Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , місце смерті м. Лодзь Республіка Польща, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка будучи онкологічною хворою у березні 2022 року після початку військової агресії російської федерації проти України переїхала до республіки Польщі де [INFO] в м. Лодзь Республіка Польща померла. Отримати свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки картка про смерть, видана Воєводською спеціалізованою лікарнею ім. М. Пирогова в Лодзі не відповідає формі лікарського свідоцтва про смерть. Встановлення факту смерті необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть та настання відповідних юридичних наслідків поховання урни з прахом матері на кладовищі, відкриття спадщини. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомленим належним чином, проте подав до суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі у зв`язку з робочим навантаженням. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так,\~відповідно до\~п.\~8\~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. У разі реєстрації смерті не в тому консульському окрузі, де проживав померлий, консул, який зареєстрував смерть, повідомляє про реєстрацію смерті дипломатичне представництво або консульську установу України, де померлий перебував на обліку, указавши при цьому його прізвище, ім`я, по батькові, а також номер та дату актового запису про смерть. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом (документ, виданий медичним закладом, має бути перекладений та легалізований у встановленому порядку); довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування (документ має бути перекладений та легалізований у встановленому порядку). Реєстрація смерті громадян України, які померли в дорозі на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або іншому транспортному засобі, провадиться у найближчому дипломатичному представництві або консульській установі України при пред`явленні заявником необхідних документів. У графі «Місце смерті» актового запису про смерть указується місцезнаходження дипломатичного представництва або консульської установи, у якій проведена реєстрація смерті. На підставі актового запису про смерть консул видає довідку про смерть до органів соціального захисту населення для одержання допомоги на поховання. При встановленні надалі відомостей про померлого, яких бракувало, зміни і доповнення до запису акта про смерть уносяться згідно з\~Положенням\~про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану. Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст. 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). У відповідності до положень ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи [PERSON] , [INFO] , є матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] померла через інфекційне захворювання у Воєводській спеціалізованій лікарні ім. М. Пирогова у м. Лодзь. Згідно Протоколу № 79/06/2023/К виконання спопеління-кремації особи від 07.06.2023 року, а також Свідоцтва кремації від 07.06.2023 року, 05.06.2023 року тіло [PERSON] було піддано кремації в крематорії м. Лодзь. 19.06.2023 року Консульським відділом Посольства України в Республіці Польща видано довідку № 6137/КВ/547-359/с про смерть [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] у м. Лодзь та видано лист № 6137/КВ/547-359/с Митним та прикордонним службам РП І України про дозвіл на перевезення з Польщі в Україну урни з прахом громадянки України [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] у м. Лодзь. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey», «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Враховуючи наведене, а також значення, яке має для встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved