Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

01.09.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом. Інших спадкоємців немає. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку на прийняття спадщини. Зазначає, що не зміг у встановлений законом шестимісячний строк звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки з 2009 року є інвалідом ІІІ групи із захворюванням дихальних шляхів та відповідно до розробленої програми індивідуальної реабілітації інваліда має обмеження пересування та роботи. З 2009 року був постійно обмежений у можливості вільно пересуватися, оскільки мав труднощі з диханням. З часу введення карантину постійно перебував дома, обмеживши спілкування з іншими людьми через високий рівень погіршення його стану. Посилаючись на викладені обставини вважає, що строк прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин. Ухвалою суду від 05.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.15-16). Ухвалою суду від 02.10.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.25-26). Ухвалою суду від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.60). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 02.10.2023 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.31). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. [INFO] у м. Кіровоград Кіровоградської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.10.2017 року (а.с.43 зворотній бік). Другаля [PERSON] доводиться батьком позивача, що стверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00040714407 від 27.07.2023 року (а.с.53). За життя [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 310 кв.м., що підтверджується копією договору (а.с.50). [INFO] у м.Бобринець Бобринецького району Кіровоградської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2020 року (а.с.7). Померла [PERSON] доводиться матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.08.2023 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] Бобринецькою державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 27.07.2023 року заведена спадкова справа №98/2023 на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2023 року, що підтверджується її копією (а.с.36-58). За змістом спадкової справи вбачається, що заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, зокрема [PERSON] , не подавались. Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Постановою державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дроздової О.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2023 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належного [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх прав, оскільки на потязі шести місяців з дня смерті спадкодавця до нотаріальної контори не звертався та доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщин не надав (а.с.8). Згідно з копією довідки Бобринецької міської ради від 21.08.2023 року №03-42/1056/05, яка міститься в матеріалах спадкової справи, за обліковими даними, наявними у відділі «Центр надання адміністративних послуг» Бобринецької міської ради за адресою: [ADDRESS], з 21.02.1975 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка знята з реєстрації місця проживання 11.02.2020 року в зв`язку зі смертю (а.с.55 зворотній бік). З копій перших аркушів індивідуальних програм реабілітації інваліда №699, заповненої 09.10.2019 року, №661 заповненої 28.10.2020 року та №568 заповненої 25.10.2021 року встановлено, що [PERSON] з 2009 року встановлена інвалідність 3 групи внаслідок загального захворювання, у зв`язку з чим проходив індивідуальну програму реабілітації інваліда, за якою йому було встановлено до виконання ІПР обмеження до пересування, а після виконання програми ІПР обмеження відсутні (а.с.9, 11, 12), зміст пунктів з 14 по 21.7 копія не містить. Отже, обмеження життєдіяльності позивача до виконання індивідуальної програми реабілітації за змістом її пункту 13 свідчить про строковий характер такого обмеження, яка після виконання ІПР встановлена не була. Форма індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями та Порядок складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, затверджено наказ Міністерства охорони здоров`я України №23 від 08.10.2007, яка зокрема передбачає зазначення в індивідуальній програмі реабілітації інваліда мету реабілітації, підписи інваліда, голови та членів ЛКК з печаткою ЛКК, результати реабілітації, підсумки ЛКК щодо результатів реабалтації. Згідно ст.ст. 78, 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, наявні в матеріалах справи вищевказані копії перших сторінок індивідуальних програм реабілітації інваліда є недопустимими та недостовірними доказами, адже не містять обов`язкових до заповнення його розділів (пунктів) і реквізитів тобто є неповними. Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 26.01.2022 року, [PERSON] призначено пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання безстроково (а.с.5). Окрім цього, з копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.10.2020 року встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ЦПМСД» Бобринецького району Бобринецької районної ради з приводу захворювання дихальної системи, дата направлення в стаціонар 08.10.2020 року (а.с.10). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16, від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц - оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори позивач звернувся 27.07.2023 року, тобто пропуск позивачем строку на прийняття спадщини складає більше трьох років. На підставі досліджених доказів також встановлено, що позивач постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав державному нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тому дійшов висновку, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилався на встановлення йому групи інвалідності та обмеження у пересуванні. Разом з тим, сам факт встановлення позивачу групи інвалідності, проходження індивідуальних програм реабілітації інваліда та перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є ступінь захворювання та тривалість стаціонарного лікування. Судом не встановлено існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини з підстав перебування на лікуванні. Обставини перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні мали місце після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також позивачем не доведено, що внаслідок встановлення йому ІІІ групи інвалідності та проходження індивідуальної програми реабілітації інваліда, він не був мобільним та не мав змоги та можливості пересування. До того ж, знаходячись на лікарняному чи дотримуючись обмеження програм реабілітації інваліда щодо пересування, позивач мав можливість надіслати заяву поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, як передбачено підпунктами 3.5, 3.11, 3.24 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, чинного на час відкриття спадщини. Тобто, позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог. Таким чином, зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач в підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини у визначений законодавством строк, а зазначені ним причини не визнаються судом поважними. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed