Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

16 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», перейменований в АТ «Сенс Банк», про визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25.04.2008 між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки. Згідно з договором позивачка виступала майновим поручителем її колишнього чоловіка - [PERSON] по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040 від 25.04.2008 та нею було передано в іпотеку однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв.м., сума основного зобов`язання складала 32200 доларів США. У зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором банк у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 62358,31 доларів США. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.05.2015 року у справі 743/1606/14-ц з [PERSON] на користь банку стягнуто 62358,31 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ, станом на 28.11.2014 року, складає 933 458,36 грн. Відповідно до письмового повідомлення банку станом на 17.04.2019 АТ «Укрсоцбанк» не має претензій за зазначеним кредитним договором до боржника за основним зобов`язанням [PERSON] . Позивач вважає, що у зв`язку із зверненням банку до суду у 2014 року з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, а отже є всі підстави для визнання договору поруки припиненим в силу закінчення строку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 21 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою від 14 березня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено провадити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача надіслав до суду письмові пояснення в яких не визнає позов в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І.Ю. від 08.02.2019 року за № 45423963 право власності на квартиру [PERSON] зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 року в справі 750/2254/19 за позовом [PERSON] до державного реєстратора Чернігівської РДА Пінчука І.Ю., АТ «Укрсоцбанк» про визнання неправомірними дій державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно та визнання права власності, залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора від 08.02.2019. З метою відновлення права власності на нерухоме майно позивачка звернулася до управління Чернігівської РДА, однак 26.03.2021 отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстави відчуження вищевказаного нерухомого майна. Не погоджуючись з відмовою звернулася з позовом до АТ «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.06.2021 у справі № 750/4277/21 позов задоволено. В подальшому рішенням цього суду від 21.09.2021 року заяву АТ «Альфа-Банк» про перегляд рішення від 17.06.2021 за нововиявленими обставинами - задоволено, рішення скасовано. Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.09.2022 року в справі № 750/2254/19 у задоволенні позову [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності відмовлено. Банк 01.12.2023 року звернувся до управління Чернігівської РДА з заявою щодо поновлення реєстрації права власності за АТ «Сенс Банк» на підставі рішення суду про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.06.2021 у справі № 750/4277/21, яке стало підставою для реєстрації права власності іпотечного майна за позивачкою, у зв`язку з нововиявленими обставинами, проте Банку було відмовлено з підстав невідповідності документів щодо реєстрації права власності. З огляду на викладене Банк інформує, що станом на день подання пояснень за АТ «Сенс Банк» не зареєстровано на праві власності іпотечне майно. Зобов`язання за кредитним договором не виконані, а отже зобов`язання за договором кредиту не припинено. Надана позивачем довідка має юридичну силу лише у разі реєстрації права власності на іпотечне майно за Банком, проте станом на сьогодні в реєстрі речових прав власником предмета іпотеки значиться позивачка. Таким чином підстави для визнання договору іпотеки припиненим до виконання позивачем зобов`язання за кредитними договорами в повному обсязі відсутні, а тому просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні сторони відсутні. Відповідач АТ «Сенс Банк», явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.04.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», який змінив своє найменування на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 24 квітня 2023 року (включно) (а.с. 16). В якості забезпечення виконання Основного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 25.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», який змінив своє найменування на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І. і зареєстрований в реєстрі 25.04.2008 за № 2145 (а.с. 22). Відповідно до п.1.1. Договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру, житловою площею 16,3 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, «Предмет іпотеки». Сума основного зобов`язання складала 32200 доларів США. П. 6 оспорюваного іпотечного договору, передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». Згідно зі ст. 612 ЦК України, 1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 2. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.05.2015 року в справі №743/1606/14-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено і стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за договором кредиту №935/6-072 від 28.03.2007 року в розмірі 149 915,75 дол. США, що в еквіваленті, згідно з курсом НБУ станом на 28.11.2014 року, складає 2 244 129 грн 15 коп. та заборгованість за договором кредиту №935/08-040 від 25.04.2008 року, в розмірі 62 358,31 дол. США, що в еквіваленті, згідно з курсом НБУ станом на 28.11.2014 року складає 933 458 грн 36 коп., а також судовий збір в розмірі 3 654 грн. На підставі рішення 28.01.2016 судом виданий виконавчий лист (а.с. 40). Постановою від 21.08.2017 року виконавче провадження закінчено на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2014 року (а.с. 37). 05.09.2014 року на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського МУЮ, прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с. 36). Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», визначено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодрежатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону У відповідності до частини третьої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ст.37 Закону). За пунктами 2.4.3, 2.4.4 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання позичальником хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з п. п. 2.1.1-2.1.11 цього договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, відповідно до чинного законодавства України задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги; у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України (п. 2.4.6, 2.4.7 іпотечного договору). Згідно з п. 4.1 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником Основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним з наведених способів (п. 4.3, 4.5). У пункту 4.5.3. пункту 4.5. Іпотечного договору від 25 квітня 2008 року передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначені вище пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням. Як встановлено судами, відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 лютого 2019 року право власності на квартиру позивачки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою для внесення відповідного запису до реєстру стало рішення Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчука І. Ю. від 08 лютого 2019 року за № 45423963. З матеріалів справи вбачається, що листом № 04.22-08/96-2054 від 17.07.2019 року повідомлено, що зі сторони АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] претензій щодо виконання зобов`язань за КД № 985/08-040 від 25.04.2008 не має, у зв`язку з тим, що банк в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки квартиру, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Як зазначає відповідач у своїх поясненнях, позивачка оскаржила рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. від 08.02.2019 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2019 року у справі № 750/2254/19, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, позов [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської обл. Пінчука І. Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08 лютого 2019 року 08:50:32 та запис про проведену державну реєстрацію права власності №30197490, дата, час державної реєстрації - 05 лютого 2019 року 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука І.Ю. про скасування рішення від 08.02.2019 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», скасовано, а справу № 750/2254/19 в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивачка не погодилася з відмовою у державній реєстрації прав та їх обтяжень і звернулась до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2021 року № 750/4277/21 позовну заяву задоволено: витребувано з незаконного володіння АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення суду Сосницькою селищною радою Сосницького району Чернігівської області ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 59716045 від 07.08.2021 року 11:55:50 та запис про проведену державну реєстрацію права власності №43377949, дата, час державної реєстрації - 4 серпня 2021 року 11:29:41 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтвержується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно від 21.04.2023 року. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином, що передбачене статтею 599 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону № 898-IV. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено наступний правовий висновок: «Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягненню заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни». Таким чином, в даному випадку, банк, пред`явивши вимогу про дострокове повернення коштів та отримавши рішення суду про задоволення позовний вимог, змінив строк дії кредитного договору, але це не припиняє зобов`язання позичальника, визначені договором кредиту. Одночасно суд звертає увагу на Правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 07.03.2018 року по справі № 305/1293/16, де зазначено, що «Системний аналіз зазначених норм Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З урахуванням наведених положень чинного законодавства кредитор має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобов`язання виконано в повному обсязі, адже припинилось у зв`язку з виконанням і, як наслідок, припинились зобов`язання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобов`язання». Отже, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша, друга статті 89 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). З позовної заяви вбачається, що позивачка не спростовує невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного нею іпотечного договору, який нею не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтю 37 Закону № 898-IV. Надана [PERSON] довідка не може бути належним і допустимим доказом того, що банк в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки квартиру, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки судом встановлено державну реєстрацію речових прав на квартиру за позивачкою. З урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що жодних доказів, які б давали суду правові підстави для задоволення позовних вимог саме з підстав, викладених стороною позивача в позові, суду не надано. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed