Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У липні 2021 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 (а.с.14), справу за цивільним позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в порядку ст.33 ЦПК України, було передано на розгляд судді Новаку Ю.Д. За ухвалою судді Новака Ю.Д. від 23.07.2021 (т.1, а.с. 21) прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Новака Ю.Д. від 27.05.2022 (т.1, а.с. 205) замінено первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 проведеного на підставі розпорядження керівника апарату №99, у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] , цивільну справу передано на розгляд судді Високих\~М.С. Ухвалою судді\~Високих М.С.\~від 21.07.2023\~справу за\~вищевказаним позовом\~прийнято до\~свого провадження\~з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 29.09.2023 представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву, в якій ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає стягнути з відповідачів - [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води у сумі 44905,75 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем договір про надання послуг не укладався, позивач надає відповідні послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.06.2015 по 01.05.2021 за адресою: [ADDRESS] , утворилася заборгованість за надані послуги у розмірі 31871,35 грн, яка відповідно до положень ст.625 ЦК України підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції 9364,6 грн, 3 % річних 3669,8 грн, що в загальному розмірі становить 44905,75 грн. Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Будучи належно повідомленими про розгляд справи, сторони до суду не прибули. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. Представник відповідачів звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за його відсутності та відсутності відповідачів, в якій прохав врахувати наданий контррозрахунок заборгованості за період з березня 2017 по квітень 2021 у розмірі 21444,34 грн., 3 % річних у сумі 2185,15 грн., інфляційних витрат у сумі 5357,31 грн, застосувати строки позовної давності та врахувати заперечення проти позову, викладені у відзиві. Враховуючи, що у поданому представником позивача клопотанні не наведено обґрунтувань неможливості представляти інтереси позивача іншими працівниками Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення судового розгляду. При цьому сторони обмінялись заявами по суті справи, в яких виклали свої письмові позиції. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (т.1, а.с.\~146). Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, постановами Кабінету Міністрів України у сфері житлово-комунальних послуг. За ч.ч.2,4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, ч.1 ст.1, ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, які діяли у період виникнення спірних правовідносин, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавець комунальної послуги. Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, у даному випадку - суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною першою ст.12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2189-VIII споживачі мають право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідні норми містились і у статтях 19,20 Закону № 1875-IV. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 у справі № 642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону №1875-IV, ч.1 ст.9 Закону №2189-VIII плата за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно порядку надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що встановлений статтями 21, 22 Закону № 2189-VIII, одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії та спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. У разі відсутності у споживачів квартирних лічильників та загальнобудинкового лічильника норми споживання з централізованої подачі гарячої води становлять 3 кубометри на особу на місяць, з урахуванням фактичних днів надання послуги у розрахунковому періоді, з послуги опалення нарахування проводиться із розрахунку опалювальної площі, залежно від температури зовнішнього повітря та кількості днів надання послуги. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст. 13 Конституції України та ч.4 ст. 319 ЦК України\~при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно із\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами частини четвертої ст.319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги, що утворилась за період з 01.06.2015 по 01.05.2021. За особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.06.2015 по 01.05.2021 у загальному розмірі 31871,35 грн, що підтверджується наданою відомістю про нарахування та оплату послуг, яка містить інформацію щодо тарифів, об`ємів, сум нарахування і проведених оплат споживачами, тобто є належним доказом. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами перед судом не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідачі, як споживачі наданих позивачем послуг, не виконали свого обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання в період з 01.06.2015 по 01.05.2021, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Не визнаючи позов у повному обсязі, представник відповідачів прохав застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. \~ \~ \~ \~Ч.ч. 3, 4, 5\~ст. 267 ЦК України\~передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що стороною відповідачів зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3\~ст. 267 ЦК України\~застосувати трирічний строк позовної давності. Згідно з матеріалами справи, позивач звернувся з позовом до суду 08.07.2021 та прохає стягнути заборгованість за період з 01.06.2015 по 01.05.2021. Як свідчить наданий розрахунок, протягом 2015 2016 років відповідачами оплата послуг не проводилась, у лютому 2017 року була здійснена оплата в розмірі 334,59 грн, а нараховано 1942,38 грн, у грудні 2017 року оплачено 1000 грн з нарахованих 2561,43 грн. Таким чином відповідачами не було вчинено дій, які б могли розцінюватись як визнання ними бору та переривання перебігу позовної давності. Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду). В подальшому строк карантину неодноразово продовжувався. \~ \~ \~ \~Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». \~ \~ \~ \~Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. \~ \~ \~ \~Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, надані з 01.04.2017 по 01.05.2021, в силу п. 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~на момент подання позову не спливла та продовжується на строк дії карантину. \~ \~ \~ \~Правова позиція щодо застосування\~статті 257 ЦК України\~та пункту 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, суд приходить до висновку про застосування строків позовної давності та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 до 01.05.2021 у розмірі 22005,71 грн. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд погоджується із розрахунком представника відповідачів щодо розміру 3% річних та інфляційних витрат, які надані ним до суду 14.12.2023 року, та у зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів: 5357,31 грн - індексу інфляції за час прострочення та 2185,15 грн - 3% річних від простроченої суми. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості у розмірі 29548,31 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 до 01.05.2021 у розмірі 22005,71 грн; інфляційні витрати 5357,31 грн; три відсотки річних 2185,15 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» суд задовольнив частково, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1493,67 грн, стягнувши їх з відповідачів в рівних частинах по 497,89 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial