Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

І. Суть спору 02.11.2023 року позивач через свого представника звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що 17 листопада 1984 року між сторонами був зареєстрований шлюб Сільською радою Стара Лішня, Іваничівського району Волинської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу є діти, однак вони дорослі (повнолітні). Як зазначила позивач, останні декілька років подружнє життя з відповідачем не складається внаслідок відсутності між ними спільних інтересів, протилежних понять, щодо розуміння сім`ї та відносин між чоловіком та дружиною, що було зумовлено відсутністю у відповідача розуміння обов`язку чоловіка, як голови сім`ї та відсутності поваги до позивача, як до дружини і жінки. В шлюбі подружжя прожили 39 років та, на жаль, після захворювання, [PERSON] стала інвалідом довічно, відповідач відмовився піклуватись про дружину, не виявляє жодної поваги, відмовляється вже тривалий час дбати про сім`ю та переїхав жити окремо у придбану позивачем квартиру. Тому за таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Сторони не підтримують подружніх стосунків, оскільки не проживають разом тривалий час. [PERSON] не переймається проблемами сім`ї, навантаженнями дружини, не бере на себе обов`язку з утриманням та забезпеченням сім`ї. Матеріального та житлового спору між подружжям, на даний час, немає. Проти примирення позивач категорично заперечує та вважає недоцільним намагатися зберігати сім`ю та шлюб, який фактично розпався та існує лише формально, в шлюбі не має любові, взаємної поваги та порозуміння. Подальше спільне проживання та збереження сімейного союзу неможливе та суперечить інтересам позивача. З огляду на наведене, [PERSON] просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. У матеріалах справи наявна заява від представника [PERSON] адвоката Бакуна О.С., в якій просить суд справу розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 18.12.2023 року подав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 06.11.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано стороні позивача строк для виправлення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою від 13.11.2023 року, після усунення недоліків, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 08.12.2023 року розгляд справи не здійснювався, у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті. В судове засідання 21.12.2023 року учасники справи не прибули. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17.11.1984 року Сільською радою Стара Лішня, Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.11.1984 року (а.с. 8). Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, загальне захворювання (а.с. 13). [PERSON] має імплантований штучний суглоб, що підтверджується паспортом ендопротеза від 24.06.2019 року (а.с. 14). V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави стверджувати про наявність стійкого розладу подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечать інтересам сторін, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно із ст.112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 536,80 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved