Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (фактичне місце проживання не відоме) батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої по [ADDRESS] , аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на особові рахунки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у відділенні Державного Ощадного банку України до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відноснояких вона є матір`ю - одиначкою. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі № 694/1144/20, провадження № 2/694/82/20 вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 № 67, № 68, малолітнім дітям наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішеннями виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 № 138 та № 139 призначено опіку над, дітьми, позбавленими батьківського піклування, та призначено опікуна, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] де і перебувають діти по даний час. В травні 2021 року [PERSON] народила доньку, [PERSON] , [INFO] , відносно якої являється матір`ю одиначкою. Дитина народилась із вродженими вадами серця та тривалий час лікувалась в патології новонароджених. Дитину з матір`ю виписали з лікарні 08.06.2021 року, про те у зв`язку з погіршенням стану здоров`я дитини, малолітня [PERSON] разом з матір`ю перебували на лікуванні у дитячому відділенні КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області. 13.08.2021 року малолітня [PERSON] булла виписана додому. Матері [PERSON] були надані рекомендації щодо належного прийому ліків. 16.08.2021 року на лінію «102» надійшло повідомлення про покинуту новонароджену дитину в занедбаному стані. При виїзді на місце, працівниками поліції булла виявлена дитина жіночої статті, вік приблизно 3-4 місяці. Дитина булла брудна, занедбана, з опрілостями, голодна та одягнена не по сезону. Оскільки булла загроза життю та здоров`ю дитини, працівники поліції склали Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Потім було прийнято рішення про влаштування дитини до дитячого відділення КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Черкаської області. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 347 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 348 дитину влаштовано на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради, де дитина перебуває по даний час. За час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в будинку дитини, а саме: з 23.09.2021 року і по теперішній час, мати відвідувала дитину один раз - [INFO] , та декілька разів телефонувала. Згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції України, від 03.02.2023 № 1469/53/04/06-2023 [PERSON] , [INFO] , неодноразово булла притягнута до адміністративної відповідальності. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 15.02.2023 року розглянуто матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На засідання комісії [PERSON] не з`явилась, хоча булла завчасно попереджена. Виходячи з вищевикладеного, відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Заяви, клопотання, іншіпроцесуальнідії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.03.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.06.2023 року позовні вимоги органу опіки та піклування Звенигородської міської ради було задоволено. 15.08.2023 року відповідач [PERSON] звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з заявою про перегляд заочного рішення по справі №694/800/23. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. від 18.08.2023 року, [PERSON] було поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішеннявід 14.06.2023 року та призначено заяву до розгляду. Ухвалою судді Звенигороського районного суду Черкаської області від 24.10.2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.06.2023 року у справі№694/800/23 було задоволено. Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.06.2023 року було скасовано. Справу вирішено розглядати в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 09.11.2023 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду через систему «Електронний суд» було направлено відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити органу опіки та піклування Звенигородської міської ради. Мотивуючи це тим, що [PERSON] , ознайомившись з позовною заявою, повністю не погоджується з нею, вважає їїнеобґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги такими, що не відповідають фактичним обставинам та не підлягають задоволенню, вважає, що позов необґрунтованим та таким, що не містить підстав для його задоволення.Зазначає, що в позовній заяві переважно міститься інформація лише щодо найменшої дитини, [PERSON] , яка вже є відібраною у матері на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину, та будь-яких інших доказів, які є підставою для позбавлення батьківських прав сам позов і додатки до нього не містять. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.11.2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Левадний О.О. не з`явилися, хоча про час та дату були повідомлені належним чином. Звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. Просили відмовити в позові. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2015р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 31 липня 2020 р. за № 00027255615, в свідоцтві про народження номер актового запису №181 від 20 листопада 2015 р. виданий відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.13, 14-15). [PERSON] народилася [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2015р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 31 липня 2020 р. за № 00027255493, в свідоцтві про народження номер актового запису №180 від 20 листопада 2015 р. виданий відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.18, 19-20). [PERSON] , народилася [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.06.2021 р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 27 серпня 2021 р. за № 00032308287, в свідоцтві про народження номер актового запису №93 від 18 червня 2021 р. виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.26, 27-28). Заочним Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі № 694/1144/20, провадження № 2/694/82/20 вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у їх матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. (а.с.7-9). На підставі рішень виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 19.03.2021 № 67, № 68, малолітнім дітям наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішеннями виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.04.2021 № 138 та № 139 призначено опіку над, дітьми, позбавленими батьківського піклування, та призначено опікуна, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] де і перебувають діти по даний час. (а.с.16,17, 21,22). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.08.2021 року була виявлена дитина жіночої статті, вік приблизно 3-4 місяці. Дитина булла брудна, занедбана, з опрілостями, голодна та одягнена не по сезону. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 347 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 № 348 дитину влаштовано на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. (39,40) За час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в будинку дитини, а саме: з 23.09.2021 року і по теперішній час, мати відвідувала дитину один раз - [INFO] , та декілька разів телефонувала, що підтверджено інформацією КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 26.01.2023 № 77. Згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції України, виданої Звенигородським районним відділом поліції Головного Управління Національної поліції України в Черкаській області від 03.02.2023 № 1469/53/04/06-2023 [PERSON] , [INFO] , булла притягнута до адміністративної відповідальності сім разів (а.с.36). З довідок Ватутінського ліцею №2 ім. М.Ф. Ватутіна від 16.03.2023 р. №46,47 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у данному закладі у 1-В класі (а.с.23). З інформації Ватутінського ліцею №2 ім. М.Ф. Ватутіна від 16.03.2023р. №01-26/52 вбачається, що за час навчання [PERSON] та [PERSON] в ліцеї з класним керівником та соціальним педагогом співпрацювала опікун [PERSON] та прабабуся дітей [PERSON] , в квартирі якої проживає опікунська сім`я. Опікуну [PERSON] допомагає у вихованні та догляді дітей його тітка, [PERSON] , яка підтримує зв`язок з класним керівником та постійно цікавиться навчанням та поведінкою дітей. Мати дітей [PERSON] навчанням дітей цікавилася, вихованням не займалась, ініціативи щодо спілкування з дітьми не виявляла, з класним керівником контакту не підтримувала (а.с.24). З характеристики учнів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що діти не відвідували дошкільну дитячу установу. За період навчання [PERSON] показав низький рівень готовності до навчання. [PERSON] показала середній рівень готовності до навчання. Мати не цікавилася успіхами дітей, не контролювала успішність дітей в школі та виконання домашнього завдання (а.с.25). Органом опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до вимог частини першої та другої статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. По справі 753/2025/19 за наслідком розгляду спору про позбавлення батьківських прав, постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року, суд виходив з тих мотивів, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування,медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавленнябатьківських прав допускаєтьсялишетоді, коли змінитиповедінкубатьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур протиУкраїни» від 16 липня 2015 року(заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокремавід 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі№ 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17,від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі№ 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органомопіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області від 17.02.2023 року про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearnsv. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Верховний суд України в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Акт обстеження умов проживання, на який посилається Позивач, підписаний лише членами Комісії та не підтверджує зазначених в акті обставин. Окрім цього, підписи сусідів та інших членів сім`ї а Акті - відсутні. Посилання Позивача на те, що [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності є недоцільним, оскільки адміністративне стягнення у вигляді штрафу сплачено відповідачем у повному обсязі. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] містить в собі посилання на те, що 15.02.2023 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яке Відповідач не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином. Проте, до позовної заяви не надано будь якого підтвердження належного повідомлення [PERSON] про таке засідання комісії. Долучена до позовної заяви характеристика на [PERSON] та [PERSON] із Звенигородського ліцею є сумнівною, оскільки діти навчалися у 1 класі на час надання такої характеристики. Посилання на те, що навички читання не сформовані та те, що виникають складності під час письма у [PERSON] та [PERSON] є недоцільним, оскільки у 1 класі такі навички лише починають формуватися та основним завданням педагогів є допомога та навчання дітей. Зазначення, що мати - [PERSON] не працює - незрозуміле, оскільки [PERSON] перебувала у декретній відпустці, доглядала за [PERSON] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 року №348, вирішено влаштувати на повне державне утримання малолітню [PERSON] , [INFO] , у Комунальний заклад «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради, терміном на шість місяців, проте малолітня досі перебуває у вищезазначеному закладі. Долучений до позовної заяви акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку є сумнівним. По-перше, особа, яка знайшла дитину - [PERSON] є рідним братом Відповідача. Тобто, [PERSON] є його племінницею, а здійснити повідомлення про знайдену дитину він міг через свої складні та напужені стосунки з [PERSON] . Окрім цього, понятою особою, яка розписалися у Акті є соціальний фахівець, тобто заінтересована особа.Також те, що адресою, де була «знайдена» дитина є її місце проживання та місце проживання матері - [PERSON] ( [ADDRESS] ). Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину, дитину було знайдено о 16:55 год, а о 17:20 год було складено Акт. Тобто, фактично протягом 25 хвилин [PERSON] було відібрано у матері, в період її тимчасової відсутності, та передано до лікарні. Враховуючи наведене, позицію відповідача та його представника, які в судовому засіданні неодноразово категорично заперечували протии позбавлення її батьківських прав та зазначали на бажанні відповідача займатись вихованням дітей, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що [PERSON] дійсно втратила інтерес до дітей. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що на даний час ще є підставі зберегти родинні відносини матері з дітьми, але враховуючи що у останньої вже відібрано дітей внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків, і цей факт може негативно вплинути у подальшому на збереження сімейних відносин, суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків (п. 19 постанови Пленуму Верхового Суду Українивід 30 березня 2007 року, №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав») Позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, вона буде позбавлена батьківських прав. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed