Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича (далі - відповідач), в якому просило суд скасувати нотаріальну дію про передачу заяви (вимоги) [PERSON] від 29.10.2018р. директору ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» Барабану В.М., вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. як незаконну та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1 762,00 грн. У подальшому, ухвалою суду від 02.04.2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] (далі - третя особа). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2018 року позивач отримав засобами поштового зв`язку від відповідача заяву громадянина [PERSON] від 29.10.2018р. директору ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» Барабану В.М. про надання копій документів по господарській діяльності Товариства, оформлену згідно ст. 84 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. Як вказує позивач, відповідач порушив його права та законні інтереси, які виражаються в тому, що ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» повинно було надати громадянину [PERSON] копії документів про комерційну таємницю по господарській діяльності Товариства по заяві, яка оформлена з порушенням нотаріального законодавства, так як у тексті відсутній реєстровий номер про вчинення нотаріальних дій. Таким чином, нотаріальна дія не була зареєстрована, а тому не вважається вчиненою і не породжує правових наслідків для позивача. На думку позивача, вчинена нотаріальна дія без реєстрового номера підлягає скасуванню, так як не відповідає діючим вимогам Закону України «Про нотаріат». У судовому засіданні представник позивача вимоги позов підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не надали. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою від 15.11.2018 року по справі відкрито провадження. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-814 від 25.10.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Рибаку М.А., у зв`язку із відпусткою по вагітності та пологам судді Кондратенко О.О. Ухвалою судді Рибака М.А. від 30.09.2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.08.2022 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи 761/43128/18 провадження № 2/761/126/2023. 23.06.2023 р. справу передано до судді Осаулова А.А. Ухвалою судді від 26.06.2023 р. призначено цивільну справу для розгляду справи по суті з повідомлення учасників справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] звернувся до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» Барабана В.М. із вимогою від 29.10.2018 року, у якій просив надати копії річних фінансових звітів за 2014-2017 роки та всю наявну звітність за 2018 рік Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»; копії документів звітності, що подавалися Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» державним органам, в тому числі податковим органам; копії аудиторських висновків та результатів надання інших аудиторських послуг Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»; копії документів, що підтверджують право власності/користування на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія». Зазначена заява передана директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» Барабану В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 3). Доказів надання відповіді на дану вимогу матеріали справи не містять. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» в редакції станом на час виникнення спірних правоідносин . Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; 5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою; 15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів; 17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери; 19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). За умовами ст. 84 Закону України «Про нотаріат», нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. У відповідності до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач вказував, що заява оформлена з порушенням нотаріального законодавства, так як у тексті відсутній реєстровий номер про вчинення нотаріальних дій. Таким чином, нотаріальна дія не була зареєстрована, а тому не вважається вчиненою і не породжує правових наслідків для позивача. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про нотаріат», про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного органу юстиції та печаткою Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України. Як вказано у Главі ІІ Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстровано в Міністерствіюстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. За умовами п. 4.3 Глави 20 Розділу ІІ Порядку, передача заяви та видача свідоцтва про передачу заяви є самостійними нотаріальними діями і реєструються в реєстрі нотаріальних дій під окремими номерами. Досліджуючи зміст оскаржуваної заяви судом встановлено, що вона не містить номеру, за яким її зареєстровано у реєстрі. Як вбачається із тексту заяви, [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» Барабана В.М. із вимогою як учасник (засновник) вказаного товариства. Як вбачається із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] дійсно являється одним із засновників (учасників) ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія». Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Таким чином, право учасника товариства отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, розподіл його прибутку закріплено Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. В постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Судом враховано, що позивачем не було належним чином обґрунтовано, в чому саме виразилося порушення його цивільних прав з боку заявленого ним в якості відповідача приватного нотаріуса. Зокрема, зазначаючи про порушення встановленої законом процедури державної реєстрації нотаріальної дії, позивач вказував на не виникнення у нього обов`язку надання документів на адресу [PERSON] , хоча взаємовідносини позивача з такою особою носять характер корпоративних, відтак підлягають розгляду в порядку господарського судочинства Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Беручи до увагу ту обставину, що права позивача оскаржуваною вимогою від 29.10.2018 року не порушені, оскільки вона не суперечить вимогам закону у зв`язку з тим, що отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, розподіл його прибутку є правом учасника товариства, суд не вбачає підстав для її скасування. Крім того, на ухвалу суду Київський державний нотаріальний архів надав копію Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Том №5 2018 року приватного нотаріуса Василенко О.А., з якої вбачається реєстрація нотаріальної дії від 29.10.2018 р. на спеціальному бланку нотаріального документа ННМ №149150, якій присвоєно номер 7301. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підстави стягувати з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed