Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просив встановити факт порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці відповідачем у відділенні № 19 за адресою: м. Харків, вул. Фонвізіна, 15; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3210,00 грн, в якості відшкодування майнової шкоди; та грошові кошти у сумі 1,00 грн., в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що з метою отримання виконаних ТОВ "НОВА ПОШТА" послуг з перевезення майна, 18.05.2023 позивач приїхав на власному автотранспорті до відділення № 19, що розташоване за адресою: вул. Фонвізіна, 15 у м. Харків. Паркування автомобіля було здійснено поруч із будівлею (на узбіччі проїзної частини дороги вул. Фонізіна), де в свою чергу і розташоване відділення № 19. Вийшовши з автомобілю він почав рухатися до сходинок парапету входу у відділення № 19 шляхом між зовнішньою парапетною стіною (висотою близько одного метра від рівня підлоги) будівлі відділення та припаркованим вдовж проїзної частини вулиці автотранспортом. Інший шлях потрапляння до відділення міг тільки проходити по проїзній частині вулиці, де в свою чергу дуже інтенсивний та небезпечний рух автотранспорту. Під час руху він почув болячий удар по суглобу лівої ноги та побачив, що причиною болячого удару, було зіткнення його суглоба з прихованим виступаючим гострим краєм (кутом) металевого листа, яким була облицьована зовнішня поверхня парапетної стіни. В результаті удару об гострий край позивач зазначає, що отримав забій суглобу лівої ноги, і як наслідок подряпину суглобу та розірвану штанину брюк-джинсів. Позивач звернувся до представника відділення з проханням щодо надання йому медичної допомоги, у чому йому було відмовлено. Крім того, позивачем було складено скаргу до керівника відділення. У відповідь на скаргу позивачу повідомлено, що вина компанії в даній ситуації відсутня, а на рампі присутнє застереження, що то небезпечна зона, та щоб клієнти там не ходили. Крім того, рампа призначена для здійснення завантаження/вивантаження авто, потенційно небезпечна територія позначена стрічками жовто-чорного кольору, перетин даної лінії заборонено для забезпечення життя та здоров`я клієнтів. Так, позивач вважає, що враховуючи, що він приїхав до відділення № 19 ТОВ «Нова Пошта» для отримання посилки, на території відділення він отримав ушкодження, тому що рампа встановлена та обладнана з грубим порушенням технічних норм і правил, внаслідок чого йому була завдана матеріальна та моральна шкода, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», просив суд встановити факт порушення, та стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Позивач в судове засідання не з`явився, клопотань та заява по суті розгляду справи не заявляв. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача ТОВ «Нова пошта» в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування чого зазначив наступне. 18.05.2023 року на території відділення № 19 ТОВ «Нова Пошта» в місті Харкові, позивач, порушуючи вимоги власної безпеки, припарковавши власну автівку біля клієнтської рампи, почав рух до дверей не по сходинках, а впритул до інших припаркованих автівок впритул до рампи, де нанесено жовто-чорні сигнальні позначки, які означають небезпечну зону, та порвав джинси об рампу, оскільки відстань між автівкою, що була припаркована та рампою була дуже вузькою. Також зазначено, що рампа побудована згідно СОС-1.3.053 та ДБН В.2.2-23:2009 «Підприємства торгівлі», відповідає всім нормам безпеки, та має сигнальні позначки у небезпечних місцях. Для клієнтів є два сходинках прольоти та два пандуси задля безпечного пересування, які позивач свідомо проігнорував. Крім того представник відповідача зазначив, що обґрунтування позовних вимог на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» належним чином не підтверджено, оскільки заподіяння шкоди позивачу не пов`язано з наданням послуг відповідача. Разом з тим, відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зважаючи на відсутність будь-яких належних та допустимих письмових доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2023 року [PERSON] прибув на власному автомобілі до відділення № 19 ТОВ «Нової пошти» для отримання послуг з перевезення майна. Позивач зазначає, що вийшовши з автомобілю він почав рухатися до сходинок парапету входу у відділення № 19 шляхом між зовнішньою парапетною стіною будівлі відділення та припаркованим вдовж проїзної частини вулиці автотранспортом. Інший шлях потрапляння до відділення міг тільки проходити по проїзній частині вулиці, де в свою чергу дуже інтенсивний та небезпечний рух автотранспорту. Під час руху він почув болячий удар по суглобу лівої ноги та побачив, що причиною болячого удару, було зіткнення його суглоба з прихованим виступаючим гострим краєм (кутом) металевого листа, яким була облицьована зовнішня поверхня парапетної стіни. В результаті удару об гострий край позивач зазначає, що отримав забій суглобу лівої ноги, і як наслідок подряпину суглобу та розірвану штанину брюк-джинсів. Згідно зі\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України\~гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, незважаючи на наявність у правових нормах прямої вказівки на можливість такого захисту (ст. 8 Конституції). Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. При цьому за\~ст. 64 Конституції України\~таке право не підлягає обмеженню навіть у період надзвичайного та воєнного стану. За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника, відповідно до пункту 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Частиною 2статті 16ЦК\~України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбаченихст.16 ЦКз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Також застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з п.5 ч.1\~ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Таким чином, зазначений закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів"\~роз`яснено, що оскільки\~Закон України "Про захист прав споживачів"\~не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з листом ВСУ від 01.02.2013 "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)", враховуючи, що окремі види правовідносин за участю споживачів регулюються й спеціальними законами України (наприклад, страхування, перевезення, фінансові послуги, житлово-комунальні послуги тощо),\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом. В даному випадку, виходячи з предмету та підстав позову, між сторонами виникли деліктні правовідносини, які регулюються спеціальними нормами та нормами\~ЦК України, а не правовідносини з приводу надання послуг, реалізації товарів, що врегульовано\~Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки шкоду завдану позивачу заподіяно не внаслідок порушення норм\~Законом України «Про захист прав споживачів». Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.09.2020 року по справі №302/216/17. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, які регулюються спеціальними нормами та нормами\~ЦК України, на спірні правовідносини між сторонами не розповсюджуються норми\~Закону України «Про захист прав споживачів», а тому при вирішенні спору між сторонами суд керується положеннями ЦК України про відшкодування шкоди. Згідно\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Відповідно до ст. ст.\~76-81,\~265 ЦПК України\~вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1192 ЦК України\~визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди або втрат майнового чи немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена\~ст. 12 ЦПК України\~змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами подано усі наявні у них докази, що стосуються предмету доказування, про який зазначено вище. Відповідно до\~ст. 67 ЦПК України\~доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з тим, виходячи з вище вказаного, [PERSON] , звернувшись до суду і посилаючись на те, що внаслідок встановлення та облаштування рампи на території відділення № 19 ТОВ «Нова пошта» з порушенням технічних норм і правил, йому було завдано майнової шкоди, доказів в розумінні положень\~ЦПК України\~на підтвердження своєї позиції не надав. Перед судом не доведено обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, не встановлено в установленому законом порядку факту наявності причинного зв`язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження одягу та подряпини суглоба у позивача. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені\~ст. 43 ЦПК України\~щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами\~ст. 84 ЦПК України, не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої. Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене\~ст. 105 ЦПК України\~щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в сфері іншій, ніж право, з приводу обґрунтування своєї позиції. Крім того, документів на підтвердження понесених витрат та розміру матеріальної шкоди позивачем не надано. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи наведене, відсутні передбачені ст. ст.\~1166\~ЦК України\~підстави для цивільної відповідальності ТОВ «Нова пошта» перед [PERSON] в частині відшкодування йому майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно, відсутні і передбачені\~ст. 1167 ЦК України\~підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про відшкодування майнової шкоди. За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено,\~позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed