Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові посилається на те, що з 07 вересня 2009 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не підтримує зв`язку із неповнолітніми дітьми, які знаходяться на його утриманні та проживають з ним, участі у вихованні дітей не приймає. Відповідачка не виявляє щодо дітей батьківського піклування та турботи, не піклується про їх здоров`я, матеріально дітей не утримує, ніякої допомоги на виховання та розвиток не надає, додаткових витрат по утриманню дітей не несе. Крім того, починаючи з серпня 2023 року вибула з постійного місця проживання та не підтримує будь-яких контактів ні з ним, ні з дітьми. З огляду на викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Мигалатюк А.В. в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в заяві, вказав, що [PERSON] з серпня 2023 року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Вона не турбується про неповнолітніх дітей, не проявляє ініціативи у спілкуванні з дітьми, не цікавиться їхнім життям та успіхами. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча двічі належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Лотоцька Т.М. в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові. Вказала, що вона спільно з іншими уповноваженими особами, зокрема з офіцером громади, проводила огляд житлово-побутових умов [PERSON] , який проживає разом із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не проживає разом з чоловіком та дітьми, не цікавиться їх добробутом та життям, не виконує батьківські обов`язки. Під час спілкування з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] вони повідомили їй, що їхня мати [PERSON] з ними не спілкується, не цікавиться їхнім життям, вони не знають, де вона проживає. Неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом з батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] . Його мати [PERSON] не цікавиться його життям, з серпня 2023 року жодного разу не телефонувала йому чи сестрі та не приїжджала до нього в гості. Вислухавши пояснення представника позивача, представника органу опіки та піклування, думку неповнолітньої дитини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2009 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з характеристики №1093 від 06 листопада 2023 року, виданої Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , проживала в [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання за даною адресою проявила себе не тільки з позитивного боку, а й з негативного боку. Належним чином не виконує обов`язки батьків висвітлені, в ст. 150 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим можна стверджувати, що мати ухиляється від свого обов`язку щодо виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, забезпечення росту до самостійного життя та інших передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя. Мати із дітьми не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дітей участі не бере. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №1094 від 06 листопада 2023 року, виданого Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: син [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації; донька [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації. [PERSON] , [INFO] , проживала без реєстрації разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми по серпень 2023 року. На даний час не проживає за вказаною адресою, зникла у невідомому напрямку, сільській радій не відомо її місце теперішнього проживання, неповнолітні діти залишилися на утриманні батька [PERSON] . [PERSON] не бере участь у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей. Згідно висновку виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 07.11.2023 року, вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається виключно [PERSON] , [PERSON] з дітьми не спілкується. При цьому остання не позбавлена такої можливості, їй не створюються перешкоди у здійсненні батьківських прав та обов`язків. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дітей протягом тривалого часу, впродовж якого формуються фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо дітей є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. Остання, змінивши місце проживання, життєві обставини, не забажала зберегти психологічний зв`язок з дітьми та приймати будь-яким чином участь в їх житті. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, беручи до уваги заслухану в ході розгляду справи думку дітей, озвучену малолітнім сином, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дітей та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Разом з тим, суд бере до уваги, що на даний час механізм позбавлення батьківських прав законодавством України не визначений як безповоротній та за певних умов батько чи мати можуть бути поновлені в батьківських прав при кардинальній зміні свого ставлення до них та обов`язків. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставин, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення старшою повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved