Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Фінфорс», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3312 від 23.02.2021р., вчинений Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості, а також стягнути з ТОВ «Фінфорс» на його користь безпідставно набуті кошти в розмірі 1257,78 грн і понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу (правову) допомогу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у вересні 2023 року йому стало відомо про відкриття Приватним виконавцем Малковою М.В. виконавчого провадження №64700626 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3312 від 23.02.2021р., за яким з нього на користь ТОВ «Фінфорс» стягується заборгованість у розмірі 12440,00 грн за договором споживчого кредиту №754158-А від 30.12.2019р., укладеним з ТОВ «СС Лоун», яке право вимоги на борг передало відповідачу. Вважає зазначений виконавчий напис нотаріуса незаконним, оскільки нотаріус керувався положеннями законодавства, яке згідно судового рішення втратило чинність, не перевірив факту обгрунтованості та безспірності заборгованості, з якою він не погоджується, стягувач не направляв йому ніяких позасудових претензій щодо заборгованості за кредитним договором, факт укладення якого заперечує. Крім того, в рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову від 16.03.2021р., згідно якої за місцем його роботи в ТОВ «ЕНЕРГО-ПРОМ ТК» з нього щомісячно відраховується 20% із заробітної плати й наразі вже стягнуто на користь відповідача 1257,78 грн, які мають бути повернуті позивачу на підставі ст.1212 ЦК України як безпідставно набуті кошти. Позивачу (його представнику-адвокату) ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 жовтня 2023 року було направлено до електронного кабінету через систему «Електронний суд» (ч.6, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач в п.1 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 жовтня 2023 року разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів було надіслано за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Третім особам ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 жовтня 2023 року було надіслано засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак ті пояснень щодо позову чи інших заяв з процесуальних питань не подали. Відтак, в силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. 1.Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус\~вчиняє\~\~виконавчі\~\~написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що\~\~з\~\~дня виникнення\~\~права вимоги\~\~минуло\~\~не\~\~більше\~\~трьох\~\~років, а\~\~у відносинах між підприємствами, установами та організаціями\~\~-\~\~не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст.50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27.03.2019р. по справі №137/1666/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2021 року Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3312, яким звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в [ADDRESS] , який є Боржником за кредитним договором №754158-А від 30 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «СС Лоун», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 40071779-40 від 04 березня 2020 року є ТОВ «Фінфорс» (далі - Стягувач), заборгованості за кредитним договором №754158-А від 30.12.2019р. Строк платежу за даним кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04 березня 2020 року по 04 березня 2020 року. Сума заборгованості становить 12440,00 грн, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000,00 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4950,00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями - 2490,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню, - 12440,00 грн. За заявою ТОВ «Фінфорс» постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 03 березня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (ВП №64700626) та розпочато виконавчі дії. Зокрема, в рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем 16.03.2021р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (отримує дохід у ТОВ «ЕНЕРГО-ПРОМ ТК»). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, ні відповідач, ні приватний нотаріус не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву (письмових пояснень) на позов з можливими запереченнями для спростування позовних вимог [PERSON] , в тому числі не надали жодних доказів укладення ТОВ «СС Лоун» з [PERSON] кредитного договору, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, саме в нотаріальній формі. Водночас, після 22 лютого 2017 року (набрання чинності постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14, залишеної в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р.) вчинення нотаріусами виконавчих написів можливе лише щодо нотаріально посвідчених договорів, тоді як зі змісту оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що він був вчинений приватним нотаріусом Головкіною Я.В. стосовно кредитного договору, укладеного між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] саме в нотаріальній формі й доказів протилежного стягувач та приватний нотаріус суду не надали. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021р. по справі №910/10374/17. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису №3312 від 23.02.2021р. приватний нотаріус Головкіна Я.В. отримав від стягувача ТОВ «Фінфорс» всі ті обов`язкові документи, які передбачені Переліком документів, що не дає підстав вважати безспірним розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінфорс». Натомість, ні відповідач, ні приватний нотаріус не надали суду жодних доказів на спростування зазначених доводів позивача, тоді як у спірних правовідносинах позивач є слабшою стороною, в зв`язку з чим підлягає особливому правовому захисту, що відповідає основним засадам цивільного законодавства, визначених у ст.2 ЦК України. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення нотаріусом порядку та процедури вчинення оспорюваного виконавчого напису, а тому маються всі правові підстави для задоволення позову й визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 23.02.2021р. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. на користь ТОВ «Фінфорс» щодо кредитного договору №754158-А від 30 грудня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] . Одночасно, суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений можливості вирішення спірного питання щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором у порядку позовного провадження. 2.Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом\~положень ст.212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана повернути\~потерпілому це\~майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала\~(ч.1). Положення\~цієї глави\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події (ч.2). Положення\~цієї глави\~застосовуються також\~до вимог\~про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3). У постанові від 12 жовтня 2021 року в справі №910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під відсутністю правовою підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбачено законом, іншими правовими актами чи правочином. З матеріалів справи вбачається, що у межах виконавчого провадження ВП №64700626 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області нотаріуса Головкіної Я.В. №3312 від 23.02.2021р. приватним виконавцем Малковою М.В. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» було стягнуто 1257,78 грн, що підтверджується наданою приватним виконавцем на запит адвоката Яреська Т.В. інформацією від 20.10.2023р. Відтак, оскільки зазначений виконавчий напис нотаріуса судом визнається таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з порушенням приватним нотаріусом Головкіною Я.В. порядку та процедури його вчинення, то це свідчить про втрату правової підстави в ТОВ «Фінфорс» для отримання з [PERSON] грошових коштів, тобто протиправність збагачення набувача за рахунок потерпілого від початку правовідношення, в зв`язку з чим безпідставно одержані відповідачем за незаконним виконавчим написом нотаріуса грошові кошти в сумі 1257,78 грн підлягають поверненню позивачеві. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. По даній справі [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн (за позовну заяву з вимогами майнового та немайнового характеру - 2147,20 грн (1073,60 х 2), за заяву про забезпечення позову - 536,80 грн) та на професійну правничу допомогу адвоката Яреська Т.В. в сумі 5500 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (договір про надання правничої (правової) допомоги №23102 від 28.06.2023р. та додаток №6 до нього, де визначено фіксовану суму гонорару адвоката в 5500 грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1480561 від 23.10.2023р., акт приймання-передачі послуг №1 від 23.10.2023р. на суму 5500 грн, розрахункова квитанція від 23.10.2023р. про отримання адвокатом гонорару в розмірі 5500 грн). Суд погоджується з вказаним розміром витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, який не оспорювався відповідачем та є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, які є середньовиваженими згідно національної судової практики в такій категорії справ, а також узгоджуються з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Лавентс проти Латвії»), правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц, Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року в справі №730/105/19. Тому, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2684,00 грн сплаченого ним судового збору та 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 8184,00 грн судових витрат. Оскільки учасниками справи не було подано вмотивованого клопотання про скасування застосованого за ухвалою суду від 25.10.2023р. заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису, то згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України даний захід забезпечення позову продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved