Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

14 вересня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якій просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2016 на користь [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі з 1300,00 гривень та призначити аліменти у розмірі 40% від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (11 894,00 грн для м. Лозова), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Також просила суд рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 02 листопада 2023 року, визначено резервну дату наступного судового засідання на 20.11.2023 на 10.00 годину. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року повернуто без розгляду заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Авер`янова Олександра Юрійовича про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та долучення до матеріалів справи копії ордеру та свідоцтва, судове засідання з розгляду справи відкладено на резервну дату, що визначалася судом в ухвалі від 03.10.2023, - 20 листопада 2023 року на 10.00 годину. Ухвалою суду від 20.11.2023 задоволено клопотання позивачки про витребування доказів, витребувано від ДПС України з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків відомогсті про доходи та джерела їх виплати щодо відповідача. Судове засідання відкладено на 21.12.2023 на 11.00 годину. Ухвалою суду від 20.12.2023 заяву представника відповідача - адвоката Авер`янова О.Ю. про участь у судовому засіданні у режимі ВКЗ повернуто без розгляду з підстав, викладених в ухвалі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань не подав. З позовними вимогами не погодився з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-6, 77-81) Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року було розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою і перебуває на її утриманні. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2016 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 гривень щомісячно, починаючи з 07.12.2015 до досягнення дитиною повноліття. Позивачка уважає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений судом під час прийняття рішення від 08.04.2016, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та їх розмір, враховуючи збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатнім для матеріального утримання неповнолітньої доньки, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Зазначала, що з 01.09.2023 неповнолітня донька, [PERSON] , навчається в Кременчуцькому професійному ліцеї ім. А.С. Макаренка, збільшилися потреби необхідні для навчання, розвитку, проживання, харчування, проїзду та інших супутніх витрат, що вимагає значно більшого догляду та матеріальних коштів. Відповідач залишив неповнолітню доньку без належної батьківської уваги, жодним чином не бере участі в її утриманні та вихованні, належної матеріальної допомоги не надає, оскільки постійно приховує дійсний розмір своїх доходів. Зазначала про покращення фінансового стану відповідача, починаючи з часу призначення аліментів рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2016, про що свідчить, на її думку, постійне ведення підприємницької діяльності (торгівля на ринку овочами та фруктами, проведення оптових закупівель на вантажному транспортному засобі) та наявність у його власності нерухомого майна (комплекс нежитлових будівель та приміщень) за адресою: [ADDRESS] . Також, позивачка зазначала, що на даний час позивач та неповнолітня дитина [PERSON] мають статус внутрішньо переміщеної особи та тимчасово проживають у [ADDRESS] . Позивачка самостійно власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітню дитину, а також виконує всі інші обов`язки покладені законом та необхідні для належного утримання спільної неповнолітньої дитини, та перебуває у відпустці по догляду за дитиною від другого шлюбу до досягнення нею трирічного віку, яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.Неодноразові прохання позивачки до відповідача стосовно допомоги у матеріальному забезпечені спільної неповнолітньої доньки виявилися безрезультатними. На думку позивачки, усе зазначене нею у сукупності є підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, визначених за рішенням суду. При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивачка посилалася на ст. 180, 181, 182, 183, 191, 192, 195 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», правові висновки Верховного Суду України у справі за № 6-143цс13 (постанова від 05 лютого 2014 року), правові висновки Верховного Суду у справі № 759/1727/16 (постанова від 14 квітня 2021 року). У відповіді на відзив позивачка, заперечуючи доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, зазначала, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного віку утримання не фігурує у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину. Неодноразові прохання стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні спільної неповнолітньої доньки є безрезультатними. Той факт, що відповідач проживає однією сім`єю з іншою особою та її сином не відноситься до обставин, які повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів. Позиція відповідача (а.с. 50-51) Представник відповідача [PERSON] - адвокат Авер`янов Олександр Юрійович подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав позов безпідставним та необґрунтованим. Стверджував, що відповідач, починаючи з І кварталу 2019 року по II квартал 2023 року не мав доходу та у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, в той же час відповідач спілкується з донькою і надає їй грошову допомогу. На даний час відповідач проживає однією сім`єю з [PERSON] та її сином [PERSON] , який також потребує матеріальної допомоги. Стверджував, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача [PERSON] та спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі, просив суд позовні вимоги позивачки про зміну розміру аліментів залишити без задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14 листопада 2007 року серії [NUMBER] (а.с. 15). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року у справі № 629/5013/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 629/5012/15-ц позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 гривень з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13). Позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] мають статус внутрішньо переміщених осіб, їх фактичним місцем проживання є адреса: [ADDRESS] , що вбачається з довідок від 23.08.2022 № 1613-7001449546, № 1613-7001449584 (а.с. 17, 18). Відповідно до довідки від 31.08.2023 № 249 (а.с. 19) неповнолітня донька позивачки [PERSON] зарахована в Кременчуцький професійний ліцей ім. А.С. Макаренка на денне відділення з 01 вересня 2023 року. Згідно з інформацією, отриманою судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь № 230304 від 18.09.2023), відповідач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 30.11.2017 (а.с. 23). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16.10.2023 (а.с. 52, 103) вбачається, що відповідач [PERSON] у червні 2023 року отримав дохід від продажу рухомого майна у сумі 30000,00 грн, інші доходи відсутні. Докази наявності у відповідача нерухомого майна позивачкою не надано. Відповідно до копій платіжних інструкцій (а.с. 53-69) за період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року відповідач [PERSON] здійснював систематичні перерахування грошових коштів своїй донці [PERSON] у таких розмірах: 500,00 грн, 700,00 грн, 500,00 грн, 500,00 грн, 200,00 грн, 500,00 грн, 1000,00 грн, 500,00 грн, 900,00 грн, 500,00 грн, 500,00 грн, 2000,00 грн, 300,00 грн, 300,00 грн, 400,00 грн, 2000,00 грн, 1000,00 грн, 400,00 грн. Згідно з копією довідки Лозівської міської ради Харківської області від 13.10.2023 №ПЕ-1451 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та дійсно проживає однією сім`єю з громадянкою [PERSON] та її сином [PERSON] , веде спільне сумісне господарство за адресою фактичного проживання (а.с. 70). Застосовані судом норми права Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України N 789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів , стаття 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , стаття 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). На підставі рішення суду з відповідача на даний час стягуються аліменти у твердій грошовій сумі, а саме 1300,00 грн щомісяця. Відповідач сплачує аліменти, розмір яких визначений судом, на утримання дитини шляхом добровільного перерахування грошових коштів безпосередньо на банківський рахунок дитини. Доказів наявності у відповідача заборгованості за аліментами позивачка суду не надала. Проте позивачку не влаштовує такий розмір аліментів, який, на її думку, не відповідає мінімальним потребам дитини та прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим вона просила суд змінити розмір аліментів та призначити їх у розмірі 40 % від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Лозова), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції. Тобто фактично позивачка намагається збільшити розмір аліментів за рахунок зміни способу його стягнення, замінивши тверду грошову суму на відсоток від середньої заробітної плати, що отримують працівники у місцевості, де на даний час проживає відповідач. Судом було встановлено, що відповідач припинив підприємницьку діяльність та на даний час будь-яких офіційних доходів не отримує. Позивачка стверджувала, що відповідач, насправді, неофіційно займається підприємницькою діяльністю та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж встановлено судом. Доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін, як це вимагається ст. 192 СК України, позивачка суду не надала. Отже, підстав для збільшення розміру аліментів суд не вбачає. Позивачкою достатніх доказів для збільшення розміру аліментів не надано. Проте розмір аліментів у сумі 1300,00 грн є меншим за мінімальний розмір аліментів, встановлений законом, та безумовно отримувач аліментів (позивачка) на підставі положень ч. 3 ст. 181 СК України має право на звернення до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на певну частку від доходу. Так, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. Такий розмір прожиткового мінімуму не є сталим та його величина періодично зростає. Зважаючи, що мінімальний розмір аліментів становить 50 % прожиткового мінімуму на дитину, то розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на підставі рішення суду, у розмірі 1300,00 гривень щомісяця, мінімальному розміру аліментів не відповідають. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Як зазначалось судом вище, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У даній справі не було встановлено наявність у відповідача достатнього заробітку доходу для стягнення з нього аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати, судом також не встановлено. Стягнення судом аліментів у відсотках (40 %) від середньої заробітної плати працівника для певної місцевості щомісячно (тобто без зазначення конкретної грошової суми, визначеної у грошовій одиниці України - гривні чи без прив`язки до доходу (заробітку) платника аліментів) не ґрунтуються на зазначених вище вимогах закону, зокрема положеннях ст. 183, 184 СК України, та не узгоджується із законодавчо визначеними способами стягнення аліментів. Частина 2 ст. 195 СК України, яка визначає порядок визначення обсягу заборгованості за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки відповідач не має заборгованості за аліментами та позивачка про таке не стверджувала. Крім того, визначення суми заборгованості із сплати аліментів (у разі такої наявності), присуджених як частка від заробітку (доходу), у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, має визначатися виконавцем на підставі ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а не судом. Проте, оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі неповнолітня донька сторін спору проживає разом з матір`ю, відповідач є її батьком та на нього судом покладено обов`язок утримувати та матеріально забезпечувати дитину, а позивачка прагне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на відсоток від доходу відповідача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни саме способу та порядку стягнення аліментів на утримання дитини шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У разі ж відсутності у відповідача як платника аліментів офіційного місця роботи, джерел заробітку (доходу), або перебування ним на спрощеній системі оподаткування розмір заборгованості за аліментами має бути визначений виконавцем у порядку, встановленому ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 195 СК України. Доводи представника відповідача, що останній не має доходу, відсутня заборгованість по сплаті аліментів, регулярне спілкування з донькою та надання їй грошової допомоги, проживання однією сім`єю з іншою жінкою та її сином, який потребує матеріальної допомоги, не звільняє відповідача від обов`язку утримання доньки, та не є підставою для відмови у задоволенні вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів (з твердої грошової суми на частку від доходу). Щодо вимоги позивачки стягувати аліменти у відсотках від середньої заробітної плати з врахуванням індексу інфляції, то вимога в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України щорічній індексації підлягає розмір аліментів, встановлений у твердій грошовій сумі, у той час як позивачка виявила бажання змінити спосіб стягнення аліментів на певний відсоток від заробітку (доходу) відповідача. У даній справі позивачка просила змінити розмір аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів та призначити аліменти у відсотках від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Аналіз норм ст. 181 СК України вказує на те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Визначення аліментів у спосіб, який просила визначити позивачка, - 40% від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (11 894,00 грн для м. Лозова), передбачено ч. 3 ст. 195 СК України виключно у разі визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) у тому числі й на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, тому суд не вбачає підстав для визначення такого розміру аліментів під час прийняття рішення. Крім того, позивачка просила суд рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка просила суд саме змінити розмір аліментів, які вже стягуються з відповідача на підставі рішення суд, а не стягнути їх з відповідача, то п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК у даному випадку застосуванню не підлягає. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, тому підстав для негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць суд не вбачає. З огляду на викладене вище, суд уважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб неповнолітньої дитини сторін, обов`язку батьків утримувати дитину, урахувавши відомості про особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на одну чверть від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє. Розподіл судових витрат Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1 073 гривні 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial