Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивачем, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 29 грудня 2022 року, в якому позивач просила: 1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість за борговою розпискою від 29 грудня 2022 року у загальній сумі 27 186,01 гривень (двадцять сім тисяч сто вісімдесят шість гривень 01 копійка), що складається із: 21 500,00 гривень (двадцять одна тисяча п`ятсот гривень) заборгованості за основною сумою боргу, 311,01 гривень (триста одинадцять гривень 01 копійка) заборгованості за 3% річних, 5375 гривень (п`ять тисяч триста сімдесят п`ять гривень) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 3. Судові витрати покласти на Відповідача. 4. У разі неявки Позивача або його представника в судові засідання - просила розглянути позовну заяву без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. В обґрунтування своєї вимоги у позовній заяві позивач зазначила про те, що 29 грудня 2022 року [PERSON] (надалі іменується - «Позичальник», «Відповідач») була написана розписка про отримання грошових коштів від [PERSON] (надалі іменується - «Позикодавець», «Позивач») у розмірі 21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок (далі - «Боргова розписка»). За умовами [PERSON] розписки позичальник зобов`язався повернути взяті кошти 21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок у строк до 29 березня 2023 року. За умовами [PERSON] розписки кошти надавались у борг безвідсотково, однак у разі прострочення виконання зобов`язань із повернення коштів Позичальник має сплатити пеню у розмірі 1 % за кожен тиждень прострочення виконання зобов`язань. Свої зобов`язання відповідач, [PERSON] не виконав, кошти у зазначений строк у встановленому об`ємі позикодавцю не повернув. Станом на 21 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] за Борговою Розпискою складає 27 186 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 01 копійка, з яких: -21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок - сума основного боргу за розпискою; -311 (триста одинадцять) гривень 01 копійка - 3 % річних; -5375 (п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначений розмір боргу підтверджується розрахунком, який додається до даної позовної заяви. Відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від повернення коштів, хоча із боку позивача здійснювались неодноразові спроби вирішити питання у позасудовому порядку. 21 червня 2023 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена претензія про повернення боргу за борговою розпискою від 29 грудня 2022 року. Дана претензія була отримана відповідачем особисто 11 липня 2023 року, однак залишена без уваги. Відповідач відверто ігнорує та не виконує свої зобов`язання за Борговою розпискою, у зв`язку із чим позивач, [PERSON] вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою судді від 17 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 грудня 2023 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду подала письмове клопотання, згідно даних якого просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судова повістка про виклик, яка направлялася на адресу місця проживання відповідача, повідомлену ним у своїй письмовій заяві про відкладення судового засідання від 13 листопада 2023 року, повернута до суду з поштовим повідомленням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних встановлених судом обставин. У справі встановлено, що 29 грудня 2022 року [PERSON] (надалі іменується - «Позичальник», «Відповідач») була написана розписка про отримання грошових коштів від [PERSON] (надалі іменується - «Позикодавець», «Позивач») у розмірі 21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок (далі - «Боргова розписка»). За умовами [PERSON] розписки позичальник зобов`язався повернути взяті кошти в сумі 21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок у строк до 29 березня 2023 року. За умовами [PERSON] розписки кошти надавались у борг безвідсотково, однак у разі прострочення виконання зобов`язань із повернення коштів Позичальник має сплатити пеню у розмірі 1 % за кожен тиждень прострочення виконання зобов`язань. Свої зобов`язання відповідач, [PERSON] не виконав, кошти у зазначений строк у встановленому об`ємі позикодавцю не повернув. Станом на 21 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] за Борговою Розпискою складає 27 186 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 01 копійка, з яких: -21 500 (двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок - сума основного боргу за розпискою; -311 (триста одинадцять) гривень 01 копійка - 3 % річних; -5375 (п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначений розмір боргу підтверджується розрахунком, який додано до позовної заяви. Відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від повернення коштів, хоча із боку позивача здійснювались неодноразові спроби вирішити питання у позасудовому порядку. 21 червня 2023 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена претензія про повернення боргу за борговою розпискою від 29 грудня 2022 року. Дана претензія була отримана відповідачем особисто 11 липня 2023 року, однак залишена без уваги. Відповідач відверто ігнорує та не виконує свої зобов`язання за Борговою розпискою, у зв`язку із чим позивач, [PERSON] вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Приписи ст. 16 ЦК України надають право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач позичив у нього грошові кошти, та у нього виник обов`язок по їх поверненню, оскільки надані позивачем докази містять відомості про зобов`язання відповідача повернути кошти, оскільки кошти були передані відповідачу саме з умовою повернення (у борг), що підтверджується розпискою та підписом відповідача про їх отримання. Не прописання всіх необхідних умов в борговій розписці, не звільняє боржника від виконання свого зобов`язання, адже згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений строк, а якщо строк не встановлений, протягом 30-ти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд України у своїй постанові № 309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року підкреслив, що згідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є підтвердженням укладання договору позики, і саме рукописна розписка, якщо кошти передаються готівкою, є підтвердженням факту передачі коштів від кредитора боржнику. При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а саме неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того у відповідності до ст. ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на оплату судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved