміну сторони у виконавчому листі по справі за позовом ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому листі від 15.01.2018 року № 314/3732/17 із ТОВ «Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «ФК «Прем`єра» за правом грошової вимоги до [PERSON] . 10.02.2022 року в суд надійшла заява про перегляд заочного рішення ТОВ «ОТП Факторінг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.02.2023р. поновлено пропущений строк на подання заяви про скасування заочного рішення, заяву задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились про час та місце слухання справи повідомлялись відповідно вимог процесуального законодавства. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 2006815645 від 21.11.2013 року ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в розмірі 29922грн40коп строком на 36 місяці з 21.11.2013 року по 21.11.2016 року із встановленням процентної ставки у розмірі 0,01 % на рік. (а.с. 14). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п. 3.6. вищевказаних кредитних договорів, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договори факторингу, згідно яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги за договорами про надання споживчих кредитів в тому числі № 2006815645 від 21.11.2013 року (а.с. 16-19). 01.02.2021 Вільнянським районним судом Запорізької області було задоволено заяву ТОВ «ФК «Прем`єра» про заміну сторони у виконавчому листі по справі за позовом ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому листі від 15.01.2018 року № 314/3732/17 із ТОВ «Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «ФК «Прем`єра» за правом грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 91-95). Судом встановлено, що первісний кредитор, ПАТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитними договорами № 2006815645 від 21.11.2013 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положення ч. 1 ст. 612 ЦК України визначають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитними договорами № 2006815654 від 21.11.2013 року належним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, внаслідок наступного. Як вбачається із змісту п. 1.4. з підпунктом кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку платежів, а саме, проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п. 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. Так, щомісячний платіж по кредитному договору становив 1654 грн., який включав 830,87 грн. погашення основної суми кредиту, 822,87грн комісії, при цьому на останню дату коли повинен був внесений платіж на погашення основної суми кредиту - сума має незначне збільшення, а саме 837,47грн, при цьому розмір комісії на протязі всього періоду залишається незмінним 822,87грн. В кредитному договорі і додатках до нього не конкретизовано, за який саме вид банківської послуги кредитор нараховував розмір комісії в сумі 822,87грн щомісячно. Відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК). За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із чч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. За таких обставин, суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо нікчемності умов кредитних договорів № 2006815645 від 21.11.2013 року в частині зобов`язання сплати щомісячно комісії на протязі всього періоду в розмірі 822,87грн, а відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 5700,60грн комісії банку слід відмовити. За таких обставин, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами № 2006815645 від 21.11.2013 року у останньої виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 28260,63 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення із відповідачки на користь ТОВ «Факторингова компанія «Прем`єра» заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 28260,63 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1328 грн. (83%)

Outcome: partial