Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

24.05.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 58 631,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2021 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 700 доларів США, а потім цього ж дня ще 600 доларів США. Тобто загалом 15.03.2021позивачем було надано відповідачу в борг 1\~300 доларів США. Відповідно до курсу визначеному НБУ на день подання позову до суду 1\~300 доларів США становить 47\~541,00 грн. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі у строк до 26.03.2021. На підтвердження отримання зазначених грошових коштів відповідач 15.03.2021 власноруч написав 2 розписки, які є підтвердженням укладення договору позики. Свої зобов`язання щодо повернення отриманих в борг грошових коштів відповідач не виконав, не дивлячись на численні звернення позивача з вимогою щодо повернення боргу, та чисельні запевнення відповідачем позивача, що борг буде повернуто найближчим часом. 19.09.2022 позивач звернувся до Одеського районного управління поліції № 2 ГЕНП в Одеській області щодо протиправних дій [PERSON] по незаконному присвоєнню чужих коштів. Відповідно до листа № 61/10633 від 17.10.2022 ГУНП в Одеській області 21.09.2022 та 14.10.2022 співробітниками поліції були здійснені телефонні дзвінки [PERSON] , який пояснив, що мотиву заволодіння грошима шляхом довіри [PERSON] у нього не було і що найближчим часом поверне грошові кошти, однак гроші повернуті позивачу не були. 20.02.2023 позивач звернувся по начальника Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області з письмовою заявою про кримінальне правопорушення по факту скоєння у відношенні нього кримінального правопорушення громадянином [PERSON] 15.04.2023 поштою [PERSON] було повідомлено, що інформацію викладену у його заяві не було внесено до ЄРДР. У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області. 26.04.2023 ухвалою суду [PERSON] було відмовлено в задоволенні скарги та зазначили, що відносини, які виникли між позивачем та відповідачем носять характер цивільно-правових та повинні вирішуватись сторонами в судовому порядку в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 58\~631,82 грн заборгованості. 28.06.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення\~сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2021 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 700 доларів США, а потім цього ж дня ще 600 доларів США. Тобто загалом відповідчем 15.03.2021 було отримано в борг від позивача 1\~300 доларів США. Відповідно до курсу визначеному НБУ на день подання позову до суду 1\~300 доларів США становлять 47\~541,00 грн. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі у строк до 26.03.2021. На підтвердження отримання зазначених грошових коштів відповідач 15.03.2021 власноруч написав 2 розписки, які є підтвердженням укладення договору позики, між сторонами наявні правовідносини за договором позики. Як зазначив позивач, у встановлений сторонами строк відповідач суму позики не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд враховує, що наявність оригіналу Договору позики грошових коштів у Позивача свідчить про неповернення боргу Відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~вимог статті\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012у справі № 6-49цс12. За порушення відповідачем грошового зобов`язання позивачем на суму заборгованості нараховано 3 % річних у сумі 3\~090,82 грн. Враховуючи відсутність доказів належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики в розмірі 47\~541,00 грн та 3 % річних в сумі 3\~090,82 грн, що разом становить 50 631,82 грн. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 8 000 грн, суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 8 000 грн посилаючись на те, що протиправні дії відповідача спричинили [PERSON] психологічні, душевні страждання, порушення та погіршення сну. Позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги. Тобто моральна шкода полягає у ушкодженні психологічного здоров`я позивача. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач посилається в обгрунтування позовних вимог на психологічні страждання, проте належних та допустимих доказів, таких психологічних страждань суду не надає. Суд приймає до уваги, що у зв`язку з тривалим неповерненням суми боргу позивач витрачав час на звернення до відповідача, поліції та суду, що позбавило його певною мірою спокійного ритму життя, та викликало емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги. При цьому, суд визнає, що сам факт визнання порушеного права позивача є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Оскільки суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та 3 % річних, суд вважає, що наявні всі складові цивільно-правової відповідальності, в зв`язку з чим вимоги про відшкодування моральної шкоди з урахуванням їх розумності та справедливості, підлягають частковому задоволенню у розмірі 2\~000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1\~073,60 грн.

Outcome: partial