Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Справа надійшла з Апостолівського районного суду Дніпропетровської області до Орджонікідзевського міського суду для розгляду за підсудністю 13.11.2023 року на підставі розпорядження в.о. голови Апостолівського райсуду Л.І.Кодрян у зв?язку з тим, що в районному суді працюють два судді, у яких закінчились повноваження. 28 листопада 2023 року справа прийнята до свого провадження та відкрито провадження. Підготовче судове засідання призначено в приміщенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області на 27 грудня 2023 року о 14 годині 30 хвилин з викликом учасників процесу. Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, надіслали суду електронною поштою кожний окремо клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, а також орган опіки та піклування виконкому Зеленодольської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, не заперечують проти задоволення позову, також просять суд розгляд справи здійснити за їх відсутності. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позовна заява мотивована тим, що позивач [PERSON] та [PERSON] від осені 2014 року по 17 березня 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно виховували дитину - сина [PERSON] , який народився [INFO] . Син навчається у першому класі Зеленодольського ліцею №2 Зеленодольської міської ради. До літа 2020 року вони мешкали в однокімнатній квартирі його матері, яка є її співвласницею. Останні три роки сім?я позивача мешкає у двокімнатній квартирі яка належить батькові співмешканки. Син [PERSON] від дня народження до сьогодні за згодою між батьками зареєстрований за адресою місця реєстрації мами, а саме в [ADDRESS] . Будинок належить її бабусі - [PERSON] . 17 березня 2022 року відповідачка разом із сином за згодою позивача як батька дитини у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, та через початок систематичних обстрілів російською артилерією міста Зеленодольськ та усієї міської територіальної громади, евакуювалася до Словамцької Респумбліки . Звідти повернулася 29.08.2022 року, привезла сина і повідомила, що сама вимушена повертатися, оскільки там працевлаштована, має заробіток та житло. Позивач вважає, що співмешканка створила нову сім`ю. Ще зазначає, що після від?їзду з України відповідачка ніяких коштів на утримання сина йому не надсилає, стала ухилятися від виконання своїх материнських (батьківських) обов?язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не готує дитину до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з ним хоча має таку можливість; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Соціального супроводу сім`ї не було, позивач працює, має заробіток у межах мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні станом на 2023 рік. Все вищевикладене спонукало позивача на звернення до суду з позовом про позбавлення співмешканки [PERSON] її батьківських прав щодо сина та стягнення аліментів на його утримання. Викладені обставини підтверджуються письмовим висновком, адресований Апостолівському районному суду за особистим підписом міського голови Дмитра Невеселого, у якому зазначено, що доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] з метою захисту прав та законних інтересів дитини! Названий документ додано в копії. Також наданий акт обстеження умов проживання дитини заявника та відповідачки від 21.09.2023 р., складений Головним спеціалістом служби у справах дітей Зеленодольської міської ради. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України). Згідно статті п. 2 ч. 1 ст. 164 того ж кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 180 того ж Кодексу передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 того ж Кодексу, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачка є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання сина, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , отже вважає позов в частині позбавлення батьківських прав та в частині стягнення аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.12 того ж Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі статей 150, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: approved