Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що дочка позивача [PERSON] та син відповідача [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Актовий запис про шлюб № 00051801812 зареєстровано у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 30.07.2005. Батьками дружини [PERSON] надавались грошові кошти на покриття видатків молодого подружжя, яке витрачало ці гроші на закупівлю рухомого майна: автомобіля, меблів, побутової техніки, що ставало їх спільною власністю. Також за рахунок цих грошових коштів придбавались матеріали для будівництва житлового будинку [ADDRESS] , в якому подружжя планувало спільно проживати. Шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2011 року у справі № 2-478/11. Спір про поділ спільного майна подружжя судом не вирішувався. Після розірвання шлюбу майно набуте у спільну сумісну власність колишнього подружжя залишилось сину відповідача - [PERSON] , який залишився проживати у житловому будинку, збудованому за рахунок грошових коштів наданих подружжю у період шлюбу батьками [PERSON] . У зв`язку з розірванням шлюбу грошові кошти, які надавали подружжю в період шлюбу батьки [PERSON] , слід вважати, набули характер безпідставно збереженого майна, тому що відпала підстава на якій їх було набуто. Підставою набуття грошових коштів був шлюб [PERSON] з [PERSON] та набуття за їх рахунок майна у спільну сумісну власність подружжя. Таким чином, відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України, виникло зобов`язання повернути грошові кошти, які безпідставно збережено після розірвання шлюбу. Згідно з розпискою від 05.08.2011, мати [PERSON] - відповідач [PERSON] зобов`язалась сплатити на протязі десяти років на користь матері [PERSON] - позивача [PERSON] , частину від наданих подружжю за період шлюбу та безпідставно збережених після його розірвання грошових коштів, в розмірі десяти тисяч доларів США. Розписка [PERSON] від 05.08.2011, оригінал якої перебуває у [PERSON] , підтверджує припинення зобов`язання повернути безпідставно збережені грошові кошти в сумі десяти тисяч доларів США, внаслідок заміни позиковим зобов`язанням про передачу у власність [PERSON] цих грошових коштів та зобов`язанням [PERSON] повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів. Відповідно до статті 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Таким чином, [PERSON] зобов`язувалась виконати грошове зобов`язання по сплаті суми боргу на користь [PERSON] у термін до 05.08.2021. Проте, у визначений строк своє грошове зобов`язання [PERSON] не виконала. З 06.08.2021 триває прострочення виконання грошового зобов`язання [PERSON] . У зв`язку з цим, посилаючись на положення статтей 524, 533-535, 625 ЦК України, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість в загальному розмірі 10 258,90 доларів США, яка складається з основної суми боргу - 10 000 доларів США, та трьох процентів річних нарахованих від суми боргу за період прострочення - 258,90 доларів США. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ільїн О.П., надіслала до суду відзив на позовну заяву про стягнення суми боргу, згідно якого позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що обґрунтування позовної заяви суперечить великій кількості засад цивільного та сімейного права України, формальній логіці та нормам суспільної моралі. Між сторонами як між тещею та свекрухою колишнього подружжя [PERSON] відсутні майнові та немайнові зобов`язання, пов`язані з шлюбом та розлученням їх дітей. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Такий об`єм прав та обов`язків є просторим та включає комплекс норм, яким врегульовано обов`язки по взаємному утриманню, який складає режим спільного майна подружжя, який встановлює презумпцію батьківства тощо. Однак, особливістю шлюбного правовідношення є те, що права та обов`язки третіх осіб від нього абсолютно не залежать. Відповідач не може бути «зберігачем майна» про повернення якого просить позивач. Розписка від 05.08.2011 року не може бути доказом дійсності правочину та зобов`язання, існування яких суперечить існуючому публічному порядку, фіксує незаконне заволодіння позивачем валютними цінностями відповідача в сумі 25000 доларів США, не є підтвердженням існування договору позики, в т. ч. новації позикою іншого зобов`язання. Останні три рядки розписки містять запис: «Я зобов`язуюся на протязі 10-ти років (десяти років) виплатити 10 000 $ (десять тисяч USD)». Всупереч твердженням позивача така фраза не є ні новацією іншого зобов`язання позикою, ні власне підтвердженням взагалі існування між сторонами відносин позики. Жодного змістовного зв`язку з попередньою частиною розписки така фраза не містить. З неї невідомо, кому мають бути виплачені валютні цінності чи еквівалентні ним грошові кошти, в якості чого має бути виплачена така сума. Жодних правочинів, предметом яких було б отримання від позивача відповідачем грошових коштів, або інших, що передбачали повернення чи передання такої суми відповідачем між ними не укладалося і доказів протилежного справа не містить. Вирішення позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних нарахованих від суми боргу за період прострочення у розмірі 258,90 дол. США перебуває у нерозривному зв`язку із можливістю задоволення позовної вимоги щодо стягнення основної суми «боргу» Враховуючи ствержувану відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог, відповідач констатує таку ж і для вимог пов`язаних з ними. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі; покласти на позивача судові витрати, які понесені та будуть понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи на підставі доказів, які будуть подані протягом 5-ти днів з моменту прийняття судом рішення у даній справі. Відповідачем [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ільїн О.П., до суду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсним правочину та застосування реституції, яка ухвалою суду від 02.02.2023 прийнята до спільного розгляду та об`єднана в одне провадження із первісним позовом. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що правочин засвідчений розпискою від 05.08.2011 року суперечить моральним засадам суспільства та фактично є незаконним збагаченням позивача за первісним позовом за рахунок відповідача. За ст. 228 ЦК України, у \~разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Цей правочин є одностороннім, направленим на безпідставне незаконне заволодіння майном відповідача, відтак умисел на його вчинення був лише зі сторони позивача за первісним позовом. У разі визнання правочину посвідченого розпискою від 05.08.2011 року судом недійсним, припинить існувати формальна підстава для їх передання позивачу, і в останньої виникне зобов`язання в силу статей 216 та 1212 ЦК України повернути отримане за недійсним договором як безпідставно збережене майно, підстава для набуття якого відпала. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім, тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Той факт, що такий правочин був укладений внаслідок тиску та залякувань позивача за первісним позовом, буде доведено відповідачем, шляхом надання показань свідка, з яких вбачатимуться погрози шкоди майну відповідача зі сторони чоловіка позивача, внаслідок яких була написана така розписка. Відтак, [PERSON] вправі вимагати визнання такого правочину недійсним та просити про повернення виконаного за недійсним правочином. Згідно тексту розписки, вона засвідчує передачу позивачу за первісним позовом 25 000 ( двадцять п`ять тисяч) доларів США. Те, що передача відбувалася саме позивачу, саме в межах єдиного правочину не заперечується самою позивачем та прямо слідує з тексту первісної позовної заяви. У зв`язку з наведеним позивач за зустрічним позовом просить суд: відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог первісної позовної заяви у повному обсязі; визнати недійсним правочин між [PERSON] та [PERSON] , засвідчений розпискою від 05.08.2011 р.; стягнути, в порядку реституції, з [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів; покласти на позивача судові витрати, які понесені та будуть понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. 02.08.2023 представник позивача за первісним позовом [PERSON] надіслав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог [PERSON] за її зустрічною позовною заявою від 16.09.2022 до [PERSON] про визнання недійсним правочину та застосування реституції. 30.11.2023 представник відповідача за первісним позовом [PERSON] надіслав до суду додаткові пояснення щодо судової практики, що виключає стягнення боргу за позикою в тому випадку коли з розписки наданої на її підтвердження неможливо встановити правовідносини позики. Позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи не з`явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Справу розглянуто у відсутність сторін за участю їх представників - адвокатів Овчаренка В.Ю. та Ільїна О.П. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у первісній позовній заяві та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав та заявив про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Вимоги за зустрічним позовом підтримав з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, поданий відзив, додаткові пояснення, оглянувши оригінал розписки відповідача за первісним позовом [PERSON] від 05.08.2011 року, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні, дочка позивача за первісним позовом [PERSON] та син відповідача за первісним позовом [PERSON] з 30.07.2005 по 07.07.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.07.2011 року у справі № 2-478/11. 05.08.2011 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] була складена письмова розписка зі змісту якої вбачається, що [PERSON] повертає борг позивачу за первісним позовом [PERSON] , який виник унаслідок спільного подружнього життя її сина та дочки позивача. Сума боргу складає 25000 доларів США, які вона повертає 05.08.2011. Також відповідач зобов`язалася на протязі 10-ти років виплатити 10 000 доларів США. При цьому, зазначені грошові кошти, фактично 05.08.2011 [PERSON] не передавались. Кому відповідач за первісним позовом зобов`язалась виплатити 10 000 доларів США на протязі 10-ти років у розписці не вказано. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2\~ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За змістом ст.ст.\~1046,\~1047,\~1049 ЦК України,\~\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047\~ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику - така правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019 р. Дослідивши розписку, суд, виявивши її справжню правову природу, незалежно від найменування документа, доходить висновку, що між сторонами договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону, не укладався. Сам лише факт наявності оригіналу розписки у позивача за первісним позовом [PERSON] не може безумовно свідчити про існування договору позики між нею та відповідачем за первісним позовом [PERSON] . В самому тексті розписки вказано, що [PERSON] повертає [PERSON] борг, який виник унаслідок спільного подружнього життя колишнього подружжя [PERSON] , тобто [PERSON] грошові кошти відповідачці [PERSON] у власність не передавала. Таким чином, суд приходить до переконання, що складена відповідачкою за первісним позовом розписка від 05.08.2011 за своєю правовою природою не являється договором позики в розумінні статті 1046 ЦК України. Суд вважає, що стороною позивача за первісним позовом в суді не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання договору позики, а отже підстав для стягнення з [PERSON] грошових коштів та трьох процентів річних, нарахованих за період прострочення, на користь [PERSON] судом не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те, що написана нею розписка від 05.08.2011 року суперечить моральним засадам суспільства, складена під тиском та залякуваннями зі сторони чоловіка відповідача за зустрічним позовом, таку просить визнати недійсною та в порядку реституції стягнути з [PERSON] на її користь суму сплачених за розпискою коштів у розмірі 25 000 доларів США. Однак доказів складення вказаної розписки під впливом тиску та погроз до суду не надано, зустрічні позовні вимоги належними та допустимими доказами не доведені, у зв`язку з чим у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Разом з цим, представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Спірна розписка складена позивачем за зустрічним позовом [PERSON] 05.08.2011 року. [PERSON] , яка вважає даний правочин вчиненим під тиском, мала право 05.08.2011 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом. Натомість позивач за зустрічним позовом звернулася до суду 16 вересня 2022 року (підтверджується відміткою Укрпошти від 16.09.2022 на поштовому конверті, в якому зустрічна позовна заява надійшла до суду 20.09.2022), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 2\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином,\~ суд приходить до висновку, що [PERSON] пред`явила зустрічний позов вже після спливу позовної давності (16 вересня 2022 року), тому в задоволенні зустрічних позовних вимог і з цієї підстави необхідно відмовити. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, у відповідності до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем за первісним позовом судові витрати стягненню з відповідача за первісним позовом не підлягають, а також понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати стягненню з відповідача за зустрічним позовом не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed