Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У серпні 2023 року представник позивача адвокат Яцун В.М. звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача вказує, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (раніше буд. 39). За життя, 17.11.2000, [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Гринь Л.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2503. Після смерті [PERSON] у липні 2023\~року позивач\~звернувся до\~приватного нотаріуса\~Ніжинського районного\~нотаріального округу\~Чернігівської області\~Дмитренко В.М.\~з метою\~оформлення своїх\~спадкових прав\~після померлої,\~однак отримав\~відмову \~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадкове майно\~за заповітом,\~оскільки у\~заповіті наявна\~описка:\~невідповідність прізвища\~спадкодавця в\~документах на\~право власності\~та в\~свідоцтві про\~смерть,\~що є\~перешкодою в\~реалізації права\~позивача на\~спадкове майно.\~Також,\~вказує позивач,\~що в\~заповіті невірно\~вказано його\~прізвище,\~що перешкоджає\~йому реалізувати\~своє право\~на спадкове\~майно.\~Звертаючись до\~суду представник\~позивача просив\~встановити факт,\~що має\~юридичне значення,\~а саме:\~що свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом,\~видане 27.01.1966\~Носівською державною\~нотаріальною конторою\~та зареєстровано\~в Ніжинському\~бюро технічної\~інвентаризації 17.02.1966\~за №\~2863\~на житловий\~будинок з\~приналежними до\~нього будівлями\~та спорудами,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Здійснити тлумачення заповіту, складеного 17.11.2000 [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Гринь Л.A. і зареєстрованого в реєстрі за № 2503, таким чином: « [PERSON] , що мешкала в [ADDRESS] , належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] » Ухвалою судді від 31 серпня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Яцун В.М. не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача та його представника. У судове засідання представник відповідача Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, через систему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи без участі представника Носівської міської ради Чернігівської області, вказала, що міська рада позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після її смерті залишилася спадщина. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.01.1966 Носівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в Ніжинському бюро технічної інвентаризації 17.02.1966 за № 2863 вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ) належав [PERSON] (а. с. 8). Згідно довідки КП Носівське бюро технічної інвентаризації Носівської міської ради від 15.02.2023 № 24 станом на 31.12.2012 в. [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ) житлова будівля на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (а. с. 9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17 листопада 2000 року державним нотаріусом\~Носівської державної\~нотаріальної контори\~Гринь Л.А.\~й зареєстровано\~в реєстрі\~за №\~2503, за яким належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 10). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт є чинним (а. с. 31 на зв.). З наданої на вимогу суду копії спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. за № 38/2020 вбачається, що спадщину після померлої [PERSON] прийняв позивач, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини (а. с. 24-37). Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з невідповідністю в\~документах прізвищ\~спадкодавця та\~спадкоємця, що підтверджується копією постанови від 12 липня 2023 року № 117/02-31 (а. с. 12). Згідно зі ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. У позасудовому порядку виправити допущену у свідоцтві про право на спадщину за законом від 27.01.1966 помилку в написанні прізвища спадкодавця неможливо. Встановлення факту, належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на спадкове майно. Ваховуючим викладене, суд робить висновок, що позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе встановити юридичний факт, а саме: що свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом,\~видане 27.01.1966\~Носівською державною\~нотаріальною конторою\~та зареєстровано\~в Ніжинському\~бюро технічної\~інвентаризації 17.02.1966\~за №\~2863\~на житловий\~будинок з\~приналежними до\~нього будівлями\~та спорудами,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо вимоги позивача про тлумачення заповіту, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить розтлумачити заповіт, оскільки в ньому міститься помилка в написанні прізвища спадкоємця, тлумачення заповіту позивачу необхідне для оформлення спадщини за заповітом. Статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220\~ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частині першій статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємцем не встановлено. Як вбачається\~із заповіту, посвідченого 17 листопада 2000 року державним нотаріусом\~Носівської державної\~нотаріальної контори\~Гринь Л.А.\~й зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~2503, за яким належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, за змістом є чітким і не має подвійного розуміння. Суд вважає, що даний заповіт є зрозумілим, чітким, але вказаний заповіт має лише помилку у букві щодо прізвища та по батькові спадкоємця, а саме, « [PERSON] », а помилково зазначено в заповіті як « [PERSON] ». Тобто, зазначені обставини свідчать про те, що помилка щодо букви у прізвищі не відноситься до того, що заповіт є нечітким та має подвійне розуміння. Частиною другою статті 1256\~ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213\~ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77, 78, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями13 та 89\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд, з метою захисту прав позивача на оформлення спадщини, вважає за необхідне розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] на ім`я позивача [PERSON] . При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved