Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Снятинського районного суду від 11 листопада 2011 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із тим, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів на дитину є недостатньою для утримання доньки, позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень. Крім того, донька навчається в Прикарпатському національному університеті імені В. Стефаника на денній формі навчання за спеціальністю дошкільна освіта та потребує більшого матеріального забезпечення. Вартість навчання за 2023-2024 навчальний рік відповідно до договору про надання платної освітньої послуги від 22.08.2023р. становить 29 200 гривень. Також є постійні витрати на одяг, проживання та харчування. Відповідач добровільно не бере участі у додаткових витратах та утримання доньки, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити. Відповідач подав до суду письмове заперечення в якому не погоджується з приводу визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі по 3000 гривень щомісячно, оскільки на даний час в нього відсутнє місце роботи та не має постійного доходу. Він змушений здійснювати догляд за малолітнім сином [PERSON] та своєю мамою [PERSON] , яка часто хворіє. Вважає, що справедливий розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] повинен становити 1800 гривень та додаткових витрат на навчання за 2023-2024 навчальний рік в сумі 10000 гривень. Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 04.08.2006 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №95 від 08.07.2008р. Як встановлено судом, рішенням Снятинського районного суду від 11 листопада 2011 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника від 22.08.2023р., вартість платної освітньої послуги за навчання 2023-2024р. [PERSON] становить 29200 гривень. Згідно квитанції АТ КБ ПриватБанк 9314-8503-3852-1539 від 15.08.2023р., [PERSON] сплачено за навчання 14600,00грн. Відповідно до довідки № 512 від 18.10.2023р. виданої Заболотівською селищною радою слідує, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично проживає біля матері [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.12.2023р. [PERSON] , 1978 р.н. проживає разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в будинку матері. На даний час веде догляд за дитиною до трьохрічного віку [PERSON] . Мати [PERSON] часто хворіє. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно достатті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України). Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Так, при розгляді вказаної справи відповідач у своїх письмових запереченнях зазначав, що здійснює догляд за трьохрічним сином [PERSON] , ніде не працює, утримує матір похилого віку. Однак, наявність у відповідача малолітньої дитини, за якою він здійснює догляд безумовно впливає на матеріальні можливості останнього, однак не позбавляє його обов`язку належно утримувати свою дитину від першого шлюбу. Отже, враховуючи обставини справи, а також надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому слід змінити (збільшити) розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] з 400 гривень до 2000 гривень, щомісячно до досягнення донькою повноліття, що повністю відповідає вимогам ст.182 та ст.183 СК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, враховуючи наведене вище та із урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення даної позовної вимоги та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили. Що стосується позовної вимоги про стягнення додаткових витрат в розмірі 14 600 грн. то слід зазначити наступне. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. На підтвердження зазначених обставин позивач надала Договір про надання платної освітньої послуги Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника від 22.08.2023р., укладеним між Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника державної форми власності в особі ректора І.Є. Цепенди, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони та замовником освітньої послуги [PERSON] з іншої сторони для здобувача вищої освіти [PERSON] , вартість платної освітньої послуги за навчання 2023-2024р. [PERSON] становить 29200,00 гривень. Як вбачається з квитанції АТ КБ ПриватБанк 9314-8503-3852-1539 від 15.08.2023р., [PERSON] 15.08.2023р. здійснила оплату за навчання в розмірі 14600,00 гривень. За таких обставин, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартість понесених додаткових витрат на утримання дитини, що становить 14 600,00 грн. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно достатті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір`від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 1073,60 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 141,180-182,184,191,192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved