Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

23 листопада 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка з урахуванням уточнених позовних вимог обґрунтована тим, що за договором позики грошових коштів, укладеного у простій письмовій формі 20 грудня 2019 року між ним та відповідачами, він передав у власність відповідачам на власні потреби строком до 20 грудня 2022 року включно грошові кошти в розмірі 40\~000,00 доларів США, а відповідачі зобов`язалися йому їх повернути у порядку та на умовах, передбачених договором. На підтвердження цього відповідачі надали розписку про отримання грошових коштів. Сума боргу у строк до 20 грудня 2022 року повернута відповідачами не була. Він неодноразово направляв до відповідачів вимогу про виконання зобов`язань належним чином, але станом на теперішній час відповідачі свої зобов`язання за договором позики не виконали і гроші отримані у позику не повернули. Він звертався до відповідачів із претензією в якій вимагав у строк до 10 березня 2023 року повернути йому суму боргу у розмірі 40\~000,00 доларів США, а відповідачі в свою чергу у відповіді на претензію вказали, що ними визнається сума боргу, але сплатити кошти вони не мають змоги. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] просить суд солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 40\~000,00 доларів США за договором позики, який було укладено між ними 20 грудня 2019 року. Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу було надано строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків. 01 грудня 2023 року позивачем подано уточнену позовну заяву та усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року було відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що звернувся до суду з метою повернення переданих ним у борг відповідачам грошових коштів, оскільки вони свої зобов`язання належним чином не виконали та грошові кошти не повертають посилаючись на діючий в країні воєнний стан. В подальшому у судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява останнього, в якій він підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідачів адвокат Семенов Є.С. в підготовчому засіданні пояснив, що заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що у 2019 році грошові кошти відповідачам передавались у доларах США, проте стягнення заборгованості мало б відбуватися у національній валюті гривні. Факт передачі грошових коштів відповідачам він не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що не визнають позовні вимоги, оскільки на теперішній час існують форс-мажорні обставини, а саме військові дії на території України, через що вони втратили можливість заробляти гроші, вважають, що дана позовна заява подана передчасно. Позивач на пропозиції дочекатись закінчення воєнного стану не погоджувався та продовжував вимагати повернення грошових коштів. У відзиві відповідачами також підтверджено, що дійсно між ними та позивачем укладався договір позики грошових коштів та вони отримали від позивача 40\~000,00 доларів США на власні потреби та за умовами договору мали повернути грошові кошти до 20 грудня 2022 року. Просили розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідачів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 грудня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] , [PERSON] (позичальники) укладено договір позики грошових коштів за умовами якого позикодавець при укладанні цього договору до моменту його підписання передав у власність позичальникам на власні потреби строком до 20 грудня 2022 року включно грошові кошти в розмірі 40\~000,00 доларів США, а позичальники прийняли від позикодавця у користування строком до 20 грудня 2022 року включно грошові кошти в розмірі 40\~000,00 доларів США. Передача позикодавцем грошових коштів, у визначеному в даному договорі розмірі, відбулась в день підписання цього договору, до моменту його підписання, у місті Дніпрі шляхом передачі позичальникам грошових коштів в готівковій формі. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальники зобов`язуються повернути позикодавцеві в строк до 20 грудня 2022 року включно. За домовленістю сторін, для дотримання безпеки та з метою перевірки грошових коштів, виконання зобов`язань позичальниками щодо повернення позики та належне виконання даного договору, має відбутися в відділенні КБ «ПРИВАТБАНК», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, буд. 26, або вул. Семафорна, буд. 32. Сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальниками зобов`язання та безспірності заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви або претензії) позикодавця про суму заборгованості. 20 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] складено розписку до договору позики від 20 грудня 2019 року про те, що ними дійсно отримано в борг від [PERSON] суму грошей в розмірі 40\~000,00 доларів США та вони зобов`язуються повернути позику у визначений договором строк до 20 грудня 2022 року. Договір та розписка до нього підписана в момент отримання ними від [PERSON] вказаної суми боргу в приміщенні КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Дніпро, вул. Семафорна, 26, в якому вони також повинні повернути [PERSON] отриману позику за закінченням строку дії даного договору. 04 січня 2023 року [PERSON] звернувся із претензією до [PERSON] та [PERSON] в якій вимагав у строк до 10 березня 2023 року повернути йому суму боргу у розмірі 40\~000,00 доларів США. 10 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] надали відповідь [PERSON] на претензію від 04 січня 2023 року в якій зазначити, що ними отримано претензію про сплату суми позики у розмірі 40\~000,00 доларів США, яку вони отримали 20 грудня 2019 року, але сплатити суму коштів вони не мають змоги через їх відсутність та через наявність форс-мажорних обставин ведення військових дій через вторгнення на територію України військо Російської Федерації. Пропонують продовжити дію договору позики до закінчення дії військового стану. У відзиві на позовну заяву відповідачі посилаються на неможливість сплати ними заборгованості у зв`язку із відсутністю грошових коштів та ведення військових дій через вторгнення на територію України військо Російської Федерації, як на форс-мажорні обставини. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України відповідно до цього Закону та свого Статуту здійснює представницькі функції як в Україні, так і за її межами, об`єднує торгово-промислові палати та координує їх діяльність. Торгово-промислова палата України: відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України. Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. Установлення форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку індивідуально по окремому зобов`язанню. Для того, щоб отримати сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, що сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Та заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення заяви, достовірність викладених фактів, наданих документів, даних та доказів. Відповідачами та їх представником не надано суду відомостей, що вони зверталися до Торгово-промислової палати з відповідною заявою. Відповідачами не надано жодних доказів про наявність форс-мажорних обставин, які б перешкодили їм сплатити заборгованість за договором з моменту його укладання. Відсутність у боржників необхідних коштів, не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Боржниками не доведений причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які останні не можуть виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів від 20 грудня 2019 року. За даним договором 20 грудня 2019 року відповідачі отримали від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40\~000,00 доларів США у борг, які зобов`язувалися повернути [PERSON] до 20 грудня 2022 року. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано також відповідну розписку відповідачів про отримання від нього грошових коштів від 20 грудня 2019 року, сам факт передання та отримання відповідачами грошових коштів визнається представником відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Закон не вимагає наявності підтвердження про вручення вимоги для настання строку повернення позики, а лише пов`язує строк повернення позики із моментом пред`явлення вимоги. Судом встановлено, що договором позики передбачено кінцевий термін повернення грошових коштів до 20 грудня 2022 року. Водночас із цим, [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк свої зобов`язання за договором не виконали. За змістом ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено факти укладання між сторонами договору позики та отримання відповідачами грошових коштів у сумі 40 000,00 доларів США. Судом також встановлено, що укладання вказаного договору відбулось з вільного волевиявлення [PERSON] та [PERSON] , що не спростовувалось відповідачами та їх представником, жодні істотні умови договору позики відповідачами не оспорюються та станом на час звернення до суду із вказаним позовом відповідачами взяті на себе зобов`язання не виконані. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд також враховує той факт, що укладання спірного договору позики та його виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб, що також підтвердив позивач та представник відповідачів в судовому засіданні. Водночас із цим, суд не погоджується з доводами представника відповідачів про те, що грошові кошти передавались відповідачам у доларах США, а стягнення заборгованості має відбуватися у національній валюті гривні, з огляду на наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена й у постанові Верховного суду України від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18. Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У справі, що розглядається та у спірному договорі позики від 20 грудня 2019 року зобов`язання виражене у валюті доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 40 000,00 доларів США. Також, згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved