Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовілено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" 41730 гривень безпідставно отриманих грошових коштів, 3% річних у розмірі 2307 гривень 11 копійок, 12512 гривень 31 копійку інфляційних збитків та 2481 гривню витрат понесених позивачем насплату судового збору. 21 грудня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Петришина П.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, що понесені на правничу допомогу. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вимоги заяви не визнав, просив відмовити в її задоволенні з підстав необгрунтованості заявлених витрат. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв"язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених ТОВ « ФК «Форінт» витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Петришиним П.М. надано до суду копію Договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, що укладений між ТОВ «ФК «Форінт» та АО «Юридична фірма «Сінтем» розділом 3 якого передбачена оплата гонорару та фактичних витрат, порядок розрахунків. Зокрема вказано, що за результатами надання юридичної допомоги Адвокатським об`єднанням складається акт про надання правової допомоги. Актом наданих послуг від 20 грудня 2023 року стверджується надання АО «Сінтем» ТОВ «ФК «Форінт» об`єму послуг на загальну суму 13500 грн, які повинні бути сплачені клієнтом протягом 10 календарних днів. Таким чином, судом встановлено, що позивач понесе витрати на правничу допомогу в розмірі 13500 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, від 12 січня 2022 року у справі № 918/548/21). У Акті виконаних робіт від 20 грудня 2023 року, серед інших наданих позивачу послуг, зазначено «Аналіз судової практики застосування ст. 1212 ЦК України». Разом із тим, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Отже, ознайомлення із судовою практикою в подібних правовідносинах, не може бути віднесене до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаного виду робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Окрім того, як встановлено із матеріалів справи, представник позивача Петришин П.М. особисто брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції лише 12.10.2023 року з 11 год. 28 хв. по 12 год. 41 хв. та 19 грудня 2023 року з 11 год. 37 хв. до 12 год. 12 хв. що становить 1 год. 48 хв. і в розрахунку вартості зазначеної послуги (виходячи з вартості роботи адвоката за 1 год - 900 грн) становить 1 332 грн, а не 4500 грн за 5 годин участі у судових засіданнях, як зазначено у акті наданих послуг. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача ТзОВ "ФК "Форінт Петришина П.М. про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат, що будуть понесені у майбутньому на правничу допомогу, зважаючи, окрім викладеного вище також і на те, що дана цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а отже є справою незначної складності. Таким чином, суд вважає, що зменшення судом суми відшкодування витрат на правничу допомогу до 10000 гривень відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial