Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 26 січня 2012 року вона одружилася з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, в сім`ї виникали сварки та непорозуміння. Відповідач з 2015 року ніде офіційно не працює, мало приділяв увагу сім`ї та дітям. З грудня 2016 року сторони по справі припинили спільне проживання. Відповідач, забравши свої особисті речі, пішов з дому, та став проживати у житлі своїх родичів за адресою [ADDRESS] . З цього часу, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 лютого 2017 року у справі №607/853/17 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Після розлучення відповідач почав їздити на заробітки в Польщу та обіцяв, що буде матеріально утримувати дітей. Однак, за весь цей час він лише купив в 2019 році двом синам лише по парі взуття, хоча і надалі перебуває за кордоном та має можливість матеріально забезпечувати дітей. Після вторгнення РФ на територію України, позивач в березні 2022 року вивезла дітей в Польщу, де перебувала по червень 2022 року. Відповідач навіть не намагався побачити дітей, поговорити з ними, не говорячи вже навіть про матеріальне забезпечення дітей. Колишній чоловік не приділяє увагу дітям, участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач та її представник зміст позовних вимог підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просили його задовольнити. Представник відповідача подала відзив, в якому вказує, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що він не втратив інтересу до участі у вихованні дітей. А неактивна його участь у житті дітей спричинена тим, що у зв`язку із віком дітей уся комунікація з ними можлива виключно через їх матір, з якою у відповідача [PERSON] склались неприязні стосунки і яка не надає будь-яких контактів. В матеріалах справи відсутні докази щодо злісного ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач однозначно та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Він любить своїх дітей, однак позивач - його колишня дружина, систематично нехтує його правами на побачення з дітьми, забороняє йому з ними спілкуватися, фактично узурпувавши усі права на себе. Аналогічна ситуація і з його батьками - бабусею та дідусем, яким також зі сторони позивача чиняться систематичні перешкоди у спілкуванні з внуками. Відповідач [PERSON] в даний час перебуває на заробітках за межами України в Польщі, однак він жодним чином умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач категорично заперечує щодо спілкування відповідача з їх дітьми. З огляду на матеріали позовної заяви з додатками, правоохоронними органами, службами в справах дітей, органами опіки та піклування не виявлено порушень вчинених відповідачем [PERSON] щодо його дітей, відповідно у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження, проведення з ним бесіди чи іншого. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подала висновок органу опіки та піклування, який повністю підтримують та просили справу розглядати без присутності представника органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду матеріали справи направлено для надання письмового висновку. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що сторони по справі з 26 січня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2017 у справі № 607/853/17 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 13.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1612, та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 30.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1453. Витягом з Державного реєстру речових прав № 326417366 від 21.03.2023 вбачається, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 12-35 від 02.05.2023, позивач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , і в склад її сім`ї входить: син [PERSON] , 2012 р.н., та син [PERSON] , 2015 р.н. Відповідно до довідки-характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 27 імені Віктора Гурняка від 22.08.2023 № 115, [PERSON] закінчив перший клас. [PERSON] та [PERSON] цікавляться дитиною, забирають із школи по черзі. На зауваження вчителя щодо успішності чи поведінки реагують завжди. Згідно з довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 27 імені Віктора Гурняка від 23.08.2023 № 116, [PERSON] навчається у закладі з п`ятого класу. За рік навчання зарекомендував себе як старанний та дисциплінований учень. [PERSON] та вітчим [PERSON] приділяли належну увагу вихованню сина, цікавилися його навчанням, брали активну участь у батьківських зборах. Як вбачається з інформації наданої Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 24.08.2023, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знаходяться під спостереженням лікаря-педіатра педіатричного відділення № 3 поліклінічного відділення. З інформації лікаря-педіатра, за час спостереження при відвідуванні поліклініки з приводу захворювань та для проведення профілактичнх щеплень дітей завжди супроводжує мама [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1204 від 11.10.2023, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Попередити [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що відповідач не приділяє увагу дітям, участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому, є усі підстави для позбавлення його батьківських прав. Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду надала показання, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та станом здоров`я, не спілкується з ними. Про дані обставини їй відомо від спілкування з позивачем. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав показання, що він є рідним братом позивача і йому відомо, що відповідач ніколи не виявляв інтересу до дітей. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав показання, що з 2019 року він проживає разом з позивачем, відповідач не приїжджає до дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не допомагає, матеріально їх не забезпечує та не спілкується з ними. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав показання, що він є батьком відповідача та вказав, що він не знав про дану ситуацію, яка склалася між його сином та невісткою, а також зазначив, що немає зв`язку зі своїми онуками та не може їх побачити. На даний час, його син перебуває за межами України і бажає спілкуватися з дітьми та надавати їм матеріальну допомогу. Судом з`ясовано, що 25.06.2021 відповідач [PERSON] перетнув державний кордон України через пункт пропуску Шегині, що підтверджується інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-52953/18/23-Вих від 31.10.2023. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та працює на підставі договору доручення з 22.09.2023 до 21.09.2024, який направлений на роботу у фірму «ASP-Ґлоґув», про що свідчить дозвіл на тимчасове проживання [NUMBER] , який дійсний до 31.03.2026 та довідка з місця роботи від 06.11.2023. Крім того, відповідач [PERSON] надсилав на адресу позивача [PERSON] письмову заяву від 14.09.2023 про надання йому можливості спілкуватися з їхніми дітьми за допомогою засобів телефонного зв`язку, відео зв`язку, так як станом на сьогодні проживає та працює в Республіці Польща і не може фізично знаходитися поруч з дітьми в Україні. Також, просив позивача відкрити дітям банківські рахунки для надання їм грошових коштів. Просив не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми. Відтак, суд вважає, що позивачем не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем не зазначено, в чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо нього заходи реагування за заявами позивача в органи поліції, органу опіки та піклування. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , потребують батьківської уваги та турботи, а тому, вважає, що поведінка відповідача по відношенню до них містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про синів, інтересу до їх фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дітей. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , однак, при цьому, вважає за необхідне попередити [PERSON] , про необхідність змінити ставлення до виховання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і покласти на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за [PERSON] щодо виховання своїх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного та

Outcome: dismissed