Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

19 червня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки в якому просив визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Позов обґрунтований тим, що в період з 28.04.2012 року по 27.02.2023 року позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Останнім часом стосунки з відповідачем погіршились, тому позивач змушений був забрати своїх дітей та переїхати за місцем проживання батьків, а саме в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, де його батько - [PERSON] має власний будинок по [ADDRESS] . Але, після розірвання шлюбу, а саме з березня місяця 2023 року відповідачка забрала молодшого сина [PERSON] , в іншу сім`ю, де вона проживає з іншим чоловіком. Старший син [PERSON] поки що проживає з позивачем, але колишня дружина постійно погрожує тим, що забере до себе і старшого сина. Хлопчики дуже прив`язані один до одного і болісно переживають розлучення. Молодший син не хоче проживати в сім`ї матері, а хоче повернутися до батька та до старшого брата. Більш того, сини самі хочуть проживати разом з батьком і просять не розділяти їх, так як мають дуже сильний зв`язок між собою. Позивач повністю опікувався і опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. Позивач офіційно працевлаштований, а саме проходить службу на посаді старшого пожежного рятувальника 23 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Миколаївській області, тому отримує стабільну заробітну плату, котрою задовольняє всі нагальні потреби дітей. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. В даний час син [PERSON] навчається в 4 класі Лисогірського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Молодший син [PERSON] не відвідує ДНЗ в зв`язку з воєнним станом, але позивач сам займається його розвитком та навчанням, грає у розвиваючі ігри, читає книжки, демонструє розвиваючі картинки, тощо. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дітей, в них є свій дитячий куточок, де вони граються, є спальний куточок, де вони відпочивають. Для старшого сина обладнаний куток для навчання та приготування уроків. Діти забезпечені гаджетами, іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дітей, позивач вважає за доцільне залишити їх на його утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не визнала позовні вимоги та звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання дітей з матір`ю, який ухвалою суду було об`єднано в одне провадження із первісним позовом, так як вимоги за двома позовами є взаємовиключними. Обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач зазначила наступне. В січні 2023 року, після прийняття рішення про розлучення позивач за первісним позовом забрав дітей та поїхав разом з ними до своїх батьків в с.Лиса Гора Первомайського р-ну Миколаївської області. Мови про те, що діти залишаться проживати разом з ним, не було. При цьому, старшого сина [PERSON] , який навчався в 4-му класі Первомайського ліцею «Престиж», серед навчального періоду позивач забрав з собою та влаштував до Лисогірського ліцею. Після переїзду до с.Лиса Гора, позивач забрав з собою частину побутової техніки, інше майно, чим унеможливив подальше повноцінне проживання в їхньому будинку по [ADDRESS] . Відповідачка вимушена була переїхати на подальше проживання до свого цивільного чоловiка в будинок, розташований по [ADDRESS] . З моменту переїзду позивача до с. Лиса Гора, відповідачка неодноразово приїздила до дітей, спілкувалась з ними, забирала їх до себе у м.Первомайськ, а коли діти хтіли поїхати до батька, відповідач відвозила їх, або останній приїздив. Точно так само діяв і позивач, тобто ніяких перешкод у цьому не було. В березні 2023 року молодшого сина [PERSON] , якому виповнилось 5 років, відповідачка вирішила влаштувати до дитячого садка, щоб найкраще підготувати його до подальшого навчання в школі. Будь-яких заперечень з боку позивача не надходило, тим більш, що дитячий садок в с. Лиса Гора не працює. Тому твердження позивача, що « Молодший син [PERSON] не відвідує ДНЗ в зв`язку з воєнним станом», не відповідає дійсності. З 08.03.2023 року син [PERSON] систематично відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 «Дюймовочка», який розташований практично поряд з будинком, де відповідач проживає по [ADDRESS] . Близькість до місця проживання, навчальний процес та розвиток дитини були дуже зручними та необхідними як для матері так і сина [PERSON] . Але, коли наприкінці червня 2023 року відповідач в черговий раз на прохання позивача віддала йому молодшого сина [PERSON] і якого він мав повернути 02.07.2023 року, позивач в той день відмовився повертати сина та заявив, що відтепер він буде проживати разом з ним. Відповідач була проти такого рішення позивача, благала його повернути молодшого сина. Позивач пообіцяв повернути сина через тиждень. Вказані обставини вимусили відповідача звернутись до поліції. Однак, через тиждень позивач також не повернув матері молодшого сина. Зазначена обставина суперечить завіренням позивача, що він нібито ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дітьми. Прагнення позивача визначити місцем проживання спільних дітей разом з ним є впливом на нього його батьків і він розраховує, що саме вони будуть займатись вихованням дітей. Зайнятість позивача на службі у військовий час не дозволить йому постійно та повноцінно займатись вихованням дітей. Позивачу в любий час можуть змінити графік проходження служби, викликати на роботу у вільний час, відправити у короткострокове або довгострокове відрядження. Суттєва відстань між населеними пунктами, бездоріжжя, військовий стан та інше є значними труднощами оперативного реагування на здоров`я дітей. За все життя дітей, коли вони хворіли, саме мати піклувалася ними, перебувала з ними на лікарняних, у лікарні, на адаптації та інше. Будинок, в якому зареєстрована та зараз проживає відповідач з цивільним чоловіком повністю облаштований та придатний для проживання та гармонійного розвитку дітей. В будинку є всі зручності: газ, газове опалення, водопостачання, ванна кімната, туалет, кухня, всі кімнати мебльовані, є окрема кімната для дітей, яка облаштована необхідними меблями, є місце для розваг, навчання та інше. Цивільний чоловік відповідачки, з яким неї серйозні наміри на подальше проживання, поважає її та її дітей, він підтримує відповідачку в прагненнях, щоб діти жили разом з ними. Між дітьми та цивільним чоловіком відсутні конфлікти, він гарно відноситься до них, допомагає їх виховувати, зранку заводить молодшого сина [PERSON] до дитячого садочку, бо робочий день в неї починається о 07 год. ранку. Після закінчення робочого часу мати забирає дитину із дитсадка та вони разом проводять вільний час. Відповідач офіційно працевлаштована, а саме: працює на посаді акушерки в ТОВ «Смартлаб», має не повну вищу освіту за спеціальністю «акушерська справа», має постійний стабільний дохід, яким може задовольнити нагальні потреби дітей. Стан здоров`я відповідача добрий, поганих звичок не має, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась. За місцем роботи та місцем проживання характеризується виключно з позитивного боку. В судовому засіданні кожна із сторін підтримала свої вимоги, та відповідно заперечувала проти задоволення позовних вимог опонента. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала первісний позов. Від органу опіки та піклування надійшов висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дітей, в якому орган опіки та піклування безальтернативно висловився про те, що проживання дітей з батьком буде відповідати їх інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та допитавши у якості свідка старшого сина сторін, [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, в той час як у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійс-нення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд отримав висновок органу опіки та піклування, який вважає, що проживання дітей з батьком буде відповідати найвищим інтересам дітей. Висновок органу опіки та піклування від-повідно до ч. 5 ст. 19 СК України повинен бути поданий суду на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок відповідає вимогам закону, є мотивованим та аргументованим, отже суд не вбачає підстав відступити від висновків, викладених у вказаному висновку. Більше того, допитаний судом старший син сторін у справі [PERSON] , якому на час допиту судом виповнилося десять років, не вагаючись заявив, що бажає проживати саме з батьком. Дитина була допитана судом у присутності представника органу опіки та піклування. Батьки під час допиту були видалені судом із зали суду, задля забезпечення вільного волевиявлення дитини та унеможливлювання будь-якого психологічного тиску на нього. Суд вважає, що побажання дитини були щирими, та дійсно відповідають його найвищим інтересам. Молодша дитина судом не допитувалась, через малий вік. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, з урахуванням побажання дитини та висновку органу опіки та піклування, суд переконаний, що місцем проживання малолітніх дітей сторін слід обрати місце проживання батька. Таке рішення на думку суду жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дітьми. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дітьми, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при звернення до суду.

Outcome: approved