Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

26.04.2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про виселення, в якій просить виселити [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 19.10.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № KRHTGA00150997, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 88673 грн. строком до 18.10.2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та відповідачі 19.10.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ "Приватбанк" вказує, що відповідачем, всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за вищезазначеною адресою був зареєстрований: [PERSON] . Таким чином АТ КБ "Приватбанк" вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 04.05.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.06.2023. Ухвалою суду від 02.06.2023 продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою суду від 27.07.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи на 03.10.2023. 03.10.2023 розгляд справи відкладено на 01.11.2023. 01.11.2023 розгляд справи відкладено на 18.12.2023. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідачі судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, відзив до суду не подали. Третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечує щодо зняття з реєстрації неповнолітнього. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 19.10.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № KRHTGA00150997, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 88673 грн. строком до 18.10.2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с.4-5). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.10.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] (а.с.6-8). Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.12.2011, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено частково (а.с.9-10). Згідно довідки Криворізької міської ради за адресою : м.Кривий Ріг, вул.. Матросова, 21 зареєстровані : [PERSON] з 03.08.2007 року, [PERSON] з 03.08.2007 року, неповнолітній [PERSON] з 13.04.2016 року. Оцінка суду. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, ч.3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Положення п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантують кожній особі також право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла, та обовязок державних органів «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі "Пауел Райнер проти Обєднаного Королівства" від 21.02.1990 р.). Згідно до пункту 2 ст. 8 Конвенції втручання в право особи на житло має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Отже, виселення з житла, яке є предметом іпотеки і придбано не за кредитні кошти можливе лише з наданням іншого постійного житла відповідно до вимог статті 109 ЖК України, і таке постійне житло повинно вказуватись у рішенні суду. Так, у даному випадку [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані і набули право користування спірною квартири до укладення договору іпотеки. Спірне житло придбане даними відповідачама не за кредитні кошти. Також, позивачем не надано до суду доказів наявності у відповідачів іншого житла, в позові позивач не зазначав вимоги про виселення відповідачів з наданням іншого постійного житла. Після прийняття судом рішення про звернення стягнення на житло письмових вимог про необхідність звільнення житла на адресу відповідачів не напрявлялось. Крім того, позивачем не доведено, що реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає йому у реалізації майна. Щодо позовних вимог банку до неповнолітнього відповідача - то слід також зазначити таке. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Відповідно до вимог статей 7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку про виселення відповідачів та необхідність відмови у позові.

Outcome: dismissed