Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд: - розірвати шлюб, укладений 15 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , про що Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.08.2009 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 392; - визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] за адресою постійного місця проживання батька, та відібрати малолітню доньку [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] без позбавлення її батьківських прав, у зв?язку з самостійним вихованням дитини [PERSON] батьком без участі матері. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , 15 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, про що 15.08.2009 року Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 392, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2009 року. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні, погляди на життя, немає взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони повністю втратили почуття любові. Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо. Таким чином, шлюб сторін фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу не буде відповідати інтересам Позивача та Відповідачки, а також шкодить інтересам їх дитини [PERSON] , у зв?язку з чим Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Вже досить тривалий час, донька Позивача [PERSON] проживає із Позивачем та перебуває повністю на його утриманні. В той час Відповідачка [PERSON] практично не приділяє доньці уваги, не цікавиться її розвитком, здібностями, інтересами та здобуттями тощо. Визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із Позивачем спричинено саме поведінкою Відповідачки по відношенню до доньки сторін, яка є неналежною. Це, зокрема, зумовлено стресовими ситуаціями, що загострились у Відповідачки після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Отже, Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо належного виховання доньки, не в повній мірі приймає участь в отриманні нею належного виховання фізичного, морального й психологічного. Крім того, нещодавно, Відповідачка намагалась самостійно, без згоди Позивача, без його попереднього повідомлення, змінила місце проживання дитини, до якого дитина вже звикла, в неї з?явились сталі соціальні зв?язки. Отже, такі обставини дають позивачу підстави вважати, що проживання дитини [PERSON] за місцем постійного проживання Відповідачки може зашкодити дитині та не буде відповідати найкращим її інтересам. Позивач зазначає, що визначення місця проживання дитини із ним пов?язане саме з його намаганням захистити інтереси дитини та права останньої на належне виховання, навчання, безпеку, догляд, а також надання йому можливості самостійно визначитись із власною долею з урахуванням думки обох батьків. Позивач повідомляє суду про достатній матеріальний стан, який дозволяє в повній мірі забезпечити дитину повноцінним розвитком, навчанням, належним житлом та дозвіллям. Позивач наразі є різноробочим, його заробіток не викликають сумнівів в його можливості забезпечити дитину всім необхідним. Також Позивач зазначає, що не має судимості ані в Україні ані за її межами, не притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має якихось тяжких хронічних захворювань, веде здоровий образ життя. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.12.2023 року сторони у судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. 11.12.2023 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, відповідно до якої вказує, що вона визнає позовну заяву та обставини, на які посилається позивач, у повному обсязі. Справу просить розглядати без участі відповідачки, та просить суд, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, у зв`язку із чим суд вважає необхідним ухвалити рішення без наявності висновку органу опіки та піклування, оскільки під час розгляду справи сторони дійшли згоди з приводу предмету спорту та відповідачка [PERSON] позов визнала у повному обсязі, у зв`язку із чим надання висновку органу опіки та піклування не є доцільним та може сприяти затягуванню розгляду справи, що у свою чергу може негативно вплинути на інтереси малолітньої дитини. У відповідності з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , 15 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, про що 15.08.2009 року Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 392, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2009 року. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні, погляди на життя, немає взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони повністю втратили почуття любові. Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо. Таким чином, шлюб сторін фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу не буде відповідати інтересам Позивача та Відповідачки, а також шкодить інтересам їх дитини [PERSON] , у зв?язку з чим Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Позивач зазначає, що Вже досить тривалий час, донька Позивача [PERSON] проживає із Позивачем та перебуває повністю на його утриманні. В той час Відповідачка [PERSON] практично не приділяє доньці уваги, не цікавиться її розвитком, здібностями, інтересами та здобуттями тощо. Таким чином, визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із Позивачем спричинено саме поведінкою Відповідачки по відношенню до доньки сторін, яка є неналежною. Це, зокрема, зумовлено стресовими ситуаціями, що загострились у Відповідачки після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Отже, Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо належного виховання доньки, не в повній мірі приймає участь в отриманні нею належного виховання фізичного, морального й психологічного. Позивач вказує, що нещодавно, Відповідачка намагалась самостійно, без згоди Позивача, без його попереднього повідомлення, змінити місце проживання дитини, до якого дитина вже звикла, в неї з?явились сталі соціальні зв?язки. Отже, такі обставини дають позивачу підстави вважати, що проживання дитини [PERSON] за місцем постійного проживання Відповідачки може зашкодити дитині та не буде відповідати найкращим її інтересам. Позивач зазначає, що визначення місця проживання дитини із ним пов?язане саме з його намаганням захистити інтереси дитини та права останньої на належне виховання, навчання, безпеку, догляд, а також надання йому можливості самостійно визначитись із власною долею з урахуванням думки обох батьків. Позивач повідомляє суду про достатній матеріальний стан, який дозволяє в повній мірі забезпечити дитину повноцінним розвитком, навчанням, належним житлом та дозвіллям. Позивач наразі є різноробочим, його заробіток не викликають сумнівів в його можливості забезпечити дитину всім необхідним. Також Позивач зазначає, що не має судимості ані в Україні ані за її межами, не притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має якихось тяжких хронічних захворювань, веде здоровий образ життя. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] позов [PERSON] та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост.51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідност.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.1ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2ст.112 Сімейного кодексу Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із\~ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України\~визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою\~статті 162 СК України\~визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме\~статті 161 СК України\~та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved