Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

13.11.2020 позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вони є родичами [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за нез`ясованих обставин. До момент своєї смерті [PERSON] проживала у [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на належний спадкодавцю житловий будинок та земельну ділянку за місцем її проживання. Догляд за [PERSON] здійснювала її племінниця - [PERSON] , яка проживала з нею на одному подвір`ї. Також до [PERSON] інколи приходила працівниця Комарнівського відділення соціальної допомоги вдома Городоцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городоцької РДА Львівської області [PERSON] .. Завжди коли [PERSON] себе погано почувала, вона телефонувала до [PERSON] , навіть посеред ночі. Остання завжди приходила, приносила потрібні ліки та надавала іншу допомогу. Напередодні смерті, увечері [INFO] , [PERSON] прекрасно себе почувала, була веселою та енергійною, що можуть підтвердити сусіди та родичі, ніччю також не телефонувала до племінниці, на здоров`я не жалілася. Зранку 15.05.2020 [PERSON] разом із начальницею Комарнівського відділення соцдопомоги [PERSON] ніби то знайшли [PERSON] у домі мертвою. Вони стверджують, що остання була ще теплою, проте вони не намагалися надати жодної медичної допомоги, навіть не викликали швидку, а просто спостерігали та самостійно констатували смерть. Також вони не повідомили одразу родичів померлої, а подзвонили лише згодом, коли не могли знайти одяг для поховання. В продовження вказували, що на їх вимогу відповідач [PERSON] відмовилася дати їм ключі від будинку, а також документи, що знаходилися в будинку, стверджуючи, що на її ім`я є заповіт та будинок належить їй. Саме тоді їм вперше стало відомо про наявність заповіту в користь відповідача, що їх відверто шокувало, оскільки чоловік [PERSON] на протязі останніх років життя виявляв бажання будинок залишити [PERSON] - дочці його племінниці, яка на той час багато часу проводила з ним та [PERSON] .. Весь час після смерті [PERSON] - чоловіка [PERSON] , останню доглядала [PERSON] , постійно навідувала її, бо вони жили на одному подвір"ї, часто за свій кошт забезпечувала продуктами харчування, допомагала з усіма хатніми справами, опікувалася покійною коли та хворіла тощо. [PERSON] постійно запевняла їх, що своє майно заповість їм, і бажала скласти заповіт. Однак вони не возили її до нотаріуса, адже всі родичі були впевнені і не заперечували, що дане майно дістанеться рідним, які за нею доглядали. Вказували, що заповіт на абсолютно чужу людину, раптова смерть за незрозумілих обставин є вагомими підставами поставити під сумнів заповіт [PERSON] , а саме чи дійсно волевиявлення спадкодавця було вільним, чи відповідало воно її волі, а також чи усвідомлювала вона на момент його укладення значення своїх дій. Даний заповіт порушує їхні права як спадкоємців п`ятої черги спадкування за законом, так як вони є родичами померлої [PERSON] , а відтак просили визнати недійсним заповіт [PERSON] , яка померла [INFO] , складений на ім`я [PERSON] . 16.06.2021 позивачі подали уточнену позовну заяву, де, окрім викладеного у первинному позові, пояснили, що відповідно до ст.43 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архівів, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо цього вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори чи поза приміщенням, що є робочим місцем приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі і в реєстрі нотаріальних дій обов`язково записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації і т.д.) з позначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальну дію було вчинено поза вказаними приміщеннями. У заповіті вказано, що він посвідчений за місцем проживання заповідача у зв`язку з хворобою. Проте їм про таку хворобу, яка б унеможливила її самостійну явку до нотаріуса, нічого не відомо. Заповідачка на момент складання оспорюваного заповіту була фізично здоровою та абсолютно не скаржилася на самопочуття. Тому вважають за потрібне з`ясувати, чи перевіряв якимось чином нотаріус дані про хворобу відповідачки. [PERSON] стверджувала, що їй нічого не було відомо про складення заповіту в її користь до того моменту, поки до неї не зателефонувала [PERSON] і повідомила їй, що у неї був нотаріус і вона склала заповіт на неї. З наведеної інформації можна зробити висновок, що відповідач не викликала нотаріуса до [PERSON] і не телефонувала до нього, проте у них виникають обґрунтовані сумніви у цьому і у відсутності змови нотаріуса та відповідачки на вчинення таких дій. Сумніваються вони і у природності смерті [PERSON] , допускають, що така настала внаслідок халатності або умисності дій певних осіб для отримання результату щодо заволодіння спадковим майном. Вимоги позивачками та їх представниками підтримано в судовому засіданні. Крім викладених у позовній заяві обставин, позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з померлою [PERSON] вони не є кровними родичами, однак ціле життя вони прожили поряд, ближчих родичів за них у [PERSON] не було. Все життя вони прожили фактично на одному подвір"ї, земельна ділянка була поділена між її батьком і чоловіком [PERSON] порівну, однак і досі між ними є кладка, яка з`єднує ці домоволодіння. Так як рідних дітей у її дядька і [PERSON] не було, вони дуже тепло відносилися до її дочки [PERSON] , мали її як за внучку, вона дуже багато часу проводила у них вдома. У її дядька був інфаркт і вони разом усі піклувалися про нього, тітка на той час була за кордоном, після її повернення вже разом з нею робили усе по господарству, доглядали за дядьком. Із соціальних служб їм запропонували призначити соціального працівника [PERSON] , оскільки жінці бракувало стажу до пенсії, на що вони погодилися. Із двома попередніми працівниками жодних проблем не було, вони приходили, допомагали тітці виконувати хатню роботу, купляли їй продукти, ліки тощо. Із приходом [PERSON] ситуація була іншою, тітка навіть просила їх не приходити до неї, коли є [PERSON] , бо остання нервувалася. [PERSON] стала відчуженою, холодною по відношенню до них. На час смерті [PERSON] вони нічого не знали про заповіт в користь [PERSON] .. Однак її здивував той факт, що нотаріус із помічником приїжджали до тітки в позаробочий час, в темну пору доби. Про смерть тітки їй повідомила родичка, яка просила про скатертину на стіл і одяг для покійної, тобто соціальна працівниця навіть не повідомила найближчу родину про смерть [PERSON] .. Коли вона прийшла додому до [PERSON] , остання була в дуже неприродній позі, вигнута. Поза тим, завжди при поганому самопочутті тітка [PERSON] дзвонила до неї і вона зразу приходила туди, однак цього вечора і вночі тітка не дзвонила, на стан здоров"я не жалілася. Вона викликала поліцію додому і просила [PERSON] дати телефон тітки, щоб повідомити про її смерть родичів з Черкащини, однак відповідачка телефон не дала, сказала, що сама повідомить родину, між тим багато хто так і не був повідомлений. В цей же день [PERSON] повідомила їй про наявність заповіту в її користь, вона спочатку прийняла цей факт, думала, що така дійсно воля її тітки. За життя тітки, коли вона телефонувала до неї, [PERSON] постійно жалілася на [PERSON] , не була задоволена нею як соціальним працівником, говорила, що зробила погано, але після карантину усе виправить, мала намір усе залишити Насті, однак вона на ці слова не звернула уваги, бо не знала про новий заповіт. Після похорон в будинок [PERSON] їх не впустила, лише віддала їм сімейні фотографії на їх просьбу. [PERSON] просила показати їм заповіт, однак відповідач показала їм лише фото в телефоні, з якого нічого не було видно. Настя попросила її переслати фото на вайбер, але [PERSON] цього не зробила. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з чоловіком були для неї як бабуся і дідусь, так як вони своїх дітей не мали. Вона часто провідувала їх, після смерті дядька заходила туди щотижня, допомагала [PERSON] по господарству. Після появи [PERSON] тітка просила її не приходити до неї, коли в будинку є [PERSON] , бо вона злиться. Відносини тоді уже погіршилися, стали холоднішими. В березні 2020 вона запросила [PERSON] на день народження, але остання відмовилася приходити і заборонила їй прийти на наступний день до неї, що було дуже дивно зі сторони тітки. Потім [PERSON] телефонувала до неї і хотіла сказати їй щось важливе, однак вона через сесію не змогла прийти до тітки, тому не знає, що саме хотіла та повідомити. Її дивує той факт, що виявивши тіло [PERSON] , [PERSON] не викликала ні швидку, ні поліцію, самостійно констатуючи смерть. До будинку після похорону їх не впустили, віддали лише родинні фотографії, навіть родинний образ відмовилися повернути. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік був рідним братом чоловіка [PERSON] , вони є однією родиною, завжди спілкувалися, дружили. Не довіряє заповіту, складеному в користь [PERSON] , бо такий не відповідав волі померлої. [PERSON] ще до фактичного прийняття спадщини забрала речі з будинку, гроші. Спадщина після смерті [PERSON] мала перейти [PERSON] , оскільки так хотів чоловік [PERSON] .. Останній хотів скласти заповіт, але вони довіряли [PERSON] , тому не зробили цього, не думали, що [PERSON] може так вчинити. Перед смертю [PERSON] телефонувала їй і жалілася, що вона погано зробила, що вона все виправить після закінчення карантину, але не встигла. Також [PERSON] жалілася на [PERSON] , не була задоволена її доглядом. Про наявність попередніх заповітів в користь інших осіб вона знає. Після похорону [PERSON] вона просила [PERSON] показати їй оригінал заповіту, але вона показала лише фото на телефоні, з якого вона нічого не зрозуміла. Відповідач [PERSON] та її представниця в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Згідно поданого відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є неналежними позивачами у справі, оспорюваний заповіт жодним чином не порушує їхніх прав, оскільки вони не є кровними родичами спадкодавця. Так, [PERSON] є племінницею покійного чоловіка [PERSON] , [PERSON] - сестра покійного чоловіка [PERSON] , а [PERSON] - донька племінниці покійного чоловіка [PERSON] , тобто позивачі, не будучи кровними родичами спадкодавця, не можуть відноситися до п`ятої черги спадкування за законом. Тобто при відсутності заповіту чи визнання його недійсним вказані особи не будуть спадкоємцями за законом майна [PERSON] .. Також ці особи не проживали разом з покійною на момент її смерті, а тому не можуть бути віднесені і до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом її майна. По-друге, покликання в позові на те, що при складенні заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її волі, є надуманим, безпідставним та не доведеним жодними доказами. [PERSON] сама ініціювала складення такого заповіту, сама викликала нотаріуса, яка приїжджала декілька разів до заповідача, спадкодавець посвідчила заповіт власноручно, особисто читала такий перед підписанням, а відтак її волевиявлення було вільним. Позивачі ж тлумачать його таким, що не відповідав волі заповідача з тих підстав, що він складений на абсолютно чужу людину, хоча ст.1235 ЦК України передбачає можливість складення заповіту на будь-яку людину незалежно від сімейних, родинних відносин тощо. Вказує, що їй не було відомо про те, що 15.11.2019 [PERSON] склала заповіт в її користь, цього дня вона перебувала у м. Львові у лікарні, де оперували її сина. Їй подзвонила [PERSON] і повідомила, що в неї був нотаріус і вона склала в її користь заповіт. Тобто усі позовні вимоги позивачів ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на реальних доказах чи фактах. Також відмічає, що позивачі в позові зазначають неправдиву інформацію, а саме: [PERSON] і [PERSON] не проживали на одному подвір"ї, у них різні адреси - [ADDRESS] , господарства огороджені окремо і не можуть вважатися одним подвір`ям; не відповідає дійсності та обставина, що [PERSON] здійснювала догляд за спадкодавцем, в протилежному випадку їй не призначали б соціального працівника за її ж заявою. Також не мають жодного відношення до справи і не є доказом відсутності волевиявлення на складення заповіту покликання позивачів на те, що напередодні смерті [PERSON] почувала себе добре, була веселою та енергійною. Щодо того, що позивачі в позові натякають не неприродність смерті спадкодавця, вказує, що кримінальне провадження за фактом смерті [PERSON] відсутнє, за медичним висновком смерть визнана природньою. Також жодного відношення до справи не має той факт, хто займався похованням [PERSON] , хоча слід відмітити, що всі кошти на поховання були надані нею, а [PERSON] , будучи ФОП та власником магазину ритуальної продукції ПП «Млин», все, що необхідне для поховання [PERSON] , продавала їй за її кошти. З огляду на усе вищенаведене вважає, що заповіт [PERSON] , складений 15.11.2019, відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, прочитаний та підписаний особисто заповідачем у присутності нотаріуса, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував його дійсну волю, нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту і позивачами не доведено протилежного. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] додатково пояснила, що вона довгий час працювала соціальним працівником в [PERSON] , кожного тижня була в неї вдома, також її чоловік часто приїжджав туди і допомагав по господарству. Зазначене [PERSON] твердження, що вони часто бували у [PERSON] , дійсності не відповідає, п. [PERSON] скаржилася їй, що ніхто її не відвідує, за два роки її роботи п. [PERSON] і [PERSON] вона не бачила жодного разу, п. [PERSON] може разів три була в будинку [PERSON] .. Також на свята п. [PERSON] не ходила до будинку [PERSON] , була там лише на похоронах батька п. [PERSON]. [PERSON] хворіла лейкемією, мала багато проблем зі здоров"ям, вона особисто возила її до Львова ні лікування, родичі нею не цікавилися. За день до смерті вона погано себе почувала, але не погодилася, щоб їй викликали лікаря. В день смерті [PERSON] вона зранку дзвонила їй, бо хотіла запитати, що купити для неї в місті, але п. [PERSON] не відповідала. Вона разом із співробітницею приїхали до [PERSON] , проте будинок був зачинений, п. [PERSON] не відчиняла. Вона почала стукати по вікнах, запанікувала, тому прийшла з автомобіля її колега. Це був перший випадок смерті її підлеглої за час її роботи. [PERSON] лежала на подушках, відкинута назад, нічого неприроднього в її позі не було. Вона викликала швидку допомогу, [PERSON] була присутня, коли приїхала поліція. Похоронами [PERSON] займалася особисто вона, її чоловік та мама, оскільки не знала родичів п. [PERSON]. Вона одразу повідомила [PERSON] про заповіт на її користь, вона спочатку навіть зраділа, що буде мати таких сусідів, жодних претензій не висловлювала допоки не приїхала [PERSON] . Оскільки очікувався приїзд далекої родини п. [PERSON], вона разом з матір"ю готували якийсь перекус для них на кухні, коли туди зайшов чоловік [PERSON] , почав обзивати їх алкоголіками, кричав, казав віддати образ з будинку, бо п. [PERSON] ніби то була тут ніким і усе належить її померлому чоловіку. Також він сказав їй самій займатися усім похороном як спадкоємиці майна п. [PERSON] . Зі слів племінниці п. [PERSON] - [PERSON] , саме [PERSON] намовила усю родину оскаржувати заповіт, весь чин похорону вона проклинала п. [PERSON] , ображала її. На похороні родичі [PERSON] казали їй, що якщо вона християнка, то має поставити ключі на стіл і піти. Вона дійсно відмовилася дати їм заповіт, бо боялася, що вони просто порвуть його, тому сфотографувала такий і відправила на телефон [PERSON] .. Оригінал заповіту показала лише племінниці [PERSON] , яка ніяких заперечень проти цього не мала, погодилася з волею тітки. Спершу вона, щоб уникнути конфліктів з родиною п. [PERSON], хотіла віддати майно на церкву, але [PERSON] категорично відмовилася, бо ніби то вони і так багато зробили для церкви. Оскільки п. [PERSON] винна була ще гроші своїй родичці, вона віддала такій гроші на похорон, які складала п. [PERSON] , а на похорони витратила свої, бо відчувала такий свій обов"язок. Золоті збереження п. [PERSON] вона заповіла віддати племінниці [PERSON] , що вона і зробила. Також п. [PERSON] захотіла віддати стінку ще одній родичці, яка згодом приїхала за нею, однак [PERSON] викликала поліцію, кричала, що вони крадуть майно тощо. [PERSON] постійно скаржилася на [PERSON] та [PERSON] , говорила, що вони постійно принижували її, робили прикрості. Розповідала, що за життя чоловіка [PERSON] просила його переписати половину будинку на [PERSON] , але чоловік п. [PERSON] вигнав її і сказав, що будинок дістанеться тому, хто буде доглядати за його дружиною. З приватним нотаріусом Марців І. до справи в суді вона не була знайома, п. [PERSON] просила її забрати в [PERSON] витяг із Спадкового реєстру, але нотаріус не погодилася і її помічник особисто привіз такий п. Олені додому. [PERSON] за життя п. [PERSON] хотіла продати будинок і купити [PERSON] квартиру у Львові, але п. [PERSON] відмовилася. Розладів психіки в [PERSON] не було ніколи, вона мала задишку, але обслуговувала себе сама до кінця життя. Відповідач - приватний нотаріус Марців І.В., в судовому засіданні пояснила, що заповіт [PERSON] був посвідчений нею з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. П. [PERSON] подзвонила їй по телефону і висловила бажання укласти заповіт. З метою з`ясування дійсної волі [PERSON] вона за день чи два до дня складення заповіту приїхала до [PERSON] разом із своєю помічницею. Це було орієнтовно в листопаді, так як їхала туди після роботи, то відповідно вже вечоріло. Про наявність попередніх заповітів [PERSON] їй не говорила. Вона довго бесідувала з п. [PERSON], бо розуміла, що заповіт на користь соціального працівника може оскаржуватися родичами, але думка п. [PERSON] не змінилася, така була її воля. Пані [PERSON] зазначила, що родина довго з неї користала, [PERSON] назвала своєю доброю дитиною, сказала, що мусить зробити річ, яка буде їй до серця і до душі. [PERSON] жалілася, що родичі по сусідству хіба створюють їй прикрості, ставляться до неї зверхньо, бо вона родом не звідси, часто проводять гучні святкування з шашликами, однак її не запрошують. Коли воля [PERSON] була зрозуміла, вона на робочому місці набрала текст заповіту, оформила усе необхідне і знову поїхала до [PERSON] з помічницею посвідчувати заповіт. [PERSON] особисто писала на примірнику заповіту, що такий записано з її слів, особисто проставила свій підпис у заповіті, витяг просила віддати [PERSON] , але вона відмовилася, бо існує таємниця вчинення нотаріальної дії, тому такий її помічниця особисто завезла [PERSON] . Третя особа у справі - приватний нотаріус Тимофеєв О.В., в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що чоловік померлої [PERSON] був її дядьком, усе своє життя він говорив, що усе своє майно залишить [PERSON] , [PERSON] завжди підтакувала чоловіку, тому ні в кого не було сумнівів щодо належності майна після смерті [PERSON] . Орієнтовно за три тижні до смерті [PERSON] вона спілкувалася з нею, остання говорила їй, що має соцпрацівницю, при цьому навіть імені її не озвучила. Родина у них дружня, уся свята завжди відмічали разом, її дядько завжди приходив в гості до [PERSON] .. Не думає, що [PERSON] могла ослухатися чоловіка і скласти заповіт на чужу людину. Про наявність заповіту в користь соціальної працівниці вона дізналася уже після похорону [PERSON] , оскільки про це гуділо усе село. Про наявність інших заповітів їй також не було відомо, оскільки з [PERSON] на такі теми вони не говорили, навпаки, [PERSON] завжди в розмовах говорила, що після її смерті будинок залишиться [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є троюрідною сестрою [PERSON] , добре знала сім`ю [PERSON] , ходила до них у гості. З розмов їй відомо, що чоловік [PERSON] - [PERSON] , мав намір залишити свій будинок [PERSON] , оскільки ставилися до неї як до рідної дочки. Це все відбувалося в присутності [PERSON] , які наміри були в самої [PERSON] їй невідомо. Після смерті [PERSON] вона рідше заходила до [PERSON] , бо остання дуже замкнулася. Однак телефонувала до неї і [PERSON] розповідала їй, що [PERSON] допомагає їй по господарству. Десь за пів року до смерті [PERSON] остання говорила їй, що має соціальну працівницю, яка допомагає їй робити хатню роботу. На тему заповіту вони спілкувалися лише один раз, то спершу [PERSON] казала, що все залишить [PERSON] , а потім що [PERSON] . Про наявність декількох заповітів [PERSON] їй нічого не відомо. [PERSON] була при розумі до смерті, адекватна, хворіла, але з ментальним здоров"ям проблем не мала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом сім`ї [PERSON] . Знає, що в 2020 і дочка [PERSON] , і її син допомагали пані [PERSON] по господарству, особисто бачив, як син п. [PERSON] косив траву в господарстві [PERSON] .. Одного вечора, близько опівночі, коли він був в гостях у [PERSON] , бачив, як до будинку [PERSON] під"їхав автомобіль без увімкнутих фар, хтось зайшов в будинок п. [PERSON] і ходив там з ліхтариком. Здивувався цьому, бо знав, що [PERSON] померла пару днів тому і в цьому будинку на той час ніхто не проживав. Не бачив, чи виносили щось із будинку, бо було темно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює разом із відповідачкою [PERSON] працівник був призначений [PERSON] за її ж заявою, так як п. [PERSON] хворіла, була одинокою. В день смерті [PERSON] вона забула вдома телефон і [PERSON] погодилася підкинути її додому за ним. Дорогою [PERSON] сказала їй, що [PERSON] не бере телефон, тому вони вирішили заїхати до неї. Оскільки в цей час була висока захворюваність на Ковід, до будинку вона вирішила не іти, пішла лише [PERSON] , як [PERSON] стукає у вікна будинку, щось кричить ніби щось сталося. Надя попросила її піти разом з нею, бо боялася. Вони відчинили ключем двері, увійшли в коридор, [PERSON] продовжувала кликати п. [PERSON] , але та не відзивалася. Тоді вона увійшла в спальню і побачила п. [PERSON] , голова її була закинута назад, пульсу не було. [PERSON] почала дзвонити на швидку, там їй сказали підставити дзеркало до рота, щоб перевірити чи дихає особа, але вони не знайшли дзеркальця. Також [PERSON] дзвонила у поліцію. Так як їй потрібно було повертатися на роботу, а [PERSON] боялася залишатися сама, вони подзвонили до іншої соціальної працівниці - [PERSON] , яка прийшла до [PERSON] і також подзвонила родичці п. [PERSON] - [PERSON] .. Факт смерті констатувала не [PERSON] , а працівники швидкої, жодних реанімаційних заходів вони не вживали. [PERSON] була дуже освіченою і інтелектуально розвинутою жінкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою батька [PERSON] .. Дуже добрі відносини мала із братовою [PERSON] , переконана, що на такий заповіт була воля п. [PERSON]. Остання не була в добрих відносинах з сім`єю [PERSON] , ніколи не висловлювала наміру залишати їм майно після смерті, навіть навпаки, говорила їй, що зробить заповіт на першу зустрічну або на церкву. [PERSON] часто сварилася з батьками [PERSON] , тому відносини між ними не були добрі. Навіть коли п. [PERSON] їздила на відпочинок за кордон, ключі від будинку залишала їй, а не [PERSON] .. [PERSON] була дуже обізнаною людиною, високо освіченою, проблем з психічним здоров`ям ніколи не мала. Десь у 2000-х роках у п. [PERSON] появилися соціальні працівники, вона завжди їх усіх хвалила, [PERSON] в тому числі. Після смерті чоловіка п. [PERSON] хотіла усе майно записати племінниці [PERSON] , їздила з цією метою до неї, але потім сказала їй, що [PERSON] відмовляється сюди переїжджати. Пізніше п. [PERSON] хотіла продати будинок і переїхати на Черкащину, звідки вона родом, потім мала намір їй записати будинок, але вона відмовилася, щоб уникнути непорозумінь в родині. Однак [PERSON] таки записала їй будинок, навіть показувала їй заповіт. Після того, як п. [PERSON] захворіла, усе впало на плечі її доньки. Однак після того, як [PERSON] звинуватила її дочку у неналежному догляді та крадіжці грошей в п. [PERSON], вони відмовилися від заповіту і припинили догляд. 15.05.2020 зранку близько 10.00 год їй подзвонила [PERSON] і повідомила про смерть п. [PERSON], вона одразу ж пішла туди. Швидкої на той момент, коли вона прийшла, не було. Вони з [PERSON] обдзвонили родичів, підготували померлу, одна одній допомагали на кухні. Не зважаючи на те, що [PERSON] займається ритуальними послугами, п. [PERSON] сама підготувала собі все необхідне для похорон, не хотіла, щоб [PERSON] займалася цими питаннями. Дійсно, позичала гроші п. [PERSON] на лікування, але ніколи не вимагала їх повернення, ключі від будинку повернула [PERSON] ще за її життя. Про наявність заповіту в користь [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що колись була соціальним працівником в п.[PERSON], на сьогодні є підлеглою [PERSON] .. Знала [PERSON] ще задовго до того, як стала її соціальним працівником. Ще в 2013 п. [PERSON] жалілася їй, що родичі не мають можливості її доглядати, а тому радили їй знайти собі когось для цього і заповісти йому будинок. П. [PERSON] була дуже розумна, освічена, релігійна. Вона допомагала одягати п. [PERSON] після її смерті, бо нікого з родичів не було. Вона сказала подзвонити тоді [PERSON] , оскільки знала, що вони є далекими родичами. П. [PERSON] завжди хвалила усіх соціальних працівників. [PERSON] займалася похоронами п. [PERSON] , її мама допомагала їй. Також [PERSON] обдзвонювала родичів [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є троюрідною сестрою [PERSON] , добре знала п. [PERSON]. Знає, що [PERSON] багато зробила для [PERSON] , але й сім"я [PERSON] допомагала їй. Чоловік [PERSON] - [PERSON] , завжди при нагоді стверджував, що все майно залишиться [PERSON] , чому п. [PERSON] вирішила по іншому їй невідомо, вона була вольовою жінкою, тиснути на неї було складно. Вважає, що так п. [PERSON] хотіла віддячити [PERSON] за прихильність. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою належали [PERSON] (а.с.16-18). Чоловік останньої - [PERSON] (а.с.14), помер [INFO] (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 46 від 15.05.2020 [PERSON] померла у віці 70 років у [ADDRESS] , причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, післяінфарктний кардіосклероз (а.с.83). Згідно листа-відповіді КНП «Городоцька ЦРЛ» Городоцької районної ради № 9 від 05.01.2021р. [PERSON] , 1950 р.н., не перебувала на обліку в лікаря психіатра Городоцької ЦРЛ (а.с.95). Начальником Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Гоїнець М. 15.05.2020р. затверджено висновок щодо ненасильницької смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Комарно (а.с.98-99). За свого життя 15.11.2019 [PERSON] склала заповіт, який у зв`язку з хворобою на її прохання був посвідчений за місцем її проживання та реєстрації в [ADDRESS] о 08.45 год. приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Марців І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2139 (а.с.82). Згідно вказаного заповіту усе своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] , [INFO] , відповідачці у справі. [PERSON] була соціальним робітником і здійснювала догляд за [PERSON] згідно поданої останньою заяви про призначення їй соціального робітника [PERSON] (а.с.163). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 26.11.2009р., затвердженого міським головою м. Комарно, [PERSON] , 1950 р.н., є вдовою, проживає одна, дітей, внуків, правнуків немає, має потребу в сторонній допомозі по веденню домашнього господарства, в періодичному побутовому обслуговуванні та в постійному побутовому обслуговуванні (а.с.164). [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, так як звернулася своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.188). Довідкою виконкому Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області № 571 від 20.05.2020 стверджується факт, що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.190). Згідно довідки виконкому Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області № 350 від 28.05.2020р. [PERSON] дійсно займалася похоронами [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.84). [PERSON] є племінницею чоловіка [PERSON] (батько [PERSON] - [PERSON] , був рідним братом [PERSON] ) (а.с.10, 12, 15). [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] - чоловіка [PERSON] (а.с.15, 28). Відповідно до ст.1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується згідно з ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами. Так як заповіт є одностороннім правочином, його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину. Так, ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Однією із загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину, та яка закріплена у ч.3 ст.203 ЦК України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відтак, волевиявлення заповідача є вільним та відповідає його внутрішній волі тоді, коли уся процедура вчинення правочину відбувається за попереднім вираженням такої волі особи. Наявність вільного волевиявлення на вчинення заповіту свідчить про наявність можливості та реальне усвідомлення заповідачем значення та змісту вчинюваних дій, керування ними і передбачення наслідків цих дій. Про вираження волевиявлення особи свідчить і проставлення особою особистого підпису на правочині (заповіті). Таким чином, волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складення правочину (при свідках, наприклад); бажання настання наслідків, обумовлених правочином; можливість ознайомитися зі змістом вже складеного правочину; підписання правочину. Усі ці складові в сукупності становлять повноцінний вияв волевиявлення особи, а відсутність хоча б однієї з них є порушенням ч.3 ст.203 ЦК України. Статтею 1257 ЦК України закріплено загальні положення недійсності заповіту, так згідно ч.1, 2 вказаної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільна права або інтереси порушені. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 справи про визнання правочину недійним із підстав, передбачених ст.225 ЦК України, вирішуються із урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Підставою для визнання недійсним заповіту позивачі вважають те, що даючи розпорядження щодо свого майна [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Мотивами такого твердження вважають сукупність доказів: те, що була особою похилого віку, те, що до цього виражала волю на те, щоб залишити усе своє майно [PERSON] , що посвідчують свідки. При цьому ці ж свідки заперечили в своїх показах те, що [PERSON] могла не усвідомлювати значення своїх дій, оскільки в побуті вона була жвавою, розмовляла на будь-які теми, жалілася на стан здоров`я, проте такі хвороби не пов`язані із її психічним здоров`ям, завжди пам`ятала усі події зі свого життя, тобто була звичною як для свого віку особою з притаманними для такого віку хворобами. Такі покази свідків є послідовними, несуперечливими між собою, є різними за викладом, однак за змістом є аналогічними та такими, що підтверджують перебування [PERSON] у адекватному стані. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Допустимість доказів, у розумінні вимог ст.78 ЦПК України, означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на те, що клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивачка [PERSON] подала перед судовими дебатами, тобто з порушенням норм цивільного процесуального права, в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б свідчили про які небудь психічні відхилення заповідачки, заперечували такі і усі допитані в судовому засіданні свідки, з огляду на що у призначенні такої експертизи було відмовлено, покази свідків однозначно стверджують про адекватність поведінки [PERSON] до самої смерті, заповідач була дієздатна, особисто спілкувалася з нотаріусом, яка не побачила у [PERSON] вагань чи сумнівів з приводу її волевиявлення, яке було обдумане, заповідач наполягала на вчиненні заповіту, суд не має підстав вважати, що спадкодавець на момент складення заповіту в користь [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а відтак не має підстав для задоволення позову з цієї підстави. Не доведена позивачами і уточнена ними в подальшому підстава заявленого позову, що ніби то волевиявлення [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту не відповідало її волі. Судом вжито заходів сприяння сторонам у здобутті доказів, в отриманні яких позивачі були позбавлені можливості: отримано копію спадкової справи, оригінали заповітів, оригінал медичної картки [PERSON] , призначено у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу тощо. Однак, експертами надано повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, а покази свідків однозначно стверджують про адекватність поведінки [PERSON] до самої смерті, відтак не має підстав вважати, що спадкодавець на момент складення заповіту в користь [PERSON] перебувала в якомусь особливому стані, який позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій. Крім цього, позивачі в подальшому знову уточнили підстави заявленого позову, вказували на порушення нотаріусом процедури посвідчення заповіту [PERSON] , оскільки остання не перебувала у хворобливому стані, який би передбачав необхідність приїзду нотаріуса до неї додому, тим самим самі заперечили наведену вище підставу заявленого позову і факт психічних розладів здоров"я заповідачки. Покликання позивачів та їхнього представника на те, що було порушено процедуру реєстрації заповіту [PERSON] , так як вона не перебувала у хворобливому стані, який би передбачав необхідність приїзду нотаріуса до неї додому, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до п.2 Гл.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок), в редакції, яка діяла станом на 15.11.2019, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Пунктами 1, 2 Гл.4 Порядку встановлено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Главою 9 Порядку встановлено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. Перед підписанням документа нотаріус зобов`язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Главою 10 Порядку передбачено, що кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Судом не встановлено будь яких порушень приватного нотаріуса Марців І.В. при посвідченні заповіту [PERSON] 15.11.2019, за клопотанням останньої через похилий вік і стан здоров"я заповіт посвідчувався за місцем реєстрації [PERSON] , що допускається Порядком, заповіт зареєстрований в реєстрі, позивачами не доведено належними та допустимими доказами у справі порушення будь-яких норм чинного законодавства відповідачкою [PERSON] при посвідченні даного правочину. Верховний Суд у постанові від 07.05.2020 у справі № 278/2513/17-ц дійшов висновку, що вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. У позовній заяві позивачі вказують, що оспорюваний заповіт порушує їхні права, оскільки вони є спадкоємцями п`ятої черги спадкування за законом майна [PERSON] .. Проте, згідно ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Таким чином, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки), рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба), діти двоюрідних братів та сестер спадкодавця (двоюрідні племінники та племінниці), діти його двоюрідних діда та баби (двоюрідні дядьки та тітки), діти двоюрідних онуків та онучок спадкодавця (двоюрідні правнуки і правнучки), а також діти двоюрідних правнуків і правнучок спадкодавця, діти його двоюрідних племінників і племінниць і діти двоюрідних дядька та тітки. До жодної з цих категорій осіб позивачі не відносяться, відтак не можуть бути спадкоємцями п`ятої черги спадкування за законом майна [PERSON] в розумінні ч.1 ст.1265 ЦК України. З огляду на вищенаведені обставини відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 16.11.2020, слід скасувати після набрання даним рішенням законної сили у зв"язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed