Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона придбала нерухоме майно, що належало відповідачам, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею - 600 квадратних метрів. 16.07.2013 року позивачка і відповідачі уклали попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. За умовами Договору сторони зобов`язались в строк не пвзніше трьох років і на умовах цього договору укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний продавцям житловий будинок. Умовами договору визначено ціну нерухомого майна, яка склала 10000 тисяч доларів США. Позивач зазначає, що на виконання домовленостей, при укладенні попереднього договору вона сплатила відповідачам 100% , тобто повну вартість нерухомого майна. Однак, відповідачі проживають у [ADDRESS] , тому через велику відстань та високу вартість проїзду, військову агресію з боку російської федерації щодо Держави Україна приїхати для укладення основного договору та його нотаріального посвідчення відмовляються. При цьому, позивачка майже двадцять років проживає у вказаному житловому будинку, але не має права розпоряджатися вказаним майном відповідно до чинного законодавства. Відтак, позивач вважає, що сторони погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна. Факт передачі майна позивачу та факт повного розрахунку за правочином підтверджується наявними в матеріалами справи доказами. Відповідачі не скористалися своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.11.2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 16 липня 20123 року між позивачкою та відповідачами укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку [ADDRESS] ), належного відповідачам. За умовами попереднього договору сторони погодили укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір) не пізніше трьох років . Вартість нерухомого майна визначена п.п.2.1 п.2 попереднього договору в розмірі 10 000 доларів США. Згідно з п.п. 2.2 п.2 попереднього договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожнаособа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа № 248/99, реєстровий номер 1393) спадкоємцями у рівних частинах житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 600 кв. м. є [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Відповідачі відмовляються укласти та нотаріально посвідчити основний договір через віддаленість свого місця проживання ( [ADDRESS] )., військову агресію збоку російської федерації щодо Держава Україна. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Таким чином, законодавець надає право в судовому порядку визнати такий договір укладеним, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дасть можливість зареєструвати право власності на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 218 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Частиною 2 ст. 220 ЦК України перебачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріального посвідчити правочин. Згідно ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу нерухомого майна, виконання договору відбулося шляхом повної оплати за договором та передачі майна в користування позивача. Саме тому задоволення цього позову захистить майнові права позивача. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved