Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ГоуФінГоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3713404193/436835, підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора та був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За кредитним договором ТОВ «ГоуФінГоу» надало [PERSON] кредит у відповідному розмірі на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «ГоуФінГоу». 19.04.2022 р. між ТОВ «ГоуФінГоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 19042022-Г, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 36000 грн., з яких 9000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 27000 грн. сума боргу за відсотками. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Так після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 3713404193/436835 в сумі 36000 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, заперечуючи частково заявлені вимоги, оскільки визнавав суму боргу за кредитом в сумі 9000 грн. та нараховані за таким договором відсотки в сумі 6750 грн, не визнаючи при цьому решту вимог до нього позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ГоуФінГоу» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір кредиту № 3713404193/436835, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 9000 грн. строком на 30 днів, тобто до 13 липня 2021 року, за яким нараховується 2,5 % на добу в межах строку кредитування за кожен день користування, що підтверджується графіком розрахунків. Також відповідно до п. 1.5 даного договору невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, розміщена на сайті ТОВ «ГоуФінГоу». Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 14 червня 2021 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до додатку до договору № 3713404193/436835 від 14 червня 2021 року сторони угоди визначили графік розрахунку за наданим кредитом, виходячи з якого вбачається, що сума відсотків за користування наданим [PERSON] кредитом в сумі 9000 грн. становить 6750 грн., виходячи з терміну кредитування 30 днів та відсоткової ставки 2,5 % на добу. Судом також було встановлено, що грошові кошти в сумі 9000 грн. на виконання умов кредитного договору № 3713404193/436835 були зараховані 14 червня 2021 року на банківський рахунок [PERSON] , що підтверджується інформацією ТОВ «Платежі Онлайн». При цьому 19 квітня 2022 року між ТОВ «ГоуФінГоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «ГоуФінГоу» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором кредиту № 3713404193/436835, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників та витягом з такого реєстру, де вказано, що заборгованість відповідача становить 36000 грн., з яких 9000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 27000 грн. сума боргу за відсотками. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредиту № 3713404193/436835 від 14 червня 2021 року, укладеним [PERSON] з первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Судом було встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що до матеріалів справи не було долучено розрахунків за договором № 3713404193/436835 від 14 червня 2021 року, за яким утворилась заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором на суму 36000 грн. Таким чином суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору № 3713404193/436835 від 14 червня 2021 року суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що встановлено наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором № 3713404193/436835 від 14 червня 2021 року саме в сумі 15750 грн., з яких 9000 грн. основний борг та 6750 грн. борг з відсотків, що повністю узгоджується із додатком до такого кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «ГоуФінГоу» від 14 червня 2021 року, яким було визначено суму заборгованості відповідача перед первинним кредитором, тому суд погоджується із доводами відповідача у цій частині. Підсумовуючи, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором кредиту на загальну суму 15750 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 1174,25 грн. (15750 / 36000 х 2684 = 1174,25).

Outcome: partial