Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 12.07.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що 14.04.2021 року Виконавчим комітетом ХМР Харківської області винесено рішення, яким визначено місце проживання малолітньої, [PERSON] , [INFO] , разом із матір?ю. На теперішній час, донька проживає разом з позивачем. Вказала, що знаходиться у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначила, що з відповідачем не досягнуто будь-яких компромісів по утриманню малолітньої доньки та матері до досягнення дитиною трирічного віку. Вважала, що оскільки відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід, хоча офіційно не працевлаштований, а отже має змогу, виконувати свій обов?язок по утриманню доньки та матері дитини до досягнення останньою трьох років У справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем по справі подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що не працевлаштований та не має постійного джерела доходу. Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив. Зазначила, що відповідних підтверджених доказами заперечень з боку відповідача стосовно його стану здоров?я чи матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів, матеріали справи не містять. Вказала, що саме лише зазначення відповідачем, що він не працевлаштований, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що хоча відповідач з 2016 року не здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець, однак у власності має нежитлове приміщення, цех по виробництву продуктів харчування у [ADDRESS] . Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення останньою трьох років не визнав, зазначив що не має можливості їх сплачувати, оскільки не має доходу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував у розмірі частини доходу. Не заперечував, що є власником вказаного вище нежитлового приміщення, однак зазначив, що внаслідок бойових дій Російської Федерації проти України приміщення знищено. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12.07.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 2521. Від цього шлюбу сторони мають дитину- [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Уст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно рішення ВК Харківської міської ради від 14.04.2021 року №248 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] .. Згідно відповіді Головного управління ПФУ в Харківській області від 12.12.2023 року відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного Реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про відповідача за 2022-2023 роки. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.12.2023 року припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності відповідача як ФОП з 29.12.2016 року. Згідно Інформації з ДРРП від 12.12.2023 року [PERSON] є власником частки нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Вільхівська сільська територіальна громада входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, територій можливих бойових дій з 30.04.2022 року. Доказів того, що відповідач має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи що останній отримує дохід від вказаної вище нерухомості, а також наявність у власності відповідача іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача утримання на її користь як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, до досягнення цією дитиною віку трьох років, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2,4,6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Таким чином у суду немає підстав для висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дружину до досягнення дитиною трирічного віку. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач відповідно п.3 ч.1ст. 5 до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору щодо стягнення аліментів, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн..

Outcome: partial