Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

рішенням від 27.11.2023 Машівський районний суд Полтавської області задовольнив позов [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення. 05.12.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Лебедєва Д.В., надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, в якій він просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн (а.с.16-18 т.2). Заява мотивована тим, що в позові стороною позивача було зазначено, що позивачкою будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, рішення суду було ухвалене 27.11.2023 та ними подаються докази понесення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (а.с. 27-30 т.2). 08.12.2023 представник відповідача Маслякова О.М. подала заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що заявлена до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу не підлягає стягненню, або підлягає зменшенню зважаючи на те, що нормами ЦПК України передбачений певний строк на подання доказів розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Звертає увагу, що у позові було вказано твердження про понесення позивачем витрат у справі на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн, тобто на момент його подання він вже їх проніс, але докази цього відразу не було надано, а стверджував про їх надання з урахуванням ч.8 ст.141 ЦПК України, через що відповідачем висловлювались відповідні заперечення, але судом під час ухвалення судом рішення не було вирішено питання про судові витрати. Зазначила, що позивачем не було надано суду під час розгляду справи копії договору про надання правової (правничої) допомоги, а тому не можливо встановити чи був він дійсно підписаний до ухвалення рішення у справі чи сторони підписали його потім. Копія товарного чеку викликає сумніви в його достовірності, оскільки у позові вказано, що витрати вже понесені, а в договорі передбачений обов`язковий аванс. Разом з цим, акт виконаних робіт не відповідає вимогам самого договору та вчинені дії були проведені вже після спливу строку дії договору, а також акцентована увагу, що заява про ухвалення додаткового рішення підписана і подана адвокатом, який згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2022 р. не має права на представництво інтересів позивача через сплив його строку. \~ \~ \~ \~Крім цього вважає, що зазначений у позові розмір витрат на професійну правничу допомогу є занадто завеликий і неспівмірний, а заява про ухвалення додаткового рішення суду взагалі не підлягає задоволенню (а.с.31-34 т.2). Відповідно до частини 1 статті 270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3). Відповідно до\~ч.8.\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як убачається з позову, позивачем було повідомлено, що ним понесені витрати по даній справі у розмірі витрат на професійну правничу допомогу розмір якої становить 10\~000,00 грн, оскільки гонорар адвоката зазначений у фіксованому розмірі (а.с.6 т.1). Документи на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу представник позивачки подав до суду 05.12.2023р., тобто протягом п`яти днів після виготовлення повного тексту судового рішення (а.с.7-11,16 т.2). На підтвердження викладених обставин у заяві про ухвалення додаткового рішення представником позивача до суду надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2022 р., додаткову угоду до вказаного договору від 27.12.2022, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 01.12.2023 р. до вищевказаного договору та товарний чек №б/н від 0.12.2023 р. на 10\~000,00 грн (а.с.19-24 т.2). Зі вказаних документів убачається, що позивачка та її представник адвокат Лебедєв Д.В. в п.4.1 договору про надання правничої допомоги № б/н від 17.10.2022 р., який продовжений додатковою угодою від 27.12.2022 до 31.12.2023, визначили розмір гонорару у розмірі 10 000, 00 грн. Акт виконаних робіт від 01.12.2023 передбачає кількість годин, всього 34 години, витрачених адвокатом на певні дії, зокрема: консультація клієнта, підготовка та подання адвокатських запитів, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання заяви про внесення РНОКПП, ознайомлення з відзивом, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання заяви про участь в режимі відеоконференції, підготовка та подання клопотання про виклик свідків, підготовка та подання до суду додаткових письмових пояснень, підготовка та подання розрахунку про стягнення середнього заробітку, підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 11\~ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133\~ЦПК\~України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137\~ЦПК\~України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У ч.3 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial