Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Представник позивача\~адвокат Мигальчич\~Людмила Анатоліївна,\~що діє\~в інтересах\~ [PERSON] , звернулася до\~суду із\~вищевказаною позовною\~заявою,\~в якій\~просить стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~утримання повнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , який продовжує навчання та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що між [PERSON] та [PERSON] 28.03.2002 було укладено шлюб. Під час шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . 14.01.2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу віл 14.01.2009 серії [NUMBER] . В подальшому сторони відновили подружні відносини без реєстрації повторного шлюбу, під час спільного проживання без реєстрації шлюбу народився ще один син [PERSON] , [INFO] . На початку 2023 року між сторонами почались конфлікти, які мали наслідком повне та безповоротне для сторін припинення сімейних відносин. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2023 по справі №308/8239/23 було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Однак, зазначає, що незважаючи на наявність судового рішення та наявність у відповідача як батька матеріальної змоги сплачувати аліменти на власних дітей таких, їх не сплачує. На момент звернення з цим позовом до суду син [PERSON] досяг повноліття, однак є студентом 1 курсу денної форми навчання за спеціалізацією «інженерія програмного забезпечення» природно-гуманітарного фахового коледжу Державного вищого навчального закладу УжНУ. Зазначає, що обидва сина проживають разом з позивачкою, її заробітна плата є невеликою, відповідно самостійно утримувати дітей не має можливості. На переконання позивачки, з урахуванням фактичних обставин справи, реалій життя в Україні, які існують на час виникнення і вирішення спору, позиції відповідача щодо сплати аліментів та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання дітей, аліменти у твердій грошовій сумі 10\~000,00 грн. на дитину, яка є повнолітньою, але продовжує навчання, протягом часу навчання до 30.06.2026, забезпечуватиме грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дітей, покриватиме суттєві частини витрат на дітей. Такий розмір аліментів забезпечуватиме тривалу, реальну, ефективну участь платника аліментів, який є фінансово спроможний та забезпечений у забезпеченні потреб дітей та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. Таким чином, зважаючи на той факт, що після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчання на денній формі, а також те, що позивач не може самостійно утримувати сина, який навчається і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, позивачка і звернулась з цим позовом до суду. Окрім вищенаведеного, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 06.10.2023 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подання відзиву. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач в\~судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відзив не подав. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.2006 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Відповідно до копії довідки Природничо-гуманітарного коледжу Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» № 889 від 12.05.2023 року [PERSON] навчається у Природничо-гуманітарному коледжі Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» на 1 курсі денної форми навчання спеціальності «інженерія програмного забезпечення» за державним замовленням, термін навчання до 30.06.2026 року. [PERSON] проживає разом з матір`ю, що підтверджується копією довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.06.2023 №2334/13-21. Відповідно до ч. 1\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі\~ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує зміст положень\~ст.199 СК України, в тому числі те, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на дитину. Аналогічні правові висновки містяться у ряді постанов Верховного Суду, а саме: від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц, в яких Верховний Суд вказав на рівність обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, незалежно від того, з ким із них вона проживає. Згідно із ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання дитини, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Судом встановлено, що [PERSON] досяг 18 років, навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, тому суд вважає доведеним факт, що він потребує матеріальної допомоги на його утримання на час навчання. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При визначені частки стягуваних аліментів суд враховує, що за рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справ №308/8239/23 з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 грн., а також бере до уваги інформацію про доходи відповідача, встановлені у вищевказаному рішенні суду. Суд також враховує, що відповідно до\~Сімейного кодексу України батьки у рівній мірі беруть участь в утриманні як неповнолітньої дитини, так і повнолітньої дитини, яка навчається або продовжує навчання. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад справедливості і добросовісності, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати позивачу аліменти за період навчання сина [PERSON] у розмірі 5\~000,00 грн. щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову 05.10.2023 по день закінчення навчання 30.06.2026, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Крім того, відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~ при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як встановлено судом, між адвокатом Мигальчич Людмилою Анатоліївною та [PERSON] 15.05.2023 укладено договір про надання правової допомоги. Згідно Акту про прийняття-передачі наданих послуг та проведення розрахунків між сторонами від 05.10.2023 адвокатом Мигальчич\~Л.А. відповідно до Договору про надання правової допомоги надала [PERSON] юридичні послуги, а саме: аналіз документів замовника, пропозиція можливих способів захисту інтересів замовника, надання консультації на підставі проаналізованих документів, підготовка розрахунків компенсації та судових витрат, аналіз останньої судової практики з вирішення подібних спорів; складання та подання заяв по суті спору позовна заява та виготовлення копії доказів у кількості для усіх учасників процесу. За надані послуги позивачем сплачено 5000,00\~грн. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Суд наголошує на тому, що для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. У випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару оцінку співмірності витрат на професійну правничу допомогу слід надавати з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. У вимірі обставин справи суд вказує на те, що розглянутий судом спір виник із сімейних правовідносин. Правова регламентація спірних правовідносин є чіткою, національне законодавство у відповідній частині труднощів для розуміння не викликає. Також судом враховано кількість процесуальних документів, підготовлених представником позивача, яка була незначною та не вимагала від адвоката витрат надмірних зусиль для їх підготовки. Таким чином, заявлені до відшкодування 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи. Відтак з огляду на незначну складність справи суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1000,00 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст.141ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 536,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial