Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

І.І.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2018 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, який двічі змінювала (а.с.138-139, 204-207 т.1), посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1972 року, який розірваний за рішенням Вовчанського районного суду від 13.12.2017р. За час шлюбу ними спільно придбаний автомобіль СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] , який зареєстрований на відповідача і згоди про його добровільний поділ ними не досягнуто. Кожен з них має посвідчення водія, але позивач не може реалізувати своє право, оскільки відповідач в цьому перешкоджає. Водночас, позивач має тяжкі захворювання, змушена двічі в неділю звертатися до лікаря, а тому їй автомобіль край необхідний, але від пропозиції виплати компенсації вартості автомобіля та залишення його позивачці відповідач відмовився. Водночас, визначення ідеальних часток подружжя не вирішить спору, оскільки відповідач експлуатує автомобіль і не дає змоги ним користуватися. Дійсно на даний час вона має ряд серйозних захворювань, і її стан здоров`я не дозволяє керувати транспортними засобами, а тому саме відповідачу слід залишити автомобіль та стягнути з нього на її користь вартість частки. Крім того, за час шлюбу ними було придбано ряд рухомого майна, яке відповідач у 2019 році вивіз без її згоди, чим позбавив права володіння, зокрема: 1) дриль електрична - 1 500, 00 грн; 2) рубанок ручний електричний ІЄ-5714 виробництва АТ «Завод Фіолент» - 3 400, 00 грн; 3) болгарка електрична придбана у 2014 році - 1 800, 00 грн; 4) електрозварювальний апарат Werk трансформатор Smart-150 - 6 500, 00 грн; 5) бензопила електрична цепна РАRТNЕR Р360S - 3 700, 00 грн; 6) жаровня - 2 200, 00 грн; 7) насос каналізаційний - 2 200, 00 грн; 8) столярні та слюсарні інструменти - 3 000, 00 грн; 9) шашличниця електрична - 3 100, 00 грн; 10) електричні ваги - 500, 00 грн; 11) обігрівач інфрачервоний Веkо ВКІ2000DЕ - 1999, 80 грн, а всього вартістю 14 949, 90 грн. Оскільки розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на набуте майно, відповідач 30.03., 15 та 16.10.2019р. приїжджав в [ADDRESS] та без її згоди позбавив права власності на вказане майно. У зв`язку з наведеним, в остаточній редакції позовних вимог, позивач просить: 1)визнати за нею право власності на частину автомобіля СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] ; 2)стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля в розмірі 124 250, 00 грн, припинивши її право спільної сумісної власності на автомобіль, шляхом внесення вказаної суми на депозитний рахунок суду; 3)стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частини спільно набутого майна в сумі 14 949, 90 грн, а також грошову компенсацію в розмірі 5 500, 00 грн вартості золотого ланцюжка 585 проби, вагою 5 г, шляхом внесення вказаної суми на депозитний рахунок суду; 4)стягнути з відповідача на її користь судові витрати. І.ІІ. Відзив Відповідач направив до суду відзив на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що з огляду на захворювання позивачки у вигляді цукрового діабету та тромбозу їй протипоказана важка фізична праця, екстремальність, так як може погіршитися самопочуття, а оскільки автомобіль має механічну коробку передач керувати ним вкрай небезпечно. Також зазначає, що при купівлі автомобіля були вкладені кошти з автомобіля Деу, який був придбаний за особисті кошти відповідача у 1998 році та добавлені кошти його та позивачки, а також доньки з зятем, які у 2012 році під час купівлі авто приїздили до них в село та допомагали по господарству, а також допомагають і зараз, зокрема на ремонт авто, отже позивачу може належати лише 1/3 частки (а.с.39-41 т.1). І.ІІІ. Зустрічний позов У листопаді 2018 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом (а.с.65-69 т.1), посилаючись на те, що спірний автомобіль автомобіля СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] був придбаний на його ім`я 13.07.2013р. та коштує близько 8 500, 00 доларів США, а за офіційним курсом гривні 238 000, 00 грн. Натомість для купівлі цього авто, були вкладені кошти за продаж автомобіля Деу, який у 1998 році відповідач придбав за особисті кошти, а також добавлено спільних його коштів, позивачки та їхньої доньки [PERSON] з зятем, які приїздили до них та допомагали по господарству, також вони допомагають ремонтувати автомобіль, тобто позивач може претендувати лише на 1/3 частки автомобіля, якщо не менше. На досудове врегулювання спору позивач не погоджується та може безпідставно звернутися до судових чи правоохоронних органів. Після придбання автомобіля, частина коштів, яка була знята з депозитного рахунку «Дельта Банк» відкритого на позивачку залишалося з її слів близько 100 000, 00 грн. До сімейного бюджету, крім заробітної плати і заробітків з торгівлі речами, входив прибуток з домашнього господарства (тваринництва, огородництво), даними коштами розпоряджалася позивачка, а відповідач був упевнений, що кошти будуть належати їм обом, але після розлучення кошти залишилися на її банківському рахунку. Після припинення діяльності «Дельта Банк» позивачка поклала кошти до АТ «Правекс-Банк» та АТ «Банк Михайлівський», зокрема депозит 60 000, 00 грн від 01.11.2015р., 40 000, 00 грн від 23.11.2015р., а після припинення діяльності АТ «Банк Михайлівський» кошти були покладені в ПАТ «ПУМБ» - 110 000, 00 грн від 21.12.2016р., та АО КБ «ПриватБанк». Протягом 2015-2017 років протягом шлюбу вказані рахунки поповнювались на значну суму, а також позивачка купляла іноземну валюту та відкривала валютні рахунки, зокрема і у АО КБ «ПриватБанк» і до 12.13.2017р. цей рахунок також поповнювався, а тому відповідач вважає ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з наведеним, відповідач просить: 1)визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити майно, виділивши у власність позивача та відповідача по частці грошових сум (вкладів) у банківські установи: АО КБ «ПриватБанк», ПАТ «ПУМБ» та АТ «Правекс-Банк», включаючи щомісячні відсотки; 2)стягнути з позивачки на його користь частини понесених витрат на сплату судового збору. І.ІV. Відзив Позивач направила відзив на зустрічний позов, в якому просила у його задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що доводи відповідача про необхідність поділу автомобіля на три частини не має ніякого правового підґрунтя, оскільки відповідач ставить лише питання про поділ грошових сум у банківських установах, при цьому жодних доказів про те, що кошти надавала донька не надано. Також є безпідставними вимоги про поділ коштів, які знаходяться на рахунках у банках, оскільки за час шлюбу лише один раз на її ім`я відкривався вклад у « [PERSON] » на суму 109 000, 00 грн, який був визнаний неплатоспроможним і гроші повернулися фондом гарантування вкладів через ПАТ «ПУМБ», який запропонував залишити вклад, але строк його дії закінчився 23.06.2017р., ще до розірвання шлюбу. Частина коштів в сумі 60 000, 00 грн, за взаємною згодою, була надана їхній доньці [PERSON] на обстеження та лікування онуки [PERSON] , [INFO], яка стоїть на обліку у лікарів психіатра та лора з приводу затримки психоречового розвитку, назофарингіту. Кошти передавались в присутності відповідача та онуки [PERSON] . Частину коштів в розмірі 20 000, 00 грн вони надали онуці [PERSON] , близько 8 000, 00 грн було витрачено на стаціонарне лікування позивачки, а решта на внутрішній ремонт будинку в [ADDRESS] , де вони постійно проживали. Також частину коштів було витрачено на повсякденні потреби. При цьому, відповідач з 2005 року ніде не працює, а кошти в сумі 109 000, 00 грн були зароблені нею особисто (а.с.123-126 т.1). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Відповідно до ухвал Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2018р. справу передано за підсудністю до Вовчанського районного суду Харківської області у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.25, 28 т.1). 05.10.2018р. за ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області відкрито загальне позовне провадження (а.с.35 т.1. За ухвалою суду від 07.11.2018р. забезпечено позов шляхом заборони відчуження автомобіля СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] (а.с.58-60 т.1). На підставі ухвали від 03.12.2018р. зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом (а.с.118 т.1). Згідно ухвали суду від 25.04.2019р. витребувані докази у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.171-172 т.1). Відповідно до ухвали суду від 08.01.2020р. підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.231-232 т.1). За ухвалою суду від 04.06.2020р. витребувані докази у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.35-36 т.2). 01.06.2021р. за ухвалою Вовчанського районного суду провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі між цими ж сторонами про визнання майна особистою приватною власністю (а.с.72-75 т.2). На підставі ухвали Машівського районного суду від 19.05.2023р. провадження у справі відновлене (а.с.89 т.2). Згідно ухвали суду від 05.07.2023р. відмовлено у передачі справи за підсудністю (а.с.113 т.2). ІІІ. Позиції учасників судового провадження У судовому засіданні позивач власний позов підтримала, проти зустрічного позову заперечила та пояснила, що з відповідачем вони прожили 45 років, останній з 2005 року ніде не працював, а у 2010 році вийшов на пенсію. Відповідач не брав участі у господарських потребах, тоді як вона з 2005 року працювала на ринку, їздила за 50 км. На той час, їм потрібно було облаштовувати будинок, придбавати ліки, менша донька навчалася в інституті, тому позивач оплачувала комунальні послуги в спільній квартирі та в будинку, мала незадовільне здоров`я, тоді як відповідач відмовився виходити на роботу. У 2008 році позивач створила ПП та постійно була на ринку, у них з відповідачем не було нічого спільного, жили погано, лише на папері залишалися чоловіком та дружиною. Кошти на рахунках це її особисті, а автомобіль також придбано за її кошти, а записано на відповідача. Депозит вона поклала у 2018 році, тоді як розлучилися з відповідачем у 2017 році, гроші вона зняла та дала на лікування меншої онучки старшій доньці 60 000, 00 грн. Крім цього, старша онука має двох дітей, попросила допомогти, а тому вона дала їй 20 000, 00 доларів США на лікування. У спільні справи відповідач власних коштів не вкладав, гроші заробляла лише вона, тому вважає, що вони не повинні ділитися порівну. Відповідач ще в 2011 році з меншою донькою хотіли поїхати за межі України та хотів розлучитися, а 26.02.2022р. поїхав в Польщу. Речі, які зазначені в позові, відповідач забрав собі ще у 2018 році у їхню спільну квартиру в м. Харкові, вона користувалася квартирою, але де речі не знає. Представник позивачки позов [PERSON] підтримав з викладених у його змісті підстав, проти зустрічного позову заперечував. Відповідач заперечував проти первісного позову, зустрічний позов підтримав та пояснив, що після постановлення судом ухвали про розірвання шлюбу він хотів поділити майно по справедливості, але позивачка захотіла залишити все собі, хоча заощадження були набуті у шлюбі, але оформлені на ім`я позивачки. Автомобілем позивачка користувалася разом зі своїм співмешканцем, пошкодили його, а тому він змушений був 23.12.2019р. його забрати в м. Харків та він наразі в Польщі. Він не відмовляється щодо поділу автомобіля, тоді як всі інші речі залишилися в домоволодінні у Вовчанську, позивач до них не допускає, він їх не брав та нікуди не переміщав, лише рубанок був проданий за час спільного проживання і кошти вона забрала собі. Також зазначав, що речі знаходяться в м. Харкові на балконі, куди позивачка не допускає. Вважає нікчемною розписку про передачу старшій доньці [PERSON] коштів, оскільки передачі коштів не було, розписка повинна бути затверджена нотаріусом та він не давав згоди на передачу 20 000 грн внучці [PERSON] . Також відповідач повідомив, що отримував невелику пенсію, вів господарство, зокрема вирощував птицю, кошти від продажу якої забирала позивач та витрачала на свій розсуд. Позивач дійсно працювала на ринку в Шебекіно РФ продавала верхній одяг, але возив туди її він і на вимогу міграційної служби РФ вона отримала їхній паспорт, у зв`язку з чим вона відмовилася він української пенсії та оформила російську. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1972р., який розірваний за рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13.12.2017р. (а.с.5 т.1). Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в Харківській області від 18.05.2018р. [PERSON] є власником автомобіля Деу-Нексія від 24.12.1998р. та Черрі-Тіго днз [NUMBER] від 18.07.2012р. (а.с.7 т.1), а з наданих відповідачем доказів вбачається, що 09.10.2018р. він витратив на ремонт автомобіля 1 124, 48 грн та 450, 00 грн (а.с.48-49 т.1). Відповідно до Звіту про оцінку майна № 080119-1 ринкова вартість автомобіля СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] станом на 08.01.2019р. становить 248 500, 00 грн без ПДВ (а.с.142-148 т.1). Позивач [PERSON] має посвідчення водія категорії «В» серії [NUMBER] від 30.01.1996р. (а.с.6 т.1). Згідно довідок лікаря б/н від 03 та 06.07.20108р., № 1856 від 26.12.2018р. [PERSON] має діагноз: Цукровий діабет, ІІ тип, з 2012 року та їй призначене лікування, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., дисцикулярна енцефалопатія ІІ ст., варикозна хвороба нижніх кінцівок, розповсюджений остеохондроз хребта, лейоміома матки, початкова вікова катаракта обох очей (а.с.13-14, 141 т.1, а.с.84-87 т.2). За повідомленням Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області (дата нечитабельна) позивачці рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення права власності (а.с.12 т.1). Як видно з довідки УПФУ Чугуївського об`єднаного управління ПФУ від 06.11.2018р. з травня по жовтень 2018 року відповідач [PERSON] отримував пенсію в розмірі 2 086, 04 грн щомісячно (а.с.74 т.1). Згідно Договору поруки № 980-006-000145741 від 03.11.2015р. ПАТ «Банк Михайлівський» поручився перед [PERSON] за виконання ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язань, а саме повернення в термін до 04.11.2016р. коштів в сумі 60 000, 00 грн та сплати 26% річних (а.с.75, 84 т.1). За Договором № 980-006-000145741 від 03.11.2015р. [PERSON] передала ПАТ «Банк Михайлівський» 60 000, 00 грн до 04.11.2016р. під 33, 12 % річних, а після утримання податків і зборів 26% річних (а.с.76 т.1). 03.11.2015р. позивач [PERSON] відкрила у ПАТ «Банк Михайлівський» банківський рахунок «Поточний рахунок для обслуговування страхового вкладу (депозиту)» (а.с.77 т.1). 03.11.2015р. та 23.11.2015р., а також 16.05.2016р. позивач внесла готівку на поточний рахунок ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема кошти в сумі 60 000, 00 грн, 40 000, 00 грн, 6 000, 00 грн та 3 000, 00 грн, відповідно (а.с.84, 85, 87, 88, 95, 96 т.1). На підставі Додаткових угод до договору № 980-006-000145741 від 16.05., 03.11. та від 16.12.2015р., 16.06.2016р. [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» змінили суму коштів на 109 000, 00 грн, 100 000, 00 грн та 103 000, 00 грн, 109 000, 00 грн, відповідно (а.с.78, 83, 86, 89, 90, 94, 98 т.1). За повідомленням ПАТ «Банк Михайлівський» на адресу позивачки від 07.01.2017р., що переказ коштів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016р. в сумі 109 000, 00 грн, як повернення коштів на рахунок позивачки, а також 308, 87 грн як оплата процентів, є нікчемними (а.с.79-80, 101 т.1). На підставі заяв № 200717481801 від 03.10.2016р., [PERSON] приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в Першому Українському Міжнародному банку (ас.81-83, 99-100 т.1) Згідно заяви № 4284472 від 21.12.2016р. [PERSON] розмістила в Першому Українському Міжнародному банку вклад на 110 000, 00 грн по 23.06.2017р. під суму процентів 4 617, 54 за вирахуванням податків (а.с.91 т.1). 21.12.2016р. позивач внесла готівкові кошти ПАТ «ПЦМБ» в розмірі 691, 13 грн (а.с.92 т.1). 20.10.2015р. [PERSON] від Фонду гарантування вкладів отримала 109 107, 84 грн (а.с.93 т.1). 03.11.2015р. між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» укладений Договір № 980-006-000002989 банківського рахунку «Поточний рахунок за обслуговування строкового вкладу (депозиту) (а.с.97 т.1). За повідомленням АТ «Правекс Банк» від 24.04.2019р., [PERSON] не має відкритих та закритих депозитних рахунків у даному банку (а.с.177, 187 т.1). Згідно повідомлення АТ «ПУМБ» від 22.05.2019р. [PERSON] в період з 01.01.2013р. по 13.12.2017р. мала два рахунки за якими: 1) 21.12.2016р. перераховано 110 000, 00 грн на депозитний рахунок позивачки, а 26.01.2017р. він був достроково припинений; 2) 07.09.2016р. перераховано 12 873, 00 на депозитний рахунок, 03.10.2016р. він був достроково припинений (а.с.182-184 т.1). 14.01.2019р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписана Акцепт пропозиції про укладення Угоди про обслугоувування Платіжних карток та розміщення вкладу в розмірі 2 800, 00 доларів США від 4% річних по 14.04.2019р. (а.с.225-226 т.1). Згідно довіреності «Приватбанку» від 03.01.2019р. [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися її двома вкладами від 03.01.2019р. у «ПриватБанку» (а.с.227 т.1). За повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.06.2020р. [PERSON] мала два рахунки на депозити станом на 23.05.2020р. залишок по обох 0, 00 грн., які відкриті: 14.01.2016р. на 2000, 00 грн, станом на 18.11.2017р. - залишок 3 160, 22 доларів США договір «SАМDNWFD0070991023201; 26.01.2017р. на 106 000, 00 грн, станом на 27.11.2017р. - 120 298, 43 грн договір «SАМDNWFD0071460595401 (а.с.40-45 т.2). Як видно з рішення Вовчанського районного суду від 17.08.2021р., залишеного без змін Полтавським апеляційним судом 08.11.2022р., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її особистою приватною власністю коштів в сумі 3 673, 31 доларів США за депозитом від 14.01.2016р. договір «SАМDNWFD0070991023201, а також коштів в сумі 123 391, 80 грн, отриманих за депозитом від 26.03.2017р. договір «SАМDNWFD0071460595401 у АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (а.с.92-97 т.2). Як видно з розписки [PERSON] від 26.12.2018р. вона отримала від своїх батьків [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 60 000, 00 грн на обстеження та лікування своєї доньки, що також підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.1973р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.08.1991р. (а.с.129, 135, 136 т.1). Зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.08.1995р., [NUMBER] від 14.07.2004р., [NUMBER] від 24.01.2007р., [NUMBER] від 01.03.2022р. вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.130-133 т.1). Згідно довідки лікарні з РФ від 25.12.2018р. [PERSON] перебуває на обліку психіатра, лор-лікаря (а.с.134 т.1). 14.12.2011р. Посольство України в РФ направило позивачці повідомлення про порядок виходу з громадянства України (а.с.159 т.1). 15 та 16.10.2019р. позивач звернулася до поліції з заявою щодо конфлікту з колишнім чоловіком та неправомірних дій, а за повідомленням поліції без дати, 30.03.2019р. [PERSON] приїхав в [ADDRESS] , та почав брати спільні речі, подальшу перевірку припинено (а.с.208-210 т.1). Суду надана копія одного листка паспорту на: рубанок ручний електричний ІЄ-5714 виробництва АТ «Завод Фіолент»; інструкція по експлуатації зварювального апарату Werk; інструкція по експлуатації бензопила електрична цепна РАRТNЕR; скрин з cайту «Рrом» про вартість обігрівача інфрачервоний Веkо ВКІ2000DЕ - 1999, 80 грн (а.с.211-214 т.1). Згідно свідоцтва РФ від 20.04.2011р. припинена діяльність ФОП [PERSON] (а.с.223 т.1). V. Мотиви суду Так, згідно чч.1,2 ст.60 та ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст. 65 Сімейного кодексу України). Зі змісту позовів вбачається, що предметом поділу є: а) автомобіль СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] вартістю 248 500, 00 грн без ПДВ станом на 08.01.2019р.; б) рухоме майно вартість якого вказана зі слів позивачки: 1) дриль електрична - 1 500, 00 грн; 2) рубанок ручний електричний ІЄ-5714 виробництва АТ «Завод Фіолент» - 3 400, 00 грн; 3) болгарка електрична придбана у 2014 році - 1 800, 00 грн; 4) електрозварювальний апарат Werk трансформатор Smart-150 - 6 500, 00 грн; 5) бензопила електрична цепна РАRТNЕR Р360S - 3 700, 00 грн; 6) жаровня - 2 200, 00 грн; 7) насос каналізаційний - 2 200, 00 грн; 8) столярні та слюсарні інструменти - 3 000, 00 грн; 9) шашличниця електрична - 3 100, 00 грн; 10) електричні ваги - 500, 00 грн; 11) обігрівач інфрачервоний Веkо ВКІ2000DЕ - 1999, 80 грн, а всього 14 949, 90 грн; в) грошові суми (вклади) у банківські установи: АО КБ «ПриватБанк», ПАТ «ПУМБ» та АТ «Правекс-Банк», включаючи щомісячні відсотки. Згідно з ст.68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (чч.1,2.4.5 ст.71 Сімейного кодексу України). Стосовно вимог про поділ автомобіля Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном За чч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За нормами чч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ст.365 ЦК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі №209/3085/20 зауважено, що приписи чч.4 та 5 ст.71 Сімейного кодексу України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Згідно ч.3 ст.368 Цивільногокодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як видно з матеріалів справи позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1972р., який був розірваний за рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13.12.2017р. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Вовчанського районного суду від 13.12.2017р. набрало законної сили 26.12.2017р., а відтак шлюб між сторонами припинився 26.12.2017р. Отже, оскільки спірний автомобіль СНЕRY ТІGGО дн [NUMBER] придбаний сторонами за час перебування у шлюбі, є спільним майном подружжя, а враховуючи те, що позивачка, як співвласниця цього майна, має право на рівну його частину, проте дана річ є неподільною, а автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, тому дійшов висновку, що позов в цій частині необхідно задовольнити, визнати за позивачкою право власності на його частини та здійснити його поділ, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки частки його вартості та припини право власності позивачки на нього. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсацію вартості частини рухомого майна, а також грошової компенсацію золотого ланцюжка Так, в судовому засіданні позивач стверджувала, що рухоме майно: 1) дриль електрична - 1 500, 00 грн; 2) рубанок ручний електричний ІЄ-5714 виробництва АТ «Завод Фіолент» - 3 400, 00 грн; 3) болгарка електрична придбана у 2014 році - 1 800, 00 грн; 4) електрозварювальний апарат Werk трансформатор Smart-150 - 6 500, 00 грн; 5) бензопила електрична цепна РАRТNЕR Р360S - 3 700, 00 грн; 6) жаровня - 2 200, 00 грн; 7) насос каналізаційний - 2 200, 00 грн; 8) столярні та слюсарні інструменти - 3 000, 00 грн; 9) шашличниця електрична - 3 100, 00 грн; 10) електричні ваги - 500, 00 грн; 11) обігрівач інфрачервоний Веkо ВКІ2000DЕ - 1999, 80 грн, а всього 14 949, 90 грн, відповідач забрав з їхнього спільного житлового буднику у Вовчанському районі. На підтвердження своїх доводів позивач надала суду копію одного листка паспорту на: рубанок ручний електричний ІЄ-5714 виробництва АТ «Завод Фіолент»; інструкцію по експлуатації зварювального апарату Werk; інструкцію по експлуатації бензопили електричної цепної РАRТNЕR; скрин з cайту «Рrом» про вартість обігрівача інфрачервоний Веkо ВКІ2000DЕ - 1999, 80 грн (а.с.211-214 т.1). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стосовно рухомого майна відповідач вказав, що частину вказаного майна він перевіз у спільну з позивачкою квартиру в м. Харкові, і де воно поділося його невідомо, оскільки там проживає саме позивачка, так як він мешкає в Польщі. За таких обставин, враховуючи те, що судом не встановлено реальну наявність майна, яке підлягає поділу та його вартість, відповідачем вказано, що рубанок був проданий за час шлюбу, ніякого майна він не брав, тоді як частини майна знаходиться у квартирі в м.Харкові, де мешкає позивачка, а відтак суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не підтверджують факту перебування у власності сторін вищевказаного майна, його місцезнаходження, вартості, належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження цього не надано, як і того факту, що відповідач забрав її золотий ланцюжок та він перебував у її власності, а відтак з наведених підстав у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стосовно вимоги відповідача про поділ заощаджень Так, відповідач просив поділити грошові суми (вклади) у банківські установи: АО КБ «ПриватБанк», ПАТ «ПУМБ» та АТ «Правекс-Банк», включаючи щомісячні відсотки. Сторонами не заперечується, що грошові заощадження були набуті у шлюбі, але позивач стверджувала, що заощадження є її власними коштами, зароблені під час роботи на ринку, при цьому зазначала, що тривалий час вони з відповідачем вже не проживали. За повідомленням АТ «Правекс Банк» від 24.04.2019р. [PERSON] не має відкритих та закритих депозитних рахунків у даному банку (а.с.177, 187 т.1). Згідно повідомлення АТ «ПУМБ» від 22.05.2019р. [PERSON] в період з 01.01.2013р. по 13.12.2017р. мала два рахунки за якими: 1) 21.12.2016р. перераховано 110 000, 00 грн на депозитний рахунок позивачки, а 26.01.2017р. він був достроково припинений; 2) 07.09.2016р. перераховано 12 873, 00 на депозитний рахунок, 03.10.2016р. він був достроково припинений (а.с.182-184 т.1). Отже, судом установлено, що на час розірвання шлюбу між сторонами позивач не мала відкрили тих рахунків у АТ «Правекс Банк» та АТ «ПУМБ», а відтак вимоги відповідача про поділ коштів в цих банках є безпідставними та задоволенню не підлягають. Разом з цим, за повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.05.2020р. [PERSON] мала два рахунки на депозити залишок по обох 0, 00 грн., які відкриті: 14.01.2016р. на 2000, 00 доларів США, станом на 18.11.2017р. - залишок 3 160, 22 доларів США договір «SАМDNWFD0070991023201; 26.01.2017р. на 106 000, 00 грн, станом на 27.11.2017р. - 120 298, 43 грн договір «SАМDNWFD0071460595401 (а.с.40-45 т.2). Як видно з рішення Вовчанського районного суду від 17.08.2021р., залишеного без змін Полтавським апеляційним судом 08.11.2022р., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її особистою приватною власністю коштів в сумі 3 673, 31 доларів США за депозитом від 14.01.2016р. договір «SАМDNWFD0070991023201, а також коштів в сумі 123 391, 80 грн, отриманих за депозитом від 26.01.2017р. договір «SАМDNWFD0071460595401 у АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (а.с.92-97 т.2). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Законом України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 10.20 постанови НБУ від 12 листопада 2003 року N 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" з вкладного (депозитного) рахунка фізичної особи - резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом виплати готівкою; перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Отже, оскільки грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку позивачки, є спільним майном подружжя, а тому суд дійшов висновку, що позов в цій частині необхідно задовольнити, визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін вклади у АО КБ «ПриватБанк» за договорами SАМDNWFD0070991023201 від 14.01.2016р. та SАМDNWFD0071460595401 від 26.01.2017р., виділивши у власність кожного по частині, зокрема по 1 580, 11 доларів США та по 60 149, 21 грн. Доводи позивачки про те, що ці кошти є її особистою власністю суд визнає безпідставними, оскільки, по-перше, це спростовується рішеннями суддів, а по-друге, тим, що відповідно до ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Стосовно її посилання про те, що кошти були надані старшій доньці та онуці на лікування дітей правового значення у справі не мають, оскільки вони є об`єктомспільної сумісної власності, а як зазначив відповідач він такої згоди не надавав, а відтак частина цих коштів є власністю відповідача. VІ. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов як позивачки так і зустрічний позов відповідача задоволені частково, а відтак судовий збір підлягає розподілу відповідно до частини задоволених позовних вимог. Як видно з матеріалів справи при поданні позову до суду позивакою [PERSON] було сплачено 704, 80 грн (а.с.1 т.1), тоді як відповідач сплатив судовий збір в розмірі 1057, 20 грн (а.с.110 т.1). У 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762, 00 грн. Відповідно до п.п.3 п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як видно з матеріалів справи позивачем [PERSON] заявлено вимогу про поділ автомобіля та рухомого майна, а тому при поданні позову їй слід було сплатити 1% ціни позову в розмірі 2 689, 50 грн за майнову вимогу про визнання права власності на це майно та 1344, 75 грн (2 689, 50/2) за вимогу про його поділ та стягнення з відповідача частки його вартості, тобто всього 4 034, 25 грн. Оскільки судом задоволені позовні вимоги в частині визнання права власності на автомобіль та його поділ, а тому ставка судового збору, яка підлягає відшкодуванню буде становити 2 485, 00 грн та 1242, 50 грн, відповідно, а всього 3727, 50 грн. Щодо судового збору відповідача Так, відповідачем при подачі зустрічного позову до суду необхідно було сплатити за майнову вимогу про визнання коштів об`єктом спільної сумісної власності 885, 35 грн ((3160, 22 доларів США х 28, 0153 (курс долара на час подання позову до суду) х1%/100) + 1202, 98 грн (120 298, 43 грн х 1%/100) = 2088, 33 грн, а за вимогу про визнання права власності на частину цих коштів в розмірі 1044, 17 грн, а всього 3132, 50 грн (2088, 33+1044, 17). Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, оскільки судовий збір, який підлягає стягненню на користь позивачки становить 3 727, 50 грн, а судовий збір на користь відповідача становить 3 132, 50 грн та є меншим, а тому різницю в ньому в розмірі 595, 00 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Разом з тим, оскільки сторони не повністю сплатили судовий збір, а тому з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3 329, 45 грн (4 034, 25 грн - 704, 80 грн), а з відповідача на користь держави 2 075, 30 грн (3 132, 50 грн - 1057, 20 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial