Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

26 жовтня 2023 року позивач звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» про захист прав споживачів. В позовній заяві просить суд: - розірвати договір купівлі - продажу відпарювача ручного PHILIPS STM 7060/80, вартістю 3379,12 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3379, 12 грн, що становлять вартість відпарювача ручного PHILIPS STM 7060/80; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на користь [PERSON] витрати на юридичні послуги у розмірі 7500,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.08.2023 позивач придбала у відповідача відпарювача ручного PHILIPS STM 7060/80 номінальною вартістю з урахуванням ПДВ - 3379,12 грн у торговому приміщенні магазину « [INFO] », розташованому за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що при розпакуванні товару вдома, позивачем було виявлено погану ефективність роботи товару, яка не відповідала заявленому консультантом функціоналу. 24 серпня 2023 року позивач звернулась до відповідача з проханням розірвати договір, повернути товар та забрати сплачені за нього кошти. Однак, 07.09.2023 через засоби поштового зв`язку позивачем було направлено на адресу відповідача письмову заяву про розірвання договору та повернення коштів. В подальшому, відповідач надав відповідь про відмову в поверненні товару, оскільки останній є товаром належної якості. Отже, на думку позивача, відповідач порушив ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач спричинив моральні втрати позивачу у зв`язку з чим остання просить стягнути на свою користь моральну шкоду. З урахуванням наведеного, позивач звернулася до суду з даним позовом. 26 жовтня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 27 жовтня 2023 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації позивача. 14 листопада 2023 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.11.2023 справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 грудня 2023 року до суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» не погоджується з позовними вимогами, викладеними позивачем, оскільки товар було прийнято споживачем за якістю та кількістю також товар не мав істотних недоліків, які виникли з вини виробника або відповідача, а протилежного позивачем не доведено. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як встановлено судом, 22.08.2023 позивач придбала у відповідача відпарювач ручний PHILIPS STН 7060/80 номінальною вартістю з урахуванням ПДВ - 2898,99 грн у торговому приміщенні магазину « [INFO] », розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується видатковою накладною Ррз/К8-0151457 від 22.08.2023. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Положення щодо прав покупців на отримання товару належної якості, яка гарантується продавцем, закріплено у статтях 673 та 675 ЦК України. Згідно частини 1 статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає вимогам договору купівлі - продажу. Відповідно ч. 1 статті 675 ЦК України передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення і відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі - продажу, а частина 2 цієї статті встановлює, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Правові наслідки передання товару неналежної якості та права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості визначені також статтями 678 ЦК України та і статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Згідно ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. У відповідності з ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Згідно з частинами першою, другою статті 700 ЦК України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. В силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Згідно п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач не був належним чином повідомлений про властивості та технічні характеристики товару, що їй інформація про товар була надана не в повному обсязі та не ознайомлено її з технічними характеристиками товару. Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів»для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Оскільки придбаний відпарювач ручний PHILIPS STН 7060/80 використовувався позивачем, то договір купівлі-продажу товару не можу бути розірваний. Статтею 7 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. При виконанні гарантійного ремонту гарантійний строк збільшується на час перебування продукції в ремонті. Зазначений час обчислюється від дня, коли споживач звернувся з вимогою про усунення недоліків. Як вбачається з відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», позивач звернулась до відповідача 07.09.2023, проте товар був куплений 22.08.2023, тобто з пропуском гарантійного строку. Крім того, які саме недоліки у купленого товару позивачем не зазначено, як і не було проведено експертизу на вимогу позивача, як це передбачено ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Отже, позивачем не надано суду доказів того, що дані недоліки виникли із вини виробника чи утворилися із вини виробника та/або продавця. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертів та останні не містять доказів того, що недоліки, які утворилися на товарі є істотними у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки спосіб захисту, який обрав позивач для відновлення порушених його прав, передбачає саме встановлення істотних недоліків на придбаному товарі, для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або пред`явлення вимоги заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, враховуючи те, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано доказів того, що нею перед укладенням договору заявлялись вимоги про проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром відповідно до ст. 700 ЦК України, і така вимога не була задоволена продавцем, окрім того товар був у використанні, тому суд не вбачає підстав для розірвання договору та повернення грошових коштів. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про неогрунтованість вимог позивача, а тому правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд не вбачає, оскільки остання вимога є похідною від вимог про розірвання договору та стягнення коштів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, позивач при зверненні до суду була звільнене від сплати судового збору, то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed