Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Самойленко П.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, сплачену суму судового збору та витрат на правничу допомогу. На обґрунтування позову зазначив, що 20.10.2017 року мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «Краз 6510», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Kia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Kia» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.01.2018 року Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП. 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/2019644 від 16.10.2017 року. 18.03.2021 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі №392/419/21. 29.09.2021 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7 005 грн. 31 коп., 908 грн. 00 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. 25.09.2023 року боржником було здійснено фактичне виконання рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2021 року. Вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження по справі №392/419/21 - 19.03.2021 року до дня виконання боржником грошового зобов`язання - 24.09.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2742,45 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 19.03.2021 року по 24.09.2023 року складає 529,00 грн. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.10.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 11.10.2023 року позивач вказані в ухвалі суду недоліки усунув та надав квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Самойлено П.М. подав заяву зареєстровану судом 18.12.2023 року за вх. №12503 про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 29.11.2023 та 21.12.2023 року не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить повернутий конверт на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі №392/419/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2021 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7005 грн. 31 коп., 908 грн. 00 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. Згідно копії витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що станом на 27.09.2023 року, виконавче провадження №68517313 від 14.02.2022 року, в якому стягувачем є [PERSON] , а боржником [PERSON] завершено. Як вбачається з виписки по картці на виконання рішення суду про справі №392/419/21 25.09.2023 року сума зарахування складає 4908,00 грн та 7005,31 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду виконав лише 25.09.2023 року, а саме сплатив позивачу грошові виплати за рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2021 року, яке набрало законної сили 01.11.2021 року. Відповідно до статті 611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України, врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, статтею 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625\~ЦК України сум. Позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження (19.03.2021 року) до дня виконання боржником грошового зобов`язання (24.09.2023 року). Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2742,45 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період 19.03.2021 року по 24.09.2023 року складає 529,00 грн. Судом відзначається, що 3%-річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Саме така правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Відтак суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості становлять становлять 529 грн (сума боргу - 7005 грн, кількість днів прострочення 19.03.2021-24.09.2023 - 919 днів, отже 7005х919/100/365=529) та підлягають задоволенню. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат становлять 2742,45 грн (період розрахунку квітень 2021 - вересень 2023, сума боргу - 7005 грн, сума боргу з інфляцією - 9747,45 грн, інфляційне збільшення боргу - 2742, 45 грн) та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2900 грн. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено копії таких документів: договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, укладеної між адвокатом Самойленком П.М. та позивачем, додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 17.08.2023 року, умовами якої передбачено, що вартість правової допомоги становить 2900 грн, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 17.08.2023 року, платіжну інструкцію №P24AP24A1582362291D5045, відповідно до якої [PERSON] перерахував кошти [PERSON] в розмірі 2900 грн, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2900 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4\~статті 137 ЦПК України\~та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було надано заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки позовні вимоги останнього про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Outcome: approved