Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 02.03.2007 виконкомом Добровлянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської, актовий запис № 4, а доньку [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] залишити проживати з позивачкою. Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2007 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] і син [PERSON] , [INFO] .. Однак, незважаючи на те, що між ними укладено шлюб, подружнє життя у них не склалося. У них різні характери, різні погляди на життя і по цій причині виникають непорозуміння. На даний час вони не підтримують жодних стосунків, притаманних подружжю, кожен живе своїм життям. Фактично їх шлюб розпався. Примирення між ними не можливе, а продовження шлюбних відносин буде суперечити її інтересам. Ухвалою суду від 18.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 19.12.2023 позивачка подала до суду заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутності (а.с.40). 20.12.2023 відповідач подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Дітей залишити проживати з матір`ю (а.с. 41). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Сторони по справі перебувають у шлюбі з 02.03.2007, який зареєстрований виконкомом Добровлянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської, актовий запис № 4 (а.с. 25). За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] і син [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 18.07.2007 та [NUMBER] від 14.03.2018 відповідно (а.с. 23,24). Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне вказану позовну вимогу задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в своїй заяві просить після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачки слід змінити на « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про залишення позивачці на проживання доньку [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, а тому суд вважає за можливе неповнолітню доньку та малолітнього сина сторін залишити проживати разом із матір`ю. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved