Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

28.04.2023р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 450 794 грн. 56 коп., з них: 365 686 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 77 004 грн. 45 коп. - сума штрафних санкцій (відсотків за користування грошовими коштами), та 8 104 грн. 11 коп. - інфляційне збільшення. Позов обґрунтований тим, що 10.12.2021р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики № 101221/28, за умовами якого відповідач отримав від позивачки суму грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті на дату укладення договору складало 271 013 грн. 00 коп., виходячи із курсу долара США до української гривні за даними НБУ, як 27,1013грн./1долар США. Дата закінчення договору позики - 10.12.2022р. Відповідно до п. п. 2, 5 договору позики, позика є відсотковою, - за кожен рік користування грошовими коштами позичальник сплачує 21% річних від суми проінвестованих коштів. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинно проходити в готівковій формі у м. Києві, у валюті позики, або в безготівковій формі на банківську карту у гривні по курсу НБУ станом на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою про підтвердження факту передачі грошових коштів за договором позики від 10.12.2021р. Вказувала, що на теперішній час відповідач не повернув ні суму позики, ні відсотки за користування грошовими коштами. Станом на 23.03.2023р. курс долара США за курсом НБУ становить 36,5686 грн./1 долар США, а тому сума боргу, що належить поверненню згідно умов п. 5 Договору позики станом на вказану дату становить 365 686 грн. 00 коп. за період з 10.12.2021р. до 10.12.2022р. Сума штрафних санкцій, у виді відсотків, становить 77 004 грн. 45 коп., та розрахована за формулою С х Z х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Z - відсоток річний зазначений у договорі, 365 - кількість днів у періоді, за період з 10.12.2021р. по 10.12.2022р., а саме: 365 686 грн. х 21% х 366 : 365 :100 = 77 004 грн. 45 коп. А тому посилаючись на ст. ст. 207, 524, 533, 626, 627, 638, 1046-1049 ЦК України, позивачка просила стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 365 686 грн. 00 коп. та проценти в розмірі 77 004 грн. 45 коп. Також позивачка, посилаючись на ст. 625 ЦК України, постанову ВП ВС від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц, просила стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 8 104 грн. 11 коп., розраховані за період з 10.12.2022р. по 23.03.2023р., виходячи з індексу інфляції за грудень 2022р. як 100,70, за січень 2023р. як 100,80, та за лютий 2023р. як 100,70, розраховані за формулою IIC = (ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х … (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) = 1.02216139. Інфляційне збільшення 365 686 х 1.02216139 - 365 686 = 8 104 грн. 11 коп. У позовній заяві позивачка, окрім судового збору, також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. 00 коп. Позивачка в судові засідання 26.09.2023р., 23.11.2023р., 22.12.2023р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, із заявами та клопотаннями на адресу суду не зверталася. Представниця позивачки в судове засідання 22.12.2023р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Водночас, 22.12.2023р. звернулася на адресу суду з заявою про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, в якій позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Також у цій же заяві представниця позивачки вказує, що акт виконаних робіт щодо надання правової для компенсації судових витрат надасть після судового рішення. Відповідач в судові засідання, призначенні 26.09.2023р., 23.11.2023р., 22.12.2023р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом: направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим таке. Так як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2021р. між позивачкою (позикодавець) та відповідачем (позивальник) було укладено договір позики № 101221/28, відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 17, 18 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 10 000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 27,1013 грн./1 долар США на дату укладення договору складає 271 013 грн. 00 коп. Сторони погодили, що позика надається з дати отримання грошових коштів позичальником від позикодавця до дати закінчення Договору, визначеної в п. 18. За кожен рік користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 21% річних від суми проінвестованих ним коштів. Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються починаючи з наступного дня їх фактичного отримання позичальником. Останній день нарахування відсотків - день передуючий даті закінчення договору. Відсотки нараховуються з розрахунку факт/365 днів, тобто виходячи з суми позики помноженої на річний відсоток за кожен фактичний день користування грошовими коштами у кварталі поділеної на 365 днів (сума відсотків = сума позики х річний відсоток х фактична кількість днів користування позикою у розрахунковому періоді : 365 днів). Позичальник сплачує належні позикодавцю відсотки щоквартально - в останній день календарного розрахункового періоду. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у м. Києві у валюті позики, або в безготівковій формі на банківську карту № [NUMBER] в гривні по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми. Факт передачі позики підтверджується розпискою про одержання позики, яку позичальник надає позикодавцю одночасно з отриманням грошових коштів, якщо позика надається у готівковій формі. Остаточне повернення позики по договору здійснюється протягом 10 банківських днів з дати закінчення договору. Договір вважається укладеним з моменту передачі грошей. Дата закінчення договору - 10.12.2022р. 10.12.2021р. відповідачем було надано позивачеві власноручно підписану розписку про підтвердження факту передання грошової суми за договором позики від 10.12.2021р. до 10.12.2022р., в тому, що він, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 18.05.2007р. Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (позичальник за договором) отримав від позикодавця [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.04.2000р., РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , готівкою суму позики в розмірі 10 000 доларів США 00 центів на виконання договору. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих за договором позики коштів та відсотків за ним, не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивачки, станом на 23.03.2023р. за ним рахується заборгованість в сумі 442 690 грн. 45 коп. З неї, сума основного боргу в розмірі 365 686 грн. 00 коп., розрахована згідно умов п. 5 Договору позики, за період з 10.12.2021р. до 10.12.2022р., виходячи з курса долара США за курсом НБУ станом на 23.03.2023р. який становить 36,5686 грн./1 долар США. Та сума відсотків у розмірі 77 004 грн. 45 коп., розрахована виходячи з п. п. 2, 3 Договору позики, за період з 10.12.2021р. по 10.12.2022р., за формулою С х Z х Д : 365 : 100, де: С - сума заборгованості, Z - відсоток річний зазначений у договорі, 365 - кількість днів у періоді, а саме: 365 686 грн. х 21% х 366 : 365 : 100 = 77 004 грн. 45 коп. За розрахунком позивачки сума інфляційних витрат становить 8 104 грн. 11 коп., яка розрахована за період з 10.12.2022р. по 23.03.2023р., виходячи з індексу інфляції за грудень 2022р. як 100,70, за січень 2023р. як 100,80, та за лютий 2023р. як 100,70, за формулою IIC = (ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х … (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) = 1.02216139. Інфляційне збільшення 365 686 х 1.02216139 - 365 686 = 8 104 грн. 11 коп. Офіційний курс долара США до української гривні, за курсом НБУ, станом на 22.12.2023р. становить 1долар США/37,59грн. Встановивши вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого, як і складена позичальником розписка, підтверджують факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, ЗУ Про зовнішньоекономічну діяльність від 16.04.1991р., ЗУ Про валюту і валютні операції № 2473-VIII від 01.04.2023р.(далі - № 2473-VIII). Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Враховуючи обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості саме у гривні, з урахуванням еквіваленту доларів, з огляду на прохальну частину позивача, зроблену у позовній заяві. Позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою боргу за договором позики у національній валюті у розмірі 365 686 грн. 00 коп., та остання розрахована нею за курсом долара США до Української гривні, по курсу НБУ, станом на 23.03.2023р. При цьому, про стягнення заборгованості у валюті позики та (або) в гривневому еквіваленті за курсом НБ України на час ухвалення судом рішення, позивачка не заявляла. Тож, з врахуванням позовних вимог та виходячи із курсу долара США, встановленого НБУ станом на 23.03.2023р. у розмірі 36,5686грн./1 долар США, з відповідача підлягає стягненню неповернута позика у загальному розмірі 365 686 грн. 00 коп., що еквівалентно 10 000 доларів США. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів в рахунок основного боргу в розмірі 365 686 грн. 00 коп. Позивачка також просила стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування грошовими коштами, виходячи із погодженої сторонами відсоткової ставки як 21% річних від суми проінвестованих коштів, в загальному розмірі 77 004 грн. 45 коп. Вказані умови щодо розміру позики, строку її надання, розміру процентної ставки, строків повернення процентів, погоджені відповідачем у договорі позики від 10.12.2021р. Зокрема, у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 договору позики від 10.12.2021р. сторони погодили, що за кожен рік користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 21% річних від суми проінвестованих ним коштів. Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються починаючи з наступного дня їх фактичного отримання позичальником. Останній день нарахування відсотків - день передуючий даті закінчення договору. Відсотки нараховуються з розрахунку факт/365 днів, тобто виходячи з суми позики помноженої на річний відсоток за кожен фактичний день користування грошовими коштами у кварталі поділеної на 365 днів (сума відсотків = сума позики х річний відсоток х фактична кількість днів користування позикою у розрахунковому періоді : 365 днів). Позичальник сплачує належні позикодавцю відсотки щоквартально в останній день календарного розрахункового періоду. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у м. Києві у валюті позики, або в безготівковій формі на банківську карту № [NUMBER] в гривні по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми. Отже розмір відсотків за користування грошовими коштами визначеними договором як 10 000 доларів США, розрахованих за процентною ставкою 21% річних, виходячи із фактичної кількості днів користування позикою, та курсу долара США, встановленого НБУ станом на 23.03.2023р. як 36,5686грн./1 долар США, становить 77 004 грн. 45 коп. А тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами у розмірі 77 004 грн. 45 коп. підлягають задоволенню. В той же час, за змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991р. № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017р. у справі №6-284цс17, постанові Верховного Суду від 10.11.2023р. у справі № 488/2693/18. А відтак, оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти, виражені в іноземній валюті доларах США (10 000), з визначенням еквіваленту в гривнях (271 013 грн.), яка підлягає поверненню, за умовами договору, або в готівковій формі у м. Києві у валюті позики, або в безготівковій формі на банківську карту № [NUMBER] в гривні по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми, і позивачкою заявлені вимоги про стягнення суми боргу у гривні, за курсом гривні до долара США, станом на 23.03.2023р., тому передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати, розраховані позивачкою у розмірі 8 104 грн. 11 коп. стягненню не підлягають. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 507 грн. 95 коп., понесені позивачкою при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 4 426 грн. 81 коп. (98,20%). Водночас питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial