Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на день смерті проживав по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою Сингаївської сільської ради №1672/02-76 від 19.11.2020 року. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі із 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі його заяви про прийняття спадщини в Першій коростенській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №155/22. У 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти Сингаївської сільської ради було включено до складу Коростенської територіальної громади Коростенського району Житомирської області. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Виконуючи цей обов`язок щодо спадкування, він звернувся до Першої коростенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому відповідного свідоцтва на спадковий будинок. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Як роз`яснила в.о. завідувача нотаріальної контори Л.В. Ходаківська в листі №12/02-14 від 13.01.2023 року, державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно значиться за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1988 від 21.09.2004 року, тому лише в судовому порядку він може визнати право власності на спадкове майно, скасувавши державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за відповідачем 2. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14 лютого 2013 року 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить спадкодавцю - його померлому батькові [PERSON] , інша 1/2 частка - йому. Відповідно до Виписки із погосподарської книги №1 від 26.12.2022 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] знаходиться в приватній власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №22 виданої КП Коростенське МЕТІ Житомирської обласної ради 13.12.2022 року, державна реєстрація права власності спадкового будинку не проводилась. Факт належності спадкодавцю зазначеного майна підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 14 лютого 2013 року. Крім того, підтвердженням факту втрати права власності на вказаний житловий будинок є Рішення виконкому Сингаївської сільської ради № 125 від 08.12.2004 року, яким прийнято на баланс сільської ради житловий будинок по [ADDRESS] , який належав на праві особистої власності відповідачу 2. Статтею 328 ПК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на не рухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 нього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію, прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зазначені висновки викладені у Постанові ВС від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18р. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, без скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , власник майна фактично позбавлений свого права власності. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. В той же час спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та що до якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Державний реєстратор, нотаріус, приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19). Відповідно до ст.182 ЦК України «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що до нього перейшли права на спадкове майно, але він не має змоги оформити це відповідно до вимог законодавства, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. Просить скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] . Одночасно просить визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач та представник Коростенської міської ради повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності, про що зазначили в наданих заявах . Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на сайті суду. В судове засідання [PERSON] не прибув, будь-яких клопотань, заяв, пов`язаних з розглядом справи не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 68 років в с.Немирівка Коростенського району Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2020 року. З довідки Сингаївської сільської ради слідує, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним був зареєстрований та проживав син [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] належить у рівних частках [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого на підставі розпорядження керівника органу приватизації від 29.12.2012 року за №10529. З інформаційної довідки КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за № 22 від 13.12.2022 року слідує, що державна реєстрація свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 14.02.2013 року на житловий будинок [ADDRESS] КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" не проводилась. При обстеженні на місці добудов, побудов, переобладнань не виявлено. Загальна площа будинку збільшилась на 1, 5 кв.м. за рахунок демонтажу опалювальної печі. Загальна площа будинку становить 59, 7 м.кв., житлова 15, 2 м.кв. Інвентаризація будинку проведена 06.07.2021 року. Позивач відноситься до спадкоємців першої черги по закону, прийняв спадщину, що слідує, з листа в.о.нотаріуса Першої коростенської державної нотаріальної контори Ходаківської Л.В., в провадженні якої перебуває спадкова справа №155/2022. Одночасно з вказаного листа слідує про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в наданих правовстановлюючих документах на нерухоме майно виявлено розбіжності, а саме те, що власником житлового будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] .. Так, дійсно в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про об`єкт нерухомого майна, а саме будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , власником якого записано одноособово [PERSON] . Датою внесення запису про право власності зазначено 23.09.2004 року. Разом з тим з рішення виконкому Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області за №125 від 08.12.2004 року слідує, що житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві особистої власності [PERSON] прийнятий на баланс сільської ради. Рішенням виконкому Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області за №72 від 01.07.2005 року житловий будинок в [ADDRESS] виділено [PERSON] на склад сім`ї 1 чоловік. З виписки з погосподарської книги №2 слідує, [PERSON] проживала в зазначеному будинку з 10.05.2006 року по [INFO] . Померла [PERSON] [INFO] . З 12.11.2008 року особовий рахунок на вказаний об`єкт господарського обліку було відкрито на [PERSON] . На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право власності на житловий будинок перейшло у рівних частках до [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить вищезазначене свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] . На час розгляду справи вищенаведені рішення органу самоврядування ніким не оспорено та не скасовано. Статтею 328 визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно п.3. ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] на праві власності належить позивачу та його спадкодавцю у рівних частинах, тому в межах заявлених позовних вимог, наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved