Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивачка 16 березня 2023 року звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона до 10 листопада 2010 року перебувала в шлюб із [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] . Відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї дитини, не проявляє батьківської турботи відносно сина, долею дитини не цікавиться. Вихованням дитини займається чоловік позивачки, якого дитина кличе батьком. Тому просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача до повноліття дитини. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позбавлення його батьківських прав не заперечував, повідомив суду, що він дійсно з дитиною ніколи не спілкувався та не утримував її. У вихованні дитини участі не приймає. В частині стягнення з нього аліментів не заперечував, але вважав, що розмір аліментів слід зменшити, оскільки в нього на утриманні перебуває дитина-інвалід. Третя особа в судове засідання не з`явилась про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд заслухавши сторони, з`ясувавши обставини по справі, вислухавши показання свідків, думку дитини, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 жовтня 2019 року виданого Індустріальним Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] - [INFO] (а. с. 6). Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 квітня 2022 року, видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] зареєстрував 27 квітня 2022 року шлюб із [PERSON] і дружина після реєстрації шлюбу прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а. с. 8). Відповідно до акту підтвердження фактичного місця проживання від 24 лютого 2023 року [PERSON] проживає з 2015 року за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї, яка складається з його матері - [PERSON] , двох сестер, дідуся та дядьки (а. с. 18). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] виконавчого комітету Солонянської селищної ради №186 від 15 червня 2023 року, як органу опіки та піклування, вбачається, що [PERSON] не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток і свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Солонянської селищної ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 82-85). Відповідно до вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, яке він відбуває з 29 жовтня 2020 року (а. с. 211-214). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду ті обставини, що більше восьми років жодного разу не бачили відповідача в сім`ї позивачки та її сина, дитина називає батьком чоловіка позивачки і жодного разу про батька не згадувала. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] підтвердив суду, що не знає відповідача, вважає своїм батьком [PERSON] , і не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що заявлені вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач, жодним чином не цікавиться долею свого неповнолітнього сина, ніколи відвідував його, не турбується про його стан здоров`я, фізичний стан, жодним чином не утримує дитину, не займається його духовним вихованням, що в своєї сукупності дають підстави для висновку про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому суд вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , і таке позбавлення прав буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені норми, суд при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , враховує, що стан здоров`я дитини є задовільним, відповідач фізичного здоровий, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , тому розмір аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, буде необхідним та достатнім для задоволення потреб дитини. Заявлений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини - 1/4 частина заробітку (доходу) відповідача є безпідставним, враховуючи, що відповідач має на утриманні іншу малолітню дитину, тому в цій частини вимог позивачки слід відмовити. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, часткове задоволення позовних вимог позивачки про стягнення аліментів, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав, а також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат (а. с. 7, 21). На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 160, 164, 166, 182, 183 СК України та

Outcome: partial