Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до Ліцею №46\~ім.\~В.Чорновола\~Львівської міської\~радипро визнання протиправним і скасування наказу в. о. директора Ліцею №46 ім. В. Чорновола ЛМР №137 від 15 листопада 2021 року в частині відсторонення від роботи [PERSON] та стягнення з Ліцею №46 ім. В. Чорновола ЛМР на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 листопада 2021 року до дня поновлення на роботі 1 березня 2022 року в розмірі 42 174 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~щопрацює вчителем англійської мови в Ліцеї №46 ім. В.Чорновола Львівської Міської Ради. У листопаді 2021 року вона стикнулася із грубим порушенням її конституційного права на працю зі сторони відповідача, яке полягало у незаконній вимозі від неї на роботі медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеженням її прав як працівника щодо повноцінної роботи. Наказом №137 від 15.11.2021 в.о. директора Ліцею №46 ім. В. Чорновола ЛМР Семчишин І.І., її було відсторонено від роботи (виконання робіт) без збереження заробітної плати як таку, що відмовляється або ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 та не надала медичний висновок, виданий закладом охорони здоров`я, про наявність протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 з 08 листопада 2021 року на час до отримання щеплення проти СОVID-19 або до надання медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до проведення щеплень проти СОVID-19. З підстав порушення вимог статті 43 Конституції України, статей 2, 21, 147 Кодексу законів про працю України, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №137 від 15 листопада 2021 року в частині відсторонення її від роботи. Зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та стягнути на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 04.05.2023 справу прийнято судом до провадження. Відповідач подав до суду відзив, у якому вимоги позову не визнав. Зазначив, що відповідно до листа управління освіти департаменту гуманітарної політики ЛМР від 05.11.2021 за №4-2601-42407 керівники закладів освіти повинні забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками. Також, у даному листі зазначено, що керівники закладів освіти зобов`язані відсторонити від роботи працівників, які відмовляються від профілактичних щеплень проти СОVID-19. Відмова або ухилення працівника від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої распіраторної хвороби СОVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, визначених Переліком №2153, де зазначено, що «обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом СОVID-19, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом СОVID-19, підлягають працівники: закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Отже, в.о. директора ліцею №46 ім. В. Чорновола Львівської міської ради Семчишин І.І., дотрималась вимог закону та його прямих вказівок, а саме: правомірно відсторонила від роботи позивача без збереження заробітної плати на період відсутності щеплень проти гострої распіраторної хвороби СОVID-19. Вчителя англійської мови ліцею [PERSON] було повідомлено 05.11.2021 про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 у якому зазначалось, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ щеплення від СОVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. Позивача було відсторонено від роботи до початку введення воєнного стану. У зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 року воєнний стан, позивача згідно наказу Ліцею № 46 ім. В. Чорновола ЛМР № 26-к від 28.02.2022 було допущено до роботи. Адміністрація ліцею просила [PERSON] до 08 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від СОVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16 вересня 2011р. №595. Отримавши дане повідомлення, позивач відмовилась його підписувати, на що було складено Акт №1 від 08.11.2021 «Про відмову [PERSON] надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19». Підсумовуючи вищенаведене, адміністрація ліцею №46 ім. В. Чорновола Львівської міської ради діяла у суворій відповідності до приписів центральних органів виконавчої влади та не допустила порушення трудових прав позивачки. Позивач подала відповідь на відзив та додаткові пояснення, згідно з якими доводи відповідача порушують вимоги статті 43 Конституції України, статей 2, 21, 147 Кодексу законів про працю України. Вказала, що починаючи з 02.11.2021 у Ліцеї навчання відбувалось у дистанційному формі, з цього приводу додала докази відповідних уроків з англійської мови. При вирішенні справи просила врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі №130/3548/21. У судовому засідання позивач позов підтримала, з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача заперечила позов, вказую на необґрунтованість позовних вимог. У подальшому сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Судом встановлено фактичні обставини. [PERSON] з 01 вересня 2009 року працює вчителем англійської мови в Ліцеї №46 ім. В.Чорновола Львівської Міської Ради. Засновником Ліцею\~є Львівська\~міська рада\~виконавчим органом,\~Львівської міської\~ради,\~що реалізує\~державну політику\~у галузі\~освіти та\~виховання є\~управління освіти\~департаменту гуманітарної\~політики Львівської\~міської ради. Згідно п. 1.9. Статуту ліцею №46 ім. В. Чорновола Львівської міської ради у своїй діяльності заклад освіти керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями Львівського міського голови, наказами Управління освіти та Відділу освіти, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом. 05.11.2021 вчителя англійської мови ліцею [PERSON] було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОУЮ-19 у якому зазначалось, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ щеплення від СОVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. Наказом №137 від 15.11.2021 в.о. директора Ліцею №46 ім. В. Чорновола ЛМР Семчишин І.І., [PERSON] відсторонено від роботи (виконання робіт) без збереження заробітної плати як таку, що відмовляється або ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 та не надала медичний висновок, виданий закладом охорони здоров`я, про наявність протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 з 08 листопада 2021 року на час до отримання щеплення проти СОVID-19 або до надання медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до проведення щеплень проти СОVID-19. 22.11.2021 позивачем подано заяву заперечення на Наказ №137 від 15.11.2021, зареєстровану за №2054. Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. У статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III як обов`язкові і такі, що включені до календаря щеплень, визначені профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Але, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (з подальшими змінами і доповненнями станом на дату прийняття оспорюваного наказу) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641. Пунктом 416 вказаної постанови, який введений в дію з 08 листопада 2021 року, визначено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. №2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019). Так, підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача [PERSON] у наказі №137 від 15.11.2021 стало посилання на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 05.11.2021, складене в.о. директора Ліцею №46 ім. В. Чорновола ЛМР Семчишин І.І., яка у своїх діях при відстороненні позивача, керувалась статтею 46 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236. При цьому, у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року №1645-III чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом. Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у тій же самій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року №1645-III у частині шостій, де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ні цей, ні будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, ніж відібране лікарем письмове підтвердження особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження. Враховуючи наведене, посилання відповідача у наказі №137 від 15.11.2021, як на підставу для відсторонення позивача від роботи на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 05.11.2021, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року №1645-III. Окрім цього, вбачається що починаючи з 02.11.2021 у Ліцеї навчання відбувалось у дистанційному формі, що підтверджується відповідними долученими позивачем доказами проведених онлайн-уроків з англійської мови. Відтак, наказ №137 від 15.11.2021 про відсторонення [PERSON] від виконання роботи не містить відомостей на підтвердження відмови позивачки здійснити щеплення у порядку, встановленому частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 05.11.2021 по суті містить вимогу працівнику до 08.11.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Незважаючи на застосування у повідомленні конструкції прохання, викладені у подальшому наслідки ненадання особою цих відомостей, свідчать саме про вимогу та перекладання на працівника обов`язку про надання працедавцеві таких відомостей. Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів. Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні. Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 (статті 391, 40, 78 («г») стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. За визначенням у статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Враховуючи зазначені вище нормативно-правові акти, визначення терміну «профілактичні щеплення», приведеного у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд вважає, що під дію статті 11 Закону України «Про інформацію» підпадають будь-які медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо. Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Велика палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 зауважила, що критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями ст.\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є такі: чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); чи переслідувало таке втручання легітимну мету, що випливає саме зі змісту п.\~2 вказаної статті; чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дає змогу досягнути визначеної в п.\~2 ст. 8 Конвенції мети. Втручання становитиме порушення гарантій ст.\~8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв. ВП ВС констатувала, що застосування приписів законодавства України не має призводити до незаконного й непропорційного втручання у права учасників цивільних, зокрема трудових, правовідносин. Проаналізувавши законодавство, підзаконні нормативно-правові акти, Велика Палата ВС зазначила, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачено законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дають можливість працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві визначити порядок дій щодо такого працівника. Стосовно законності ненарахування працівникові заробітної плати впродовж строку відсторонення від роботи ВП ВС констатувала таке. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. Якщо відсторонення працівника від роботи не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати. З огляду на те, що [PERSON] працювала у дистанційному форматі на момент видання наказу про її відсторонення, що унеможливлювало поширення нею короновірусної інфекції, таке відсторонення суд вважає непропорційним меті охорони здоров`я та таким, що призвело до незаконного й непропорційного втручання у права у цивільні та трудові права позивачки . Беручи до уваги всі встановлені в судовому засіданні обставини, порушення порядку відсторонення від виконання посадових обов`язків, встановленого Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прав позивачки на працю, приватне життя суд вважає вимоги позивача [PERSON] правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування наказу № 276-к від 08.11.2021 про її відсторонення від роботи на час відсутності щеплення від COVID-19. Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві, оскільки такі суперечать обставинам, встановленим судом під час розгляду справи. Отже, оспорюваний наказ необхідно визнати протиправним та скасувати. Крім цього, за змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З метою ефективного захисту порушених прав позивач, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 22.11.2021 до часу поновлення позивача на роботі 01.03.2022, який обрахувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно з довідкою про доходи позивача, виданої Ліцеєм №46 ім. В. Чорновола ЛМР 09.10.2023 за №01/231, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 594,00 грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача, тобто з 22.11.2021 по 01.03.2022 становить 71 робочий день. Отже, середній заробіток, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу становить: 594,00 (середньоденна заробітна плата) х 71 (кількість робочих днів) = 42174,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Зазначена сума визначена без утримання податків та обов`язкових платежів. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved