Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74.3 кв.м. житловою площею 28.5 кв.м., за\-лишити у власності [PERSON] транспортний засіб Infiniti, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі: [NUMBER] та стя\-гнути з [PERSON] в ко\-ристь [PERSON] 585 326 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч триста двадцять шість) гривень в рахунок ком\-пенсації різниці вартості часток у спільній сумісній власності подружжя. Позов мотивовано тим, що за час шлюбу нажито спільне майно, а саме квартиру вартістю 1 212 948 гривень, транспортний засіб вартістю 297 949 гривень та каменеобробне обладнання вартістю 1500325 гривень. Каменеобробне обладнання було продане в порядку виконання судових рішень. Тому, на думку позивача саме такий варіант поділу є найбільш наближений до рівності часток. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справ №607/2394/20. Ухвалою від 26 березня 2021 року провадження у справі відновлено. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняка В.М. від 24 травня 2021 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року суд постановив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі 607/12752/21. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 15 вересня 2023 року суд постановив відновити провадження у справі та повернутися до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 30 листопада 2023 суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача підтримав позов з підстав викладених в ньому. Підтвердив, що автомобіль перебуває в користуванні позивачки. Представник відповідача вважає, що запропонований позивачем спосіб поділу майна є неприйнятним. Вважає, що позивачу слід виділити квартиру і автомобіль, а йому каменеобробне обладнання. Підтвердив, що на цей час у відповідача є інше житло, він зареєстрований за іншою адресою. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] з 31.07.1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва від 14.03.2018 видного приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. позивач [PERSON] придбав на прилюдних торгах квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42,5 кв.м. Право власності було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2018 року, номер запису про право власності 25225281. Як видно із довідки ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області від 08.10.2018 №205/18, в результаті проведення поточної технічної інвентаризації житлової квартири в [ADDRESS] , загальна площа квартири збільшилися на 31,8 кв.м. і складає 74,3 кв.м. Такі зміни зафіксовані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.13). Також, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.08.2010 за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб Infiniti, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі: [NUMBER] . Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу обладнання № 19/09/11 від 25.10.2011, «Постачальник» ПП «Контакт», в особі директора Стасів О. І., зобов`язується передати каменеобробне обладнання (Многопіл TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1,6 м., однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1,8 м., два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів) надалі - обладнання, у власність «Покупцеві», а «Покупець» [PERSON] зобов`язується прийняти обладнання в кількості і асортименті, узгоджених сторонами і сплатити його вартість на умовах даного договору. Як видно із постанови приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. від 21.10.2019 ВП [NUMBER] стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом від 11.12.2018 №607/1838/15-ц, передано каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниці, що знаходяться за адресою: с.Радичі, Хорошівський район, Житомирська область, а саме: многопил TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1.6 м.; однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1.8 м; два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів. З висновків про ринкову вартість майна (а.с. 149-154), вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1 212 948 гривень, вартість транспортного засобу Infiniti, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску становить 297949 гривень та вартість каменеобробного обладнання - 1500325 гривень. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). Як встановлено судом, постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. від 21.10.2019 ВП [NUMBER] стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом від 11.12.2018 №607/1838/15-ц, передано каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниці, що знаходяться за адресою: с.Радичі, Хорошівський район, Житомирська область, а саме: многопил TGQ-160 з 5-ма полотнами без сегментів діаметром 1.6 м.; однопильний верстат для різки блоків ZQJ-160 з одним полотном без сегментів діаметром 1.8 м; два полірувальних верстати JL-2500 з двома комплектами інструментів, яке було спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суду не надано доказів, що відчужене в рахунок погашення боргів відповідача у виконавчому провадженні каменеобробне обладнання було здійснено за згоди позивачки, яка була співвласником такого майна, чи в інтересах сім`ї. Тому, суд вважає, що вартість вказаного обладнання слід враховувати при поділі майна подружжя. Отже, судом встановлено та визнається сторонами, що вартість всього спірного майна, яке набуте за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки не спростовано презумпції спільності, визначеного висновками експертів становить 3011222 грн (1212948+297949+1500325). Тому, все вказане майно підлягає поділу в рівних частках, вартість якої становить 1505611 (3011222 /2) грн для кожної з сторін. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2023 року у справі № 2-7539/08 зазначив, що у випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі. Зважаючи на вартість каменеобробне обладнання, яке було спільною власністю подружжя, та відчужене без згоди позивачки, суд вважає, що їй слід виділити за рахунок частки у спільному майні подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 212 948 гривень, та автомобіль марки Infiniti, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску вартістю 297949 гривень, всього майна на загальну суму 1510897 грн. Саме такий варіант поділу враховує рівність часток при поділі майна подружжя, відповідає інтересам сторін, оскільки і квартира і автомобіль перебуває в користуванні позивачки, що сторони визнали в судовому засіданні, а різниця, враховуючи загальну вартість майна, є незначною, і становить тільки 5286 грн (1510897-1505611), які слід стягнути з позивачки. Тому, позов слід задовольнити частково. При цьому, судом не здобуто доказів, що поділ майна подружжя може використовуватися учасниками для уникнення сплати боргу боржнику [PERSON] . Так, за рахунок спільного майна подружжя, а саме, каменоломного обладнання, вартість якого приблизно відповідає вартості майна, яка виділена у власність позивачки, задоволено вимоги [PERSON] до [PERSON] . Отже інтереси кредитора щодо звернення стягнення на майно [PERSON] у спільному майні подружжя враховані, а право позивачка на виділ її частки майна у спільному майні подружжя підлягає судовому захисту. Більше того, суду не надано доказів існування на цей час боргу. Зважаючи на те, що ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом рішення у справі, позов задоволено частково, а тому, з відповідача в користь держави в особі Державної судової адміністрації слід стягнути 13420 грн судового збору (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу) .

Outcome: partial