Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі Департамент) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та закріплення житла в обґрунтування якого зазначив, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району (далі Служба) як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. Дані про батька [PERSON] внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Спеціалістами Служби організовано виїзд робочої групи 05.10.2021, до складу якої увійшли фахівець відділу соціальної роботи по Немишлянському району, лікар-педіатр КНП «Міська дитяча поліклініка № 15», практичний психолог соціальний педагог ХЗОШ № 38, класний керівник ХЗОШ № 38, старший інспектор Сектору ювенальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою фактичного проживання неповнолітнього [PERSON] : [ADDRESS] . В результаті відвідування складено Акт рівня безпеки дитини, з якого вбачається: дитина має ознаки недогляду, занедбаності, низький рівень гігієни, поруч з [PERSON] відчувається неприємний запах, дитина одягнута з брудний одяг, незабезпечена належним харчуванням. Помешкання, в якому дитина мешкала, не пристосоване для її проживання, в квартирі антисанітарія. Встановлено, шо за неповнолітнім здійснюють догляд сторонні люди. В результаті з`ясовано: за оцінкою рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. У зв`язку із чим складено протокол про тимчасове вилучення неповнолітнього [PERSON] із небезпечного середовища та доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24». 25.10.2021 [PERSON] переведено до КНП ХОР «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій № 2», а 29.10.2021 адміністрація санаторію телефоном повідомила Службу про проведення карантинних заходів, тому дитину терміново доправлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19», де він перебував певний час. У зв`язку із тим, що мати не відвідувала [PERSON] у лікувальному закладі, не телефонувала, не зверталася до Служби з приводу повернення їй на виховання та для спільного проживання дитини, не з`являлася за адресою, де дитина фактично мешкала до вилучення, складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 12.11.2021. В результаті виникла необхідність надати дитині статус дитини, позбавленої батьківського піклування для подальшого влаштування до сімейних форм виховання. Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.12.2021 № 970 [PERSON] надано статус дитини, яку позбавлено батьківського піклування. Наразі, неповнолітній [PERSON] навчається в КЗ «Різуненківський ліцей Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області», дитина відвідує заняття в дистанційному режимі, навчається на середньому та достатньому рівнях. Хлопець товариський, легко знайшов спільну мову з однокласниками та іншими учнями ліцею, забезпечений необхідним шкільним приладдям, одягом, взуттям та іншими речами, завжди охайно вдягнений. Батьки-вихователі дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] повністю займаються вихованням, утриманням, лікуванням та розвитком дитини, несуть повну персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток її розвиток. З моменту вилучення дитини із небезпечного середовища і до цього часу мати дитини не зверталася ні до Департаменту, ні до Служби з будь-яких питань щодо вирішення подальшої долі дитини. З погляду на викладені в позовній заяві обставини, положення ст.ст. 143, 150, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України, норми Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини Департамент просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина та закріпити за останнім житло за адресою реєстрації відповідачки. На виконання Розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана справа передана на розгляд Октябрському районному суду м. Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 за № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова з 23.11.2022. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2023 справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. 28.08.2023 вищевказана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова.. Ухвалою від 30.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовче судового засідання, яке неодноразово відкладалось через неявку відповідача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду на 27.11.2023. 27.11.2023 розгляд справи відкладено на 21.12.2023 через неявку відповідача до суду. В судове засідання, призначене на 10:00, 21.12.2023 представниця позивача подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, про дату й час слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Треті особи [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій підтримали позовні вимоги. Зі згоди представника позивача суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані докази в їх сукупності суд встановив наступне: [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Дані про батька [PERSON] внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 6, 8). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 20, 43). З інформації КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від 15.03.2021 вбачається, що [PERSON] на обліку у медичному закладі не перебуває. Медична документація, історія розвитку дитини (ф. №112/о), відсутня. [PERSON] із сином до поліклініки не зверталася, Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, не підписувала (а.с. 19). З інформації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 38 Харківської міської ради Харківської області від 28.09.2021 встановлено, що [PERSON] виховується в родині нерідної бабусі [PERSON] , [INFO] (з її слів вона є матір`ю першого чоловіка [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , вихованням та навчанням сина не займається. Місце перебування її невідоме. За час навчання [PERSON] у закладі освіти [PERSON] жодного разу не приходила до закладу, телефонний зв`язок з нею відсутній (а.с. 9). З Акту рівня безпеки дитини від 05.10.2021 вбачається: дитина має ознаки недогляду, занедбаності, низький рівень гігієни, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута з брудний одяг, незабезпечена належним харчуванням. Помешкання, в якому дитина мешкала, не пристосоване для її проживання, в квартирі антисанітарія, за малолітнім здійснюють догляд сторонні люди, за оцінкою рівня безпеки дитини - дуже небезпечно (а.с. 10-14). Згідно копії протоколу про тимчасове вилучення дитини від 05.10.2021, [PERSON] вилучено із небезпечного середовища та доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» (а.с. 15). 25.10.2021 неповнолітнього [PERSON] переведено до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій № 2», а 29.10.2021 адміністрація санаторію телефоном повідомила ССД по Немишлянському району про проведення карантинних заходів, тому дитину терміново було доправлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХОР (а.с. 19). У зв`язку із тим, що мати не відвідувала [PERSON] у лікувальному закладі, не телефонувала, не зверталася до Служби з приводу повернення їй на виховання та спільне проживання дитини, не з`являлася за адресою, де дитина фактично мешкала до вилучення, 12.11.2021 складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 08.12.2021 № 970 малолітньому на той час [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 18). Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області № 86 від 14.08.2023, неповнолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу у [PERSON] та [PERSON] (а.с. 69-71). З відповіді Комунального закладу «Резуненківський ліцей Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області» від 28.09.2023 № 01-23/133 вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному ліцеї, відвідує заняття в дистанційному режимі, навчається на середньому та достатньому рівнях. Хлопець товариський, легко знайшов спільну мову з однокласниками та іншими учнями ліцею, забезпечений необхідним шкільним приладдям, одягом, взуттям та іншими речами, завжди охайно вдягнений. Батьки-вихователі дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] постійно спілкуються з класним керівником щодо навчання та виховання дитини. Біологічна мати [PERSON] за час навчання [PERSON] у закладі успіхами дитини не цікавилась, батьківськи збори не відвідувала (а.с. 68). Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради наданий висновок від 09.02.2022 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-5). Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі Декларація) визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно принципу 8 Декларації дитина за\~будь-яких\~обставин має\~бути серед\~тих,\~які першими\~одержують захист\~і допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини… . Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її незаконно утримують тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Аналізуючи надані докази в їх сукупності суд дійшов наступних висновків, що відповідачка не спілкуються з дитиною двох років, не приймають участі у її вихованні та розвитку, будь-яких заходів, які б свідчили про зацікавленість долею дитини не приймає. Розглядаючи позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що позивачем доведена наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таким чином, суд вважає позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, при цьому вважає за необхідне роз`яснити останній, що у разі зміни її поведінки та обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, вона матиме право на звернення до суду в порядку ст. 169 СК України із позовом про відновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказано у ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, вимога про стягнення аліментів з відповідача є цілком обґрунтованою та має бути задоволена. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~167\~СК України\~якщо дитина\~не може\~бути передана\~другому з\~батьків,\~переважне право\~перед іншими\~особами на\~передання їм\~дитини мають,\~за їхньою\~заявою,\~баба та\~дід,\~повнолітні брати\~та сестри,\~інші родичі\~дитини,\~мачуха,\~вітчим.\~ Якщо дитина\~не може\~бути передана\~бабі,\~дідові,\~повнолітнім братам\~та сестрам,\~іншим родичам,\~мачусі,\~вітчиму,\~вона,\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~167\~СК України,\~передається на\~опікування органу\~опіки та\~піклування. Частиною 6 ст. 167 СК України передбачено, що дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. За вказаних умов суд вважає необхідним закріпити за неповнолітнім [PERSON] житло за місцем реєстрації його біологічної матері. Таким чином, позов Департаменту підлягає повному задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: стягує з відповідачки на користь держави судовий збір за три позовні вимоги по 1073,60 грн за кожну, у загальному розмірі 3220,80 грн.

Outcome: approved