Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила: визнати незаконним її звільнення з посади головного бухгалтера комунального унітарного підприємства Понінківської селищної (далі - Підприємство) згідно наказів № 21 від 25 травня 2023 року та № 21б від 26 травня 2023 року; поновити її на посаді головного бухгалтера зазначеного підприємства; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі з урахуванням заяв про збільшення цієї позовної вимоги станом на 18.12.2023 року 148702,20 грн. Позов мотивовано такими обставинами. 13.06.2019 року позивачка офіційно прийнята на посаду головного бухгалтера Підприємства згідно до наказу № 22. Після липня 2022 року селищний голова Понінківської селищної ради Гончаренко Г.В. став виявляти до [PERSON] упереджене ставлення та особисто для неї сказав, що зробить все можливе для звільнення позивачки з роботи. 03.03.2023 року новим керівником Підприємства призначено Петухова А., а 30.03.2023 року рішенням сесії Понінківської селищної ради № 33 вирішено провести аудит фінансово-господарської діяльності, зокрема і комунального унітарного підприємства. 03.04.2023 року між Понінківською селищною радою в особі голови Гончаренка Г.В. та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір № 4 на виконання консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручив виконавцю провести консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства за період з 01.01.2020 по 31.12.2022. Приватний підприємець [PERSON] при дослідженні бухгалтерських документів виявив та відобразив у складеному ним звіті, що [PERSON] як головний бухгалтер не вірно визначила прибуток Підприємства за 2022 рік в сумі 380 тис. грн., в результаті чого в грудні 2022 року було безпідставно нараховано премії всім працівникам Підприємства на загальну суму 66,0 тис. грн. Дані факти в послідуючому стали підставою для видачі керівником Підприємства наказів № 21 від 25 травня 2023 року та № 21б від 26 травня 2023 року, згідно яких позивачку звільнено з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, що вона вважає незаконним посилаючись, зокрема на слідуюче. Висновок про вчинення [PERSON] грубого порушення ведення бухгалтерського обліку зроблений роботодавцем на підставі звіту приватного підприємця [PERSON] , який не має статусу аудитора, а тому не може свідчити про факт такого порушення. Невірне визначення бухгалтером прибутку Підприємства могло відбутись лише внаслідок складання та підписання відповідної звітності, що мало місце після завершення відповідного року - 20.02.2023 року, в той час як нарахування премій проведено відповідно до наказу керівника Підприємства 14.12.2022, тобто відбулося до помилки у визначенні прибутку, а відтак дана помилка не могла бути причиною безпідставного преміювання, при цьому головний бухгалтер не мав жодного відношення до видання цього наказу. Не заперечуючи, що помилка у визначенні прибутку зроблена саме позивачкою, однак остання посилаючись на положення ч.6 ст.14 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" стверджує, що можливість допущення таких помилок бухгалтером не виключається, а виправлення їх відбувається шляхом подання уточненої фінансової звітності. При прийнятті на посаду головного бухгалтера для позивачки не були визначені конкретні трудові обов`язки, зокрема у письмовій формі, а тому на неї не може покладатись відповідальність за їх порушення. Звіт приватного підприємця [PERSON] за результатами аналізу бухгалтерського обліку Підприємства, де відображено факт порушення його ведення, а саме, не вірне відображення у регістрах результатів списання, ще не дає відповіді на питання з чиєї вини відбулась така помилка. В судових засіданнях [PERSON] та її представник адвокат Ярош В.Ю. заявлені позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити, вважаючи звільнення позивачки незаконним із вищенаведених підстав. При цьому [PERSON] визнала, що саме нею як головним бухгалтером підприємства була здійснена господарська операція по зняттю з балансу Підприємства житлового фонду, який раніше був переданий для нього безоплатно, під час чого в бухгалтерському обліку помилково визначила прибуток по Підприємству, однак це не вплинуло на законність нарахування та виплату працівникам у грудні 2022 року премій. Представники відповідача у поданому відзиві та в ході судового розгляду справи позов не визнали, зазначали, що звільнення позивачки є законним, оскільки вона як головний бухгалтер Підприємства є відповідальною за правильне ведення бухгалтерського обліку. Проте, у грудні 2022 року [PERSON] допустила помилку, показавши у бухгалтерських документах, що у Підприємства наявний прибуток в сумі 380,4 тис. грн., що призвело до безпідставного нарахування і виплати працівникам премій у сумі 66,0 тис. грн. За такі дії позивачку правомірно із дотриманням процедури звільнено з роботи за п.1 ст.41 КЗпП. Крім цього, представники Підприємства також зазначали, що укладення Понінківською селищною радою із приватним підприємцем [PERSON] договору на виконання консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручив виконавцю провести консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства за період з 01.01.2020 по 31.12.2022, не суперечить законодавству, а виявлені та зазначені у звіті факти порушення ведення бухгалтерського обліку відповідають дійсним обставинам, з чим погоджувалась сама [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Наказом директора комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради № 22 від 13.06.2019 року [PERSON] прийнято на посаду головного бухгалтера з 14.06.2019 року (а.с.5). 30.03.2023 року рішенням сесії Понінківської селищної ради № 33 вирішено провести аудит фінансово-господарської діяльності Підприємства (а.с.8). 03.04.2023 року між Понінківською селищною радою в особі голови Гончаренка Г.В. та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір № 4 на виконання консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручив виконавцю провести консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 (а.с.9). В ході здійснення зазначеного аналізу приватним підприємцем [PERSON] встановлено, що в липні 2022 року на підставі рішення Понінківської селищної ради з балансу комунального унітарного підприємства знято житловий фонд, який раніше був безоплатно переданий підприємству. Зняття з балансу слід було провести в бухгалтерському обліку як: Д 131 К 103 - 7849886,09 за рахунок зносу; Д 424 103 - - 4337439,76 грн. за рахунок іншого додаткового капіталу. Всього за первісною вартістю - 12187325,85 грн. Але в бухгалтерському обліку помилково відображено: Д 424 К 745 "умовні доходи" - 5554,4 тис. грн. Д 97 "витрати від списання основних засобів" К 103 - 4337,4 тис. грн. В результаті допущених помилок в бухгалтерському обліку визначено прибуток по підприємству на суму 380,4 тис. грн. З цієї причини зайво нарахований податок на прибуток в сумі 68,5 тис. грн. Крім того в грудні 2022 року безпідставно нараховані премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66,0 тис. грн., що перечить колективному договору про преміювання. Під час перевірки помилки виправлені. Фактично визначено збиток на суму 423,4 тис. грн. Безпідставно нарахований податок на прибуток в сумі 68,5 тис. грн. сторновано. До місцевої податкової інспекції подано уточнюючий баланс, звіт про фінансові результати та декларацію про сплату податку на прибуток за 2022 рік (а.с.42). Згідно показань свідка [PERSON] , а також відомостей, що містяться в головній книзі Підприємства, у фінансовій звітності (балансу станом на 30 вересня 2022 року) господарська операція щодо неправильного зазначення в бухгалтерському обліку зняття житлового фонду, який раніше був безоплатно переданий Підприємству мала місце саме у липні 2022 року (а.с.162, 203, 222). Дану господарську операцію вчинила безпосередньо головний бухгалтер [PERSON] , про що свідчить наявність її підпису у вищевказаній фінансовій звітності (а.с.222 зворот). В судовому засіданні позивачка визнала, що саме вона вела головну книгу Підприємства та при знятті з балансу вищезгаданого житлового фонду нею допущена помилка. Відповідно до відомостей, що містяться у фінансовій звітності Підприємства за 9 місяців (станом на 30 вересня 2022) 2022 року у розділі 1. Власний капітал зазначено, що Підприємство станом на кінець звітного періоду має нерозподілений прибуток 452,3 тис. грн., а в розділі 2. Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2022 р. чистий прибуток складає - 696,4 тис. грн. (а.с.222). Зазначена фінансова звітність доставлена до Центру обробки електронних звітів Держстату України 29.10.2022 року у 15:09:06 (а.с.221). 14.12.2022 року в.о. директора комунального унітарного підприємства Понінківської селищної Артемом Коробко видано наказ № 48, яким премійовано по підсумках роботи за грудень 2022 року 20 працівників Підприємства (а.с.63). За даними фінансової звітності (балансу на 31 грудня 2022 року) за 2022 рік у розділі 1. Власний капітал зазначено, що Підприємство станом на кінець звітного періоду має нерозподілений прибуток 137,3 тис. грн., а в розділі 2. Звіт про фінансові результати за рік 2022 в графі інші доходи за звітний період становлять 5554,4 грн., а чистий прибуток складає - 380,4 тис. грн. (а.с.220). Зазначена фінансова звітність доставлена до Центру обробки електронних звітів Держстату України 24.02.2023 року у 09:12:31 (а.с.218). Згідно показань свідка [PERSON] , під час здійснення ним аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства, про неправильне відображення у бухгалтерському обліку вищезгаданої господарської операції він повідомив [PERSON] , котра визнала даний факт та нею було подану уточнену фінансову звітність з відповідними виправленнями. Дану обставину не заперечила в ході судового розгляду позивачка, котра також об`єктивно підтверджується даними фінансової звітності (балансу на 31 грудня 2022 року) за 2022 рік у розділі 1. Власний капітал зазначено, що Підприємство станом на кінець звітного періоду мало непокритий збиток 650,4 тис. грн., а в розділі 2. Звіт про фінансові результати за рік 2022 в графі інші доходи за звітний період становлять 4766,7 грн., а чистий прибуток відсутній та наявний збиток складає - 407,3 тис. грн. (а.с.217). Така фінансова звітність підписана електронними підписами Петухова А.В. та [PERSON] і доставлена до Центру обробки електронних звітів Держстату України 12.04.2023 року у 09:35:37 (а.с.215). 17.05.2023 року директор Підприємства Петухов А. направив для [PERSON] повідомлення, в якому запропонував до 19.05.2023 року надати письмові пояснення щодо визначення прибутку підприємства на суму 380,4 тис. грн., в результаті чого було безпідставно нараховані премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66,0 тис. грн. (а.с.10). Дане повідомлення позивачка отримала 18.05.2023 та цього ж дня надала письмове пояснення, в якому не вказала будь-які відомості про обставини неправильного визначення прибутку Підприємства за 2022 рік (а.с.11). 25 травня 2023 року наказом директора комунального унітарного підприємства № 21 [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера з 26 травня 2023 року за п.1 ст.41 КЗпП України (дослівно) у зв`язку з вчиненням нею як головним бухгалтером винних дій, внаслідок чого безпідставно нараховані премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66,0 тис. грн. Останнім робочим днем вважати 26.05.2023 року (включно). Наказ мотивований тим, що за результатами Звіту аналізу бухгалтерського та податкового обліку комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради було встановлено порушення бухгалтерського обліку, а саме визначено прибуток підприємства на суму 380,4 тис. грн., хоча фактично за результатами фінансової звітності підприємство отримало збитки. Як наслідок бухгалтерією в грудні 2022 року безпідставно були нараховані премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66,0 тис. грн., що перечить положенням колективного договору про преміювання, яким передбачено, що премія працівникам нараховується виключно у випадку отримання підприємством прибутку (а.с.14). Наказом № 21б від 26 травня 2023 року до наказу № 21 від 25.06.2023 року внесені зміни, відповідно до яких у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності [PERSON] з 26.05.2023 року змінено дату звільнення із 26 травня 2023 року на 06 червня 2023 року, а останнім робочим день вважати 25.05.2023 року (а.с.15). Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивачки з посади головного бухгалтера підприємства, суд виходить із такого. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені статтями 40, 41 КЗпП України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. За судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 16 грудня 2022 року справа № 761/34905/20, провадження № 61-20830св21 - під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме одноразово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 466/6109/18 (провадження № 61-19125св19) зазначено, що, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, то це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. В оцінці того, наскільки є грубим порушення трудових обов`язків, потрібно виходити з характеру дій чи бездіяльності працівника, істотності наслідків порушення та форми вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає певний трудовий спір. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідком. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків. Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю. Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; Частина 4 статті 8 зазначеного Закону визначає, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації, зокрема введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. За положеннями ч.7 ст.8 цього ж Закону головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Під час судового розгляду доведено, що [PERSON] як головний бухгалтер в липні 2022 року при здійснені господарської операції щодо зняття з балансу комунального унітарного підприємства житлового фонду, який раніше був безоплатно для нього переданий Понінківською селищною радою, в порушення вимог розділу "Рахунок 42 "Додатковий капітал" Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій" затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України наказом за № 893/4186 від 21 грудня 1999 р. з послідуючими змінами та доповненнями (далі - Інструкція), невірно відобразила в бухгалтерському обліку дану господарську операцію, а саме провівши її як Д 424 К 745 "умовні доходи" - 5554,4 тис. грн., Д 97 "витрати від списання основних засобів" К 103 - 4337,4 тис. грн., а правильно потрібно було провести в бухгалтерському обліку як Д 131 К 103 - 7849886,09 за рахунок зносу; Д 424 103 - 4337439,76 грн. за рахунок іншого додаткового капіталу. Всього за первісною вартістю - 12187325,85 грн. Зазначені дії позивачки призвели до того, що за результатами господарської діяльності за 2022 рік в бухгалтерському обліку невірно визначено прибуток Підприємства на суму 380,4 тис. грн., та з цієї причини зайво нарахований податок на прибуток в сумі 68,5 тис. грн. Наведений факт підтверджується показаннями свідка [PERSON] та даними виконаного ним Звіту за результатами аналізу бухгалтерського та податкового обліку комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2022 р. (а.с.42), а також вищевказаними відомостями, що містяться: у головній книзі Підприємства (а.с.162,203); у фінансовій звітності (балансу станом на 30 вересня 2022 року) (а.с.222); у фінансові звітності (балансу на 31 грудня 2022 року) за 2022 рік (а.с.220); у уточненій фінансовій звітності (балансу на 31 грудня 2022 року) за 2022 рік (а.с.217). При цьому суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та її адвоката Яроша В.Ю. про те, що вищезгаданий Звіт приватного підприємця [PERSON] не є допустимим доказом із мотивів, що названа особа не має статусу аудитора, та що 30.03.2023 року рішенням сесії Понінківської селищної ради № 33 було вирішено провести аудит фінансово-господарської діяльності комунального унітарного підприємства, проте на виконання зазначеного рішення сесії селищним головою Гончаренком Г.В. укладено вищезгаданий договір з приватним підприємцем [PERSON] . Статтею 29 Закону України "Про місце самоврядування в Україні" встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад. Сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, підписує рішення ради та її виконавчого комітету, укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради (ст.42 Закону). Суд вважає, що селищний голова Понінківської селищної ради Гончаренко Г.В. у межах своїх повноважень, передбачених вищезгаданим Законом, правомірно уклав договір з приватним підприємцем [PERSON] щодо здійснення останнім аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства, а складений [PERSON] . Звіт відповідно до положень ст.76 ЦПК України є належним та допустимим письмовим доказом. Також суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та її адвоката Яроша В.Ю. про те, що невірне визначення прибутку Підприємства могло відбутись лише внаслідок складання та підписання відповідної звітності, що мало місце після завершення 2022 року, а саме 20.02.2023 року, в той час як нарахування премій проведено відповідно до наказу керівника Підприємства 14.12.2022, тобто відбулося до помилки у визначенні прибутку, а відтак дана помилка не могла бути причиною безпідставного преміювання, при цьому головний бухгалтер не мав жодного відношення до видання цього наказу. Наведені вище відомості, що містяться в Звіті приватного підприємця [PERSON] , дані головної книги Підприємства, фінансової звітності (балансу станом на 30 вересня 2022 року) об`єктивно свідчать, що вищезгадане порушення ведення позивачкою бухгалтерського обліку мало місце саме у липні 2022 року. За положеннями Статуту комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради (а.с.35-39) засновником Підприємства є зазначена рада, якій Підприємство безпосередньо підпорядковане (пункти 1.1, 1,6). Відповідно до п.6.1.3 виконавчим органом Підприємства є директор, який призначається селищним головою на контрактній основі. До повноважень директора належить, зокрема прийом та звільнення працівників Підприємства (п. 6.4). Пункт 8.7 Статуту встановлює, що директор самостійно обирає форми і системи оплати праці, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, відрядних розцінок, посадових окладів, премій, винагород і доплат на умовах, передбачених чинним законодавством, колективним договором. Згідно розділу VІІ колективного договору комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради (а.с.50-54) питання надання працюючим соціальних гарантій, пільг та компенсацій понад передбачених законодавством, вирішується керівником підприємства і трудовим колективом за рахунок прибутку, що залишається у розпорядженні підприємства. При наявності прибутку адміністрація зобов`язується, зокрема, надавати працівникам премію до ювілейних дат, при народжені дитини, виділяти кошти на придбання новорічних подарунків (п.п.7.4-7.6 колективного договору). У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2022 року справа № 761/34905/20, провадження № 61-20830св21 зазначено, що рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: 1) суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; 2) для застосування цієї норми закону потрібно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; 3) порушення повинно бути одноразовим та грубим; 4) рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа. Аналізуючи вищенаведене суд, при вирішенні даного трудового спору, приходить до наступних висновків. [PERSON] як головний бухгалтер Підприємства є суб`єктом дисциплінарної відповідальності за вчинення проступку передбаченого п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. В ході розгляду справи доведено, що позивачка у липні 2022 року допустила порушення своїх трудових обов`язків щодо неправильного проведення по бухгалтерському обліку господарської операції по зняттю з балансу Підприємства житлового фонду внаслідок чого нею безпідставно визначено, що Підприємство отримало прибуток, якого в дійсності не існувало. Суд визнає, що вчинене [PERSON] вище вказане одноразове порушення за своїм характером, обставинами його скоєння, наслідками що настали та які могли настати, є грубим із наступних міркувань. Правильність проведення даної господарської операції по бухгалтерському обліку не становило складності, адже порядок її відображення у документах чітко врегульований положеннями вищезгаданої Інструкції, котру [PERSON] як головний бухгалтер зобов`язана знати. За бухгалтерською звітністю Підприємства після липня 2022 року невірно рахувалось, що воно має прибуток, тому в грудні 2022 року керівник Підприємства за умовами колективного договору щодо можливості виплати премій в разі наявності у Підприємства прибутку видав наказ про преміювання всіх працівників, що призвело до виплати 66 тис. грн. Крім цього для Підприємства було зайво нарахований податок на прибуток за 2022 рік в сумі 68,5 тис. грн. У разі не виявлення неправильності визначення прибутку приватним підприємцем [PERSON] . Підприємство повинно було його сплатити. У вищезазначеній постанові Верховного Суду міститься роз`яснення, що звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України. Так, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у нього письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень. Як вже вище вказувалось [PERSON] вчинила порушення ведення бухгалтерського обліку у липні 2022 року. Виявлення цього проступку мало місце під час виконання приватним підприємцем [PERSON] аналізу бухгалтерського та податкового обліку Підприємства у період з 03.04 по 20.04.2023 року. Директор Підприємства повинен був дізнатись про вчинення позивачкою порушення 12.04.2023 року, оскільки цього дня за його електронним підписом Підприємством подана до Центру обробки електронних звітів Держстату України уточнена фінансова звітність, де містилось виправлення із вказівкою на відсутність у Підприємства прибутку, а наявність збитків (а.с.215). Разом з тим, наказ про звільнення [PERSON] з роботи за вчинення дисциплінарного проступку директором Підприємства був виданий 25.05.2022 року, тобто після спливу одного місяця з дня його виявлення, а також після шести місяців з дня вчинення проступку. Дане порушення роботодавцем вимог ст.148 КЗпП України є самостійною підставою для визнання звільнення незаконним. За змістом частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином суд у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ст.148 КЗпП України знаходить підстави визнати незаконними накази директора Підприємства № 21 від 25 травня 2023 року та № 21б від 26 травня 2023 року про звільнення [PERSON] з роботи, поновити її на посаді головного бухгалтера Підприємства та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судом рішення. Середній заробіток позивачки слід визначити за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, з послідуючими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] у квітні та травні 2022 року працювала неповні місяці у зв`язку з перебуванням відповідно у відпустці та тимчасовій непрацездатності, а тому до розрахунку середнього заробітку суд бере її заробіток за лютий-березень 2022 року, який за даними довідки про доходи № 315 від 19.12.2023 року (а.с.256) становить по 21775 грн. за відпрацьовані години відповідно 160 і 184. Згідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, середньогодинний заробіток позивачки становить 21775 грн. + 21775 грн., що дорівнює 43550 грн. : 344 години = 126,6 грн. Середньомісячна кількість робочих годин становить 160 + 184 = 344 : 2 = 172 години. З 06 по 30 червня 2023 року кількість годин, за які слід нарахувати заробіток для [PERSON] , складає 141 годину (22 робочі дні = 172 години, а 18 робочих днів = 141 годину). За липень-листопад нараховується по 172 години, що в загальному становить 860 годин. З 01 по 21 грудня 2023 року (день постановлення судом рішення) нараховується 123 годин. Всього нараховано 1124 години (141 + 860 + 123), а відтак загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1124 год. х 126,6 грн. = 142298 грн. 40 коп. [PERSON] у своїй кінцевій заяві про збільшення позовних вимог (а.с.245) просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 148702,20 грн., а судом така її позовна вимога задоволена частково на суму 142298,40 грн., що становить 95,7 %. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру (визнання незаконними наказів про звільнення та поновлення позивачки на роботі) в сумі 1073,60 грн., а за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку) пропорційно від задоволеної суми (95,7% від 1487,02 грн. ), що становить 1423,08 грн., а всього - 2496,68 грн. Суд не вирішує питання щодо стягнення на користь [PERSON] витрат понесених нею на професійну правничу допомогу адвоката, так як останнім не надано в ході судового розгляду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат (ч.3 ст.137 ЦПК України), а також даних щодо розміру витрат, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема, договори, рахунки тощо (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Outcome: partial