Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, де просить суд: «1. Звільнити все майно позивачки з під арешту (зняти арешт) накладений на все майно позивача [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , шляхом припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про обтяження 11326676. Дата час державної реєстрації: 25.06.2005 09:06:23. Державний реєстратор: Щур Ігор Володимирович, Вільнянське районне управління юстиції Запорізька обл. Документи подані для державної реєстрації: ухвала, серія та номер б/н, виданий 25.06.2005, видавник Нарсуд Сталінський район. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24743005 від 26.09.2015 09:25:17, [PERSON] , Вільнянське районне управління юстиції запорізька обл.. вид обтяження: арешт нерухомого майна. Розмір частки: 1/1. Власники: [PERSON] . Реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України серія та номер [NUMBER] , виданий 26.12.2001, видавник Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, країна громадянства Україна, адреса: Україна, Запорізька область, Вільнянський район, м.Вільнянськ, вулиця Дніпровська будинок 41а, підставою перенесення якого став запис за типом обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2126670 зареєстрований 25.06.2005 09:06:23 №2126670 реєстратором Запорізький обласний державний нотаріальний архів Запорізької обл.., м.Запоріжжя, б-р Центральний, 20. Підстава обтяження ухвала б/н Нарсуд Сталінського району, об`єкт обтяження невизначене майно. Власник [PERSON] . Причина відсутності коду архівний запис. Архівний номер [NUMBER] , архівна дата 25.07.1997. дата виникнення 28.07.1961. №реєстра 15876-101. Коментарий реєстр.469.». В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. Відповідно до інформаційної довідки від 29.08.2023 року за №344446365 виданої приватним нотаріусом Кравченко О.М., позивачці стало відомо про накладення обтяження (тип обтяження арешт) на все її майно. Відповідно до інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 2126670, тип обтяження арешт (архівний запис), 25.06.2005 року зареєстровано за 32126670 реєстратором Запорізький обласний державний нотаріальний архів. Підстава обтяження ухвала б/н Нарсуд Сталінський район. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: [PERSON] . [PERSON] . Причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані архівний номер 563051ZAP1. Архівна дата 25.07.1997. дата виникнення 28.07.1961. №реєстра 15876-101, внутр. №D601653А28ЕЕ572D4D4С. комментарий реєстр.469. Відповідно до відмітки про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про обтяження 11326676 від 25.09.2015. Відповідно до запису про перенесення запису про обтяження «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» державним реєстратором Щур І.В. Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області перенесено запис про обтяження від 25.06.2005 року за №2126670, у базу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.09.2015 року (індексний номер рішення 24743005). Вид обтяження арешт нерухомого майна, накладений на все майно позивачки 25.06.2005 року реєстратором Запорізький обласний державний нотаріальний архів, за № 2126670, та перенесений державним реєстратором Щур І. В. Вільнянського РУЮ Запорізької області запис про обтяження від 25.09.2015 за №11326676, - за своєю правовою природою, є одним і тим самим обтяженням, підставою виникнення якого стала ухвала б/н Нарсуд Сталінський район, дата виникнення 28.07.1961 року. Позивач звертаємо увагу суду на те, що позивач [PERSON] народилась [INFO] , тобто до часу постановлення 28.07.1961 року Нарсудом Сталінського району ухвали про накладення арешту на все її майно. Позивач вважає, що на теперішній час на належне їй майно безпідставно існує обтяження у виді арешту нерухомого майна. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: Позивач є власником об`єктів нерухомого майна, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19-23). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявне обтяження №11326676 реєстрація якого здійснена на Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), реєстраційний номер обтяження 2126670 зареєстрований 25.06.2005 09:06:23. Додаткові дані обтяження 2126670 містять відомості відносно дати виникнення 28.07.1961. Дата народження позивача - [PERSON] [INFO] .. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За визначенням ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. В силу ч.2 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Отже, обтяження є засобом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним, належним та залежним відносно певного цивільного зобов`язання. Судом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявне обтяження №11326676, яке є неналежним до власника майна. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По суті позовних вимог позивач просить припинити арешт. Суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Правова природа дефініцій «припинення» та «скасування» за своєю інформаційною наповненістю та правовою природою є різними поняттями. Так, «припинення», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «арешт на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що на момент реєстрації «арешт на нерухоме майно» таке обтяження було законним, належним як до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта. При цьому, зі спливом часу та виконанням обов`язків, встановленням юридичних фактів, обставини, що були передумовою та підставою встановлення обтяження припинили існувати (наприклад припинення зобов`язання шляхом його виконання, визнання правочину недійсним, встановлення обставин нікчемності правочину, тощо). У такому випадку, у разі наявності спору (оспорювання іншими учасниками цивільних правовідносин обставин, що можуть бути підставою для припинення обтяження) позовна вимога має бути визначена формулюванням «припинення». Формулювання «скасування», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «арешт на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що обтяження на момент його встановлення було незаконним, зокрема, неналежним до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) вказав, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19). Отже, з урахуванням встановлених обставин неналежності обтяження власнику майна, суд приходить до висновку про скасування обтяження. У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення позову в частині скасування обтяження. На підставі викладеного,

Outcome: partial