Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Акціонерне товариство «Дніпровська Теплоелектроцентраль», про зняття майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.05.2007 року по справі № 2-1191/07 з нього на користь ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» було стягнуто заборгованість у розмірі 1151,63 грн. Державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби 21.03.2008 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №04/03-07/4294 та накладено арешт на все його майно. Про існування зазначеного рішення суду йому відомо не було. [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті, 03.10.2023 року він отримав від приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Красношлик В.В. свідоцтво про право на спадщину за законом. Він мав намір здійснити відчуження належної йому квартири, однак не зміг реалізувати своє право власності у зв`язку із наявністю заборони на відчуження нерухомого майна на підставі вищезазначеного рішення суду. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно, на сьогоднішній день він позбавлений можливості реалізувати своє право власника, яке передбачено законодавством України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.2013 року, виданого згідно з розпорядженням від 12.08.2013 року №5/97-р Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, належить квартира [ADDRESS] (а.с.8). Також, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серії №1289 від 03.10.2023 року, належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.05.2007 року по справі № 2-1191/07 з [PERSON] на користь ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» стягнуто заборгованість у розмірі 1151,63 грн. (а.с.12). 21 березня 2008 року державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №04/03-07/4294 та накладено арешт на все майно боржника. Згідно довідок №237863 та №1457 від 16.10.2023 року, виданих АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль», станом на 16.10.2023 року [PERSON] заборгованості за опалення не має (а.с.11). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №348865035 від 03.10.2023 року вбачається, що існує обтяження у виді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 7112310, зареєстровано 25.04.2008 року за №7112310 реєстратором: Друга дніпродзержинська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження №04/03-07/4294 від 21.03.2008 року Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: [PERSON] ; заявник: Друга дніпродзержинська державна нотаріальна контора (а.с.15). Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved