Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У січні 2023 року позивач Дніпровська міська рада звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, [PERSON] , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації В обґрунтування позову зазначивши, що земельна ділянка на якій розташовано нерухоме майно по [ADDRESS] , належить Дніпровській міській територіальній громаді, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. 80, ст.83 Земельного кодексу України та ст. ст.26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/5852/18 від 13 грудня 2018 року позов [PERSON] - задоволено частково. В рахунок погашення боргу за договором позики від 01 липня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 01 липня 2007 року шляхом визнання права власності на предмет застави за [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 34,0 кв.м. (збудованому в 1991 році); загальною площею 69,1 кв.м.; Б-навісу; В-вбиральня; Г- душу; Д-сарай; Л-вольєру; 1-9 споруд. В іншій частині позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі № 206/5852/18 за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року скасовано. На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року у справі № 206/5852/18 державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко Валерієм Юрійовичем внесено запис про право власності (номер запису про право власності 30090167) за [PERSON] на спірне домоволодіння [ADDRESS] . Порушення прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки полягає в тому, що власники домоволодіння за адресою: [ADDRESS] користуються земельною ділянкою безпідставно та без належного дозволу. Зазначена земельна ділянка ніколи не передавалась [PERSON] у власність або у користування. Викладені обставини підтверджуються листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 19.11.2020 № 4/11-2341 та роздруківки з публічної кадастрової карти за запитом земельної ділянки із кадастровим номером 1210100000:01:557:0205. 13.04.1990 за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13.04.1990, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів № 39/39 від 12.01.1990. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18.12.1998 відведено гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0.10 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку та анульовано свідоцтво про право власності від 13 квітня 1990 року на старий житловий будинок по [ADDRESS] виданий гр. [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до акту про знесення домоволодіння [ADDRESS] від 11.05.2007 проведеного фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок літ. А-1 із господарськими будівлями знесений. На земельній ділянці гр. [PERSON] побудовано новий незакінчений будівництвом житловий будинок літ. К-1. Отже, ураховуючи вищевикладене, на земельній ділянці яка належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, знаходиться домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 69,1 кв.м. (яке відповідно до технічного паспорту збудоване у 1991 році) та яке відповідно до акту обстеження земельної ділянки знесено ще 11.05.2007. Отже фактично за адресою [ADDRESS] знаходиться самочинно збудоване нерухоме майно літ. А-1, яке побудовано без будь-яких дозвільних документів та право власності на яке зареєстровано на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/5852/18 від 13 грудня 2018 року (скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі № 206/5852/18). Проте, 26.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування № 1134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ігценко Євгенією Олександрівною відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв спірне нерухоме майно. 26.12.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. внесено запис про право власності на спірне нерухоме майно 34883664 за [PERSON] на підставі договору дарування від 26.12.2019 № 1134. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки від 29.05.2020 №359, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. відповідного до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 200000 грн. із заставою на домоволодіння по [ADDRESS] . На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.07.2020 № 435, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є. О., останнім внесено запис про право власності 37130998 за [PERSON] . В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено такий самий договір іпотеки від 10.03.2021 № 1252, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 200000 грн. із заставою на домоволодіння по [ADDRESS] . На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.03.2021 № 1502, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М. О. останнім внесено запис про право власності 41058637 за [PERSON] . Отже, на теперішній час, власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] . Слід наголосити, що правовстановлюючий документ на підставі якого за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на самочинно збудоване майно (рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/5852/18 від 13 грудня 2018 року) скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі № 206/5852/18, отже враховуючи що спірний об`єкт самочинно побудований, у останнього не виникло право власності на нього. При цьому, єдиний попередній законний власник домоволодіння за цією адресою (літ. А-1) був [PERSON] , але згідно вказаного та наданих документів, станом на 1998 рік дане домоволодіння було знесено. За викладених обставин, позивач просив суд - усунути Дніпровській міській раді перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язана [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) знести самочинно побудоване домоволодіння яке складається з літ. А-1 житловий будинок; літ. підА-1 погріб; літ. А1-1 прибудова; літ. а ганок; літ. Б навіс; літ. В вбиральня; літ. Г душ; літ. Д сарай; літ. Л вольєр; літ. М навіс; № 1-9 споруди, загальною площею - 1 кв.м.; замощення, загальною площею - 69,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1754963812101, привівши її у придатний для використання стан; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, який складаються з літ. А-1 житловий будинок; літ. підА-1 погріб; літ. А1-1 прибудова; літ. а ганок; літ. Б навіс; літ. В вбиральня; літ. Г душ; літ. Д сарай; літ. Л вольєр; літ. М навіс; № 1-9 споруди, загальною площею - 1 кв.м.; замощення, загальною площею - 69,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1754963812101, із закриттям розділу: - За [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 30090167, що внесений 25.01.2019 державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко Валерієм Юрійовичем; - За [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 34883664, що внесений 26.12.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенією Олександрівною; - За [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 37130998, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенією Олександрівною; - За [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 41058637, що внесений 18.03.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою Мариною Олександрівною; - Номер запису про іпотеку 40917901, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою Мариною Олександрівною. Судові витрати покласти на позивачів. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної Інвентаризації» Дніпровської міської ради належним чином завірену копію Інвентаризаційної справи на домоволодіння, розташованого за адресою - [ADDRESS] Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року витребувано з Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у разі наявності, належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , останнє відоме місце проживання - [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено - [PERSON] , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради. Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] підтримали позовні вимоги з наведених в позові підстав та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Трегуб П.П. проти задоволення позову заперечував, підтримавши наданий відзив на позов. Крім того, звернув увагу суду, що спірна земельна ділянка виділена [PERSON] , а тому права Дніпровської міської ради нічим не порушено. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов. Треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради до суду не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи сповіщені належним чином, до суду надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності згідно чинного законодавства. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання письмових пояснень на позов. Суд, вислухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі "Буланов та Купчик проти України" від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутій проти Хорватії" (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці - рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Позивачем Дніпровською міською радою належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення саме їх прав, суду не надано. Крім того, позивачем визнано, що рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18.12.1998, яким спірну земельну ділянку виділено [PERSON] не чинним не визнано, є дійсним, ніким не оспорювалося. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed