Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір №9975901986. За договором відступлення прав вимоги №20230127, укладеним 27.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №9975901986 від 18.07.2022 у розмірі 15645,27 грн, з яких 12342,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 712,10 грн - розмір заборгованості за річними відсотками; 2591,17 грн - розмір заборгованості за щомісячними відсотками. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №9975901986 від 18.07.2022 у розмірі 15645,27 грн. Також позивач просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення 18.07.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, кредитного договору №9975901986, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 12342,00 грн строком на 36 місяців під щомісячні проценти 3,5% від суми кредиту згідно з графіком платежів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі (а.с. 6-7). Згідно з п. 1.2 укладеного договору кредит надається безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору. Відповідно до копії довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 30.01.2023 № 8581921-SG [PERSON] оформила у вказаній установі кредитний договір від 18.07.2022 №9975901986 на загальну суму 12342,00 грн. У довідці наведено графік руху коштів по кредиту станом на 27.01.2023, згідно з яким видано 12342,00 грн, загальна сума до сплати станом на 27.01.2023 4618,04 грн, сума для дострокового погашення - 15645,27 грн (а.с.13). У подальшому між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», як кредитором, та позивачем, як новим кредитором, 27.01.2023 було укладено договір відступлення прав вимоги №20230127, згідно з яким кредитор зобов`язався передати (відступити) новому кредитору за плату належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, а новий кредитор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 15-17). Згідно з п. 6.2.3 права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору. Згідно з п. 2 договору Реєстр боржників - це погоджений сторонами список з переліком особистих даних боржників і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості. Форма реєстру наведена у додатку №1 до цього договору. Вказаний додаток позивач до суду не надав, що унеможливлює для суду встановити чи відповідає наданий витяг з реєстру боржників формі, встановленій сторонами у додатку №1 до договору (а.с. 18) . Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір відступлення прав вимоги надано позивачем суду не у повному обсязі, а вибірково надано сторінки, на яких вказано умови договору з п. 1.1 по п. 6.3, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці вказано пункти 13.8-14.1. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 15-17). У пункті 2 Договору наведено визначення терміну «Документація» - документи, які є в наявності у Кредитора та засвідчують права, що передаються. Серед документів зокрема зазначаються: кредитні договори, розрахунок заборгованості на дату відступлення права вимоги у розрізі кожного Кредитного договору за формою згідно Додатку №7, довідка про рух коштів по рахункам у розрізі кожного Кредитного договору, платіжні документи, що підтверджують перерахування коштів (меморіальні ордери, платіжні доручення, тощо). Згідно з п. 6.2.2 Договору для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Кредитор надає Новому кредиторові Документацію в порядку, визначеному цим Договором. Однак, позивач не надає суду платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок Боржника. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає суду витяг з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023, згідно з яким загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №9975901986 становить 15645,27 грн, з них по основному боргу 12342,00 грн, заборгованість за річними відсотками 712,10 грн, заборгованість за щомісячними відсотками 2591,17 грн (а.с.18). З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. З огляду на викладене очевидно, що надана як доказ копія договору, копією цього договору не є. Отже з цих підстав суд визнає недостовірним доказом надану позивачем копію Договору відступлення прав вимоги від 27.01.2023 №20230127. Позивач як доказ також надав розрахунок заборгованості за кредитним договором від 18.07.2022 №9975901986 за період з 18.07.2022 до 27.01.2023, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 14). Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку, та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. Так само не є первинним документом і надана суду копія довідки ТОВ «ФК «Центр «Центр фінансових рішень» від 30.01.2023 №-8581921-SG (а.с.13). Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і в цесіонарія, право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, у тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені, і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини. Таким чином, як було вказано вище, позивач взагалі не надав доказів того, що Первісний кредитор - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за кредитним договором №9975901986 від 18.07.2022 взагалі надавав відповідачу кредитні кошти. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 83ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором від 18.07.2022 №9975901986 у розмірі 15645,27 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525,627-629,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed