Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи позов позивач зазначає, що 31 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір № 30389-01/2022. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні договору. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором у розмірі 27 297, 00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 10.11.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами розгляду спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.12.2023 року через систему "Електронний суд" до Рівненського міського суду Рівненської області надійшло клопотання від представника відповідача Цокало Тетяни Михайлівни про розгляд справи з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.12.2023 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 20.12.2023 року через систему "Електронний суд" до Рівненського міського суду Рівненської області надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Цокало Тетяни Михайлівни , в якому сторона відповідача частково визнає позовні вимоги та просить поновити строк на подачу такого відзиву. Відзив обгрунтовує наступним, на умовах п. 1.1 цього договору, первісний кредитор надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 9000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у цьому договорі. Відповідач вважає, що позовна вимога, про стягнення процентів, які нараховані після спливу строку кредитування в розмірі 18 297,00 грн. не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається за змісту умов кредитного договору п. 4.1. Розділ 4 «Відповідальність Сторін» сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору відповідного до чинного законодавства або договору. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк кредитування становить до 01.03.2022 р., тобто відповідач правомірно користувався кредитними коштами до цієї дати. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі викладені у відзиві факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, сторона відповідача приходить до висновку що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості:за договором про надання фінансового кредиту № 303389-01/2022 від 31.01.2022 р. розмірі 15750,00 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі - 9000,00 грн. та відсотків в розмірі 6750,00 грн. В іншій частині позовних вимог просять відмовити за необгрунтованістю. 29.12.2023 року від ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив, в якому посилається на те, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" не нараховувало жодних відсотків за кредитним договором № 303389-01/2022 від 31.01.2022 р. Як вбачається з наданих первісним кредитором розрахунків, після прострочення сплати заборгованості відповідачем здійснювалося тільки нарахування відсотків за користування кредитом. Щодо правової допомоги, яку просить стягнути віповідачка на свою користь, то товариство зазначає, що відсутні докази обгрунтування розміру витрат на адвоката. Представник позивача у судове засідання не з`явився, одночасно в прохальній частині позову просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. З"ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. 31 січня 2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 30389-01/2022 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 13 січня 2023 року між ТзОВ «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, у відповідності до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 30389-01/2022 від 31 січня 2022 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27 297,00 грн., з яких 9 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 297,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 13012023 від 13.01.2023 року заборгованість відповідача становить 27 297,00 грн. і така не погашена. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основними зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 9 000 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. За договором про надання кредиту № 30389-01/2022 від 31.01.2022 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 18 297,00 грн. Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 9 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі - 2,50 % на добу. Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 6 750 грн (9 000 грн.Х (2,5 % добових)/100 х30 днів), з чим погодилася і відповідачка у своєму відзиві. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача проценти в сумі 18 297,00 грн. за період, який виходить за межі строку кредитування, то суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 30389-01/2022 від 31.01.2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 6 750,00 грн., тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 15 750,00 грн., отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 514,00 грн. (2 684,00Х15 750,00/27 297,00), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. У відзиві представник відповідача адвокат Цокало Т.М. просить стягнути з позивача на користь [PERSON] , понесені нею витрати, пов`язані з розглядом справи на суму 9 000 грн. На підтвердження здійснених представником відповідача [PERSON] - адвокатом Цокало Т.М. витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої (правової) допомоги б/н від 02 грудня 2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Цокало Т.М.; акт прийому-передачі наданих послуг від 19 грудня 2023 року, згідно якого вартість наданих виконавцем замовнику послуг складає 9 000 грн.; квитанцію № 811 від 02.12.2023 року на суму 9 000 грн. У відповідності до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданихпослуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі оскільки цей розмір має бути доведений, та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Позов заявлено з ціною 27 297,00 грн. та задоволено на суму 15 750,00 грн., тобто на 58 % (15 750,00 х100:27 297,00). Враховуючи вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ТзОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було задоволено частково (58%), а відмовлено (42%), то витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до розміру відмовлених вимог в розмірі 3 780 грн. (9 000 грн./100х42%)

Outcome: approved