Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 14.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості 480000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, на строк до 13.02.2018 включно. Цього ж дня на забезпечення виконання вищезазначеного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір поруки № 640/70-П70, відповідно до умов якого, остання взяла на себе обов`язок в солідарному порядку відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливих штрафних санкцій. Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник [PERSON] належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримався, у зв`язку із чим станом на 02.08.2016 утворилась заборгованість в загальному розмірі 1032240,31 доларів США, з яких: 435072,77 доларів США - заборгованість за кредитом, 435948,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1764100,48 грн пеня за прострочення строків повернення кредиту, 2231484,00 грн. пеня за прострочення строків сплати процентів. Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 1032240,31 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення по суті, а також стягнути з відповідачів на користь 383738,30 грн судового збору. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2017 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] заборгованість за вищевказаним договором по кредиту та процентам 871020,92 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів 4101208,56 грн. та 383738,30 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.07.2019 вказане вище рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 24.03.2021 залучено\~АТ «Альфа-Банк» правонаступником АТ «Укрсоцбанк» у справі за позовом\~ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановою Верховного суду від 24.03.2021 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2017 та постанову Миколаївського апеляційного суду від 31.07.2019 в частині задоволених позовних вимог до [PERSON] скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ході розгляду справи 18.07.2023 позивач уточнив позовні вимоги та просив достроково стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 740568,37 доларів США та 3895662,58 грн., яка складається з 435072,77 доларів заборгованості по кредиту, 305495,60 доларів США заборгованості по процентам, 1726782,51 грн. пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та 2168880,07 грн. пені за несвоєчасну сплату по процентів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не погоджується з вимогами банку та просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні вимог. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 головуючим по справі визначено Коваленка І.В., а 14.05.2021 матеріали вказаної справи надійшла на адресу суду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.06.2021 по вищевказаній справі відкрито провадження у справі\~за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.12.2022 в порядку процесуального правонаступництва замінено позивача АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». У судове засідання, призначене на 29.11.2023, сторони не з`явилися, представники сторін дали до суду 29.11.2023 заяви про розгляд справи за їх відсутності в яких просили представник позивача позовні вимоги задовольнити, а провадження в частині суми вимог 130452,55 грн. закрити; представник відповідача відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 14.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», і [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №640/70-К70, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості до 480 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, на строк по 13.02.2018 включно (том 1 а.с.4-8). Відповідно до п.4.2 договору, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. За умовами пункт 4.5 договору, у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). На виконання умов вказаного договору, згідно з заявами про видачу готівки [PERSON] отримано 14.02.2008 - 342600 доларів США кредитних коштів, 19.02.2008 - 10000 доларів США, 20.02.2008 - 80000 доларів США, 07.03.2008 - 15000 доларів США, 18.03.2008 - 10000 доларів США, 04.03.2008 - 14000 доларів США, 02.04.2008 - 4 400 доларів США (том1 а.с.17-23). 24.02.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і [PERSON] у простій письмовій формі укладена додаткова угода № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №640/70-К70 від 14.02.2008, за умовами якої надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14, 5% річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 480000 доларів США (том 1 а.с.131). 29.05.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту №640/70-К70 від 14.02.2008, відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти зазначений договір у новій редакції. Так, банк надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 435072,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних, на строк до 13.02.2018 включно (том 1 а.с.113-122). 29.05.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 4 до договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008, відповідно до якого внесено зміни щодо графіку погашення кредиту та процентів. (том 1 а.с.10-13). Сторонами також визначено, що розмір процентів за користування кредитом протягом чотиримісячного строку з дати підписання кредитного договору складає 1% річних та починаючи з 29.09.2014 їх розмір становить 14,5 % річних (том 1 а.с.127-128-23). В зазначених додаткових угодах від 29.05.2014 за № 3 та № 4 також на час їх укладання визначена сторонами сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 435072,77 доларів США та сума заборгованості за відсотками в розмірі 316408,74 доларів США (том 1 а.с. 113, 127). На договорах міститься запис про погодження позичальником всіх змін умов договору. Отже, укладаючи кредитний договір та зміни до нього, позичальник погоджувався з його умовами та був обізнаний і щодо порядку і графіку сплати платежів у погашення заборгованості. Станом на 02.08.2016 утворилась заборгованість в загальному розмірі 1032 240,31 доларів США, з яких: 435072,77 доларів США - заборгованість за кредитом, 435948,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 71180,37 доларів США пеня за прострочення строків повернення кредиту, 90039,02 доларів США пеня за прострочення строків сплати процентів. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.11.2018 за клопотанням представника відповідача призначено економічну експертизу з метою перевірки правильності розрахунку кредитної заборгованості наданого банком. Відповідно до висновку судово бухгалтерсько - економічної експертизи від 01.07.2019 № 7 банківський розрахунок заборгованості не відповідає матеріалам справи. За розрахунками експерта станом на 02.08.2016 заборгованість в доларах США становить: за тілом кредиту 433935,46, за відсотками 431270,34, пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 01.08.2015 по 02.08.2016 71180,37 та пеня за несвоєчасне погашення відсотків за цей же період - 90039,02. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту та відсотками разом становитиме 865205, 34 доларів США (433935, 46 + 431270, 34 ), що на 5815,58 доларів США (871020,92 865205, 34) менше суми, яку стягнуто рішенням. Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу.\~ Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наведеним висновком експерта погодитись не можна, оскільки в наведених розрахунках допущено механічні математичні помилки. Так в частині дослідження експерта, що викладено в таблиці 1, сума отриманих коштів позичальником [PERSON] по спірному кредитному договору становить 475000,00 доларів США, а сума оплачених коштів позичальником в таблиці 2 експертного висновку становить 125319, 96 доларів США, вказані суми відповідають розрахунку позивача, який досліджувався експертом (том 4 а.с. 195, 199). Проте в додатку 2 до висновку експерта таблиці 2.1 загальна сума отриманих коштів, на яку експертом проводилося нарахування відсотків, складає 471600, 00 доларів США, а не 476000, 00 доларів США, як раніше визначено експертом. Така відмінність стала внаслідок помилкового неврахування в загальній сумі отриманих коштів одного траншу кредиту на суму 4400,00 доларів США, отриманого позичальником 02.04.008, та не здійснено на вказану суму нарахування відсотків за користування кредитом. Також, загальна сума сплачених боржником коштів в цьому розрахунку зазначено, як 125324,96 доларів США, а не 125319,00 доларів США, як визначено експертом раніше у пункті 1.2 дослідницької частини висновку експерта. Така невідповідність виникла внаслідок помилкового зазначення платежу [PERSON] від 08.04.2009 замість сплаченої суми 4932,00 зазначено 4937,00 доларів США (том 4 а.с. 208). Загальна сума нарахованих відсотків у стовпчику 7 та загальна сума нарахованих відсотків за місяць у стовпчику 9 визначені експертом в однакових сумах - 518930,76 доларів США (том 4 а.с.208), при тому що результат додавання всіх складових цих сум виходить іншим, а саме 518546,59 та 518686,11 доларів США відповідно. В свою чергу, різниця між цими фактичними загальними сумами (518686,11-518546,59=139.52) є результатом неправильного відображення експертом сум відсотків нарахованих станом на 28.03.2008 у (зазначено 4800,29 замість 4800,30 (том 4 а.с.205-208)) та за період з 29.04.2009 до 29.05.2014 (зазначено 324530,39 замість 324390,86 (том 4 а.с.208)). Крім того у вказаному розрахунку експертом було двічі невірно визначено кількість днів у періоді нарахування (стовпчики 1 та 2), а саме період з 28.04.2008 до 08.05.2008 визначений рівнем 9 дням, що фактично дорівнює періоду з 29.04.2008 до 08.05.2008 та свідчить про помилку у кількості днів попереднього періоду , де замість 19 днів помилково зазначено 18 днів (том.4 а.с.206) та період з 29.09.2008 до 09.10.2008 визначений рівним 11 дням, а не 10, як це є фактично (том.4 а.с. 206-207). Зазначене впливає на результат відсотків, оскільки дані стовпчику 2 входять до формули їх нарахування. Також не можна погодитись з визначеним експертом, розподілом сплачених позичальником сум між відсотками та тілом кредиту, що відображено у стовпчиках 8, 10, та 11 цієї ж таблиці 2.1 сплачених позичальником коштів 10.02.2009, оскільки таке протирічить пункту 2.12 діючої на той час редакції договору та платіжним документам, де сума платежу розподілена на суму заборгованості за тілом кредиту та суму відсотків (том 3 а.с.52-57). В разі виправлення вказаних помилок в експертному висновку, сума заборгованості буде перевищувати заборгованість нараховану позивачем на 947,77 доларів США. Таке вбачається з наведених розрахунків банку за допомогою таблиці аналогічної з таблицею запропонованою експертом (том 4 а.с. 242-244). Представником банку також запропоновано розрахунок за методикою експерта, проте з урахуванням періодів нарахування відсотків, який відповідає періодам визначеним у виписці по особовому рахунку банку позичальника за № [NUMBER] (том 3 а.с. 154-155), оскільки експертом безпідставно зменшені вказані періоди на 1 день, а також з урахуванням розподілу сплачених позичальником коштів відповідно до платіжного документу, в якому визначені суми платежу щодо тіла кредиту та відсотків (том 4 а.с.245-247 ). Належного обґрунтування у вказаній частині розрахунки експерта не містять. Так, відповідно до наведеного розрахунку представника банку борг за тілом кредиту становить 435072,77 долари США та борг за відсотками 435948,15 доларів США, що дорівнює сумі 871020, 92 доларів США. Суми нарахованої пені як за висновком експерта так і за розрахунком банку в доларах США співпадають, а незначна відмінність вказаних сум в гривневому еквіваленті утворилася за рахунок різниці у застосованому курсу долара США до гривні. Обґрунтованих заперечень щодо наведених порівняльних розрахунків представника банку, представником [PERSON] не надано, таких заперечень не було надано представниками відповідача і при перегляді апеляційними судом рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2017. За вказаних обставин, первісний розрахунок позивача кредитної заборгованості є вірним, ґрунтується на умовах договору та відповідних змін до нього, та не спростований відповідачем. Судом встановлено, що в 2019 році [PERSON] звертався до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання частково недійсними договорів про внесення змін №№ 3, 4 до договору кредиту №640/70-К70 від 14.02.2008. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2020 у справі № 489/3996/19, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 19.07.2023 від представника АТ «Сенс Банк» надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 130452,55 доларів США, заява про уточнення позовних вимог та прояснення з врахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 24.03.2021, якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У своєму клопотанні позивач просить закрити провадження в частині вимог в сумі 130452,55 доларів США з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, так як на час ухвалення рішення відсутній предмет спору у частині стягнення зазначеної заборгованості, та як 25.09.2019 заборгованість сумі 130452,55 доларів США була погашена відповідачем, що підтверджується меморіальним ордером № 5279 від 25.09.2019, за рахунок іпотечного майна - нежитлових приміщень магазину промислових товарів та нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 296,1 кв. м, та земельної ділянки для обслуговування цього магазину загальною площею 0,0106 га. (пункт 1.3.2 кредитного договору в первісній редакції та пункт 1.3.1 кредитного договору в редакції Договору про внесення змін № 3 від 29.05.2014), право власності на яке набуло АТ «Укрсоцбанк» за ціною 3158190,00 грн., що підтверджується свідоцтвами №№ 631, 630, виданими 12.09.2019 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. Доларовий еквівалент вартості набутого нерухомого майна - 130452,55 доларів США позивачем визначено за офіційним курсом гривні щодо долала США встановленого НБУ станом на 25.09.2019 (24.209491 грн. = 1 долару США). Із наданих позивачем доказів встановлено, що акт № 55290840/8 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.09.2019 на підставі якого ПАТ «Укрсоцбанк» набуло права для отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів за ціною 3158190,00 грн. та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реалізації предмета іпотеки серія та номер 630, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О. В. 12.09.2019, були оскаржені [PERSON] в судовому порядку. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 07.06.2021 у справі № 490/9161/19 позовні вимоги [PERSON] були задоволені, але постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.11.2021, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22.06.2022, рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується часткове погашення заборгованості відповідача за кредитним договором за рахунок іпотечного майна в розмірі 130452,55 доларів США, у зв`язку із чим позивач просить закрити провадження у справі в частині цієї заборгованості у зв`язку із відсутністю предмету спору. З урахуванням погашеної заборгованості відповідача по кредитному договору, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70 від14.02.2008 у загальному розмірі 740568,37 доларів США та 3895662,58 грн., з яких 435072,77 доларів США заборгованість за кредитом, 305495,60 доларів США по процентам, 1726782,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 2168880,07 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів. Нарахування пені АТ «Сенс Банк» підтвердив розрахунком, доданим до заяви від 18.07.2023, згідно якого заборгованість розрахована за період з 01.08.2015 по 01.08.2016. Контррозрахунку для спростування нарахованої позивачем заборгованості відповідач не надав. Проте представник відповідача 29.11.2023 надав до суду додаткові пояснення щодо необхідності застосування строку позовної давності. У пояснення представник відповідача зазначає, що з огляду на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 24.03.2021 вважає додатково заявити про пропуск позивачем строку позовної давності. Зазначає, згідно з умовами підпункту 3.3.7 пункту 3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому пунктом 1.1.1 цього договору та комісії в розмірах та порядку, визначеному пунктами 2.6, 2.8, 2.9 договору. Крім того, підпунктом 3.3.9 пункту 3.3 кредитного договору № 640/70-К70 закріплено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в підпункту 1.1.1 пункту 1.1 цього договору у сумі різниці між максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоду в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений договором № 640/70-К70. Тобто, у кредитному договорі № 640/70-К70 від 14.02.2008 сторони погодили не лише загальну суму кредиту, а і порядок та строки виконання позичальником своїх зобов`язань. Підтверджує, що у відповідності до умов договору у відповідача виникло грошове зобов`язання з повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування коштами. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Зі змісту банківських квитанцій від 08.09.2009, від 24.06.2009 та 10.12.2009 вбачається, що за період 2009 року [PERSON] здійснив погашення заборгованості в загальній сумі 4910 доларів США. На думку представника відповідача, фактично умови кредитного договору № 640/70-К70 від 14.02.2008 були порушені [PERSON] вже станом на 08.05.2009. Тому враховуючи, що відповідач з 08.05.2009 не здійснив чергового обов`язкового платежу та з огляду на умови пункту 4.5 кредитного договору, строк користування кредитом сплинув не пізніше 10.07.2009, тобто через 60 календарних днів після настання дати здійснення чергового платежу. Після 10.07.2009 у відповідача виникло зобов`язання здійснити повернення кредиту в повному обсязі та сплати проценти за весь час фактичного користування кредитом, а також неустойку. Тому, саме з 10.07.2009 у позивача виникло право звернутися до суду для захисту порушеного права та вимагати стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, але банк звернувся до суду лише 10.08.2016, тобто за межами строку позовної давності, встановленого цивільним законодавством. Також зазначив, що доводи позивача про переривання строку позовної давності, у зв`язку з тим, що відповідач фактично визнав існуючу заборгованість шляхом укладення (підписання) договору про внесення змін № 4, яким змінено умови кредитного договору та основне зобов`язання, який підписаний сторонами 29.05.2014, тобто поза межами строку позовної давності, не узгоджуються з положеннями статті 264 ЦК України, а тому не можуть бути взяті до уваги. У підтвердження своїх доводів, представник відповідача зробив посилання на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10.06.2022 у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) та 26.10.2022 у справі № 752/10864/19 (провадження № 61-17278св21), в яких зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. В спростування доводів відповідача про пропуск строку позовної давності представник позивач в поясненнях від 18.07.2023 вказав, що наявними в матеріалах справи виписками по особових рахунках [PERSON] (додатки до супровідного листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 24.04.2017 та додатки до відзиву ПАТ«Укрсоцбанк» на апеляційну скаргу від 22.06.2018) та складеним на їх підставі розрахунком заборгованості за кредитним договором № 640/70-К70 від 14.02.2008 підтверджується, внесення [PERSON] платежів на погашення його заборгованості перед банком. Також переважна частина вказаних платежів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, які [PERSON] додав до своєї апеляційної скарги від 18.05.2018. На думку представника позивача, так як останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 13.01.2015, що підтверджується випискою по його особовому рахунку № [NUMBER] за вказану дату, яка є належним і допустимим доказом, тому відсутні підстави вважати про пропуск банком строку позовної давності. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.09.2020 у справі № 904/1080/19 та 18.01.2023 у справі № 522/10356/16, представник позивача вважає, що умови пункту 4.5 кредитного договору у його первісні редакції не можуть бути застосовані до спірних відносин. У даному випадку строки виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором підлягають врегулюванню умовами кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 3 від 29.05.2014, договору про внесення змін № 4 від 29.05.2014 та датою подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду (10.08.2016), який у розумінні частини другої статті 1050 ЦК України є вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача також зазначає, що зміна умов кредитного договору від 29.05.2014 відбулася в межах строку позовної давності, з урахуванням активних дій позичальника, які цій зміні передували, і які є діями, які переривали перебіг строку позовної давності, зокрема здійснення ним кожного місяця платежів в період з березня 2008 року до червня 2009 року та з жовтня 2009 року до січня 2015 року; укладення додаткової угоди № 2 від 24.02.2009, якою змінено графік внесення максимального ліміту заборгованості по кредиту; подання [PERSON] заяв від 28.04.2010 та 07.06.2011 про реструктуризацію заборгованості; видачею [PERSON] довіреностей від 28.05.2014 та 05.06.2014 на реалізацію належного йому нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; укладення 29.05.2014 до кредитного договору договорів про внесення змін № 3 та № 4. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Щодо переривання\~позовної давності Відповідно до частини першої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя\~статті 264 ЦК України). Тобто, позовна давність може перериватися внаслідок вчинення боржником дій, зокрема, здійснення платежів як на оплату основного боргу, так і іншого зобов`язання, визначеного договором. Такий висновок наведено в постанові Верховного суду від 18.01.2023 у справі № 522/10356/16 (провадження № 61-9406св22). У постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 209/3622/21 (провадження № 61-12714св22) зроблено висновок, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що\~\~перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання позовної давності, якщо платежі у\~\~рахунок погашення заборгованості були здійснені під час примусового виконання судового рішення, що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу.При цьому переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Згідно висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 27.09.2023 у справі № 727/6687/22 (провадження № 61-3174св23), до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Представник відповідача зазначає, що станом на 08.05.2009 [PERSON] було порушено зобов`язання, а тому з 10.07.2009 у позивача виникло право на звернення до суду для дострокового стягнення заборгованості. Між тим, з таблиці платежів наведеної у поясненнях позивача від 18.07.2023 вбачається, що після 08.05.2009 по 13.01.2015 мало місце щомісячне часткове погашення заборгованості, зарахування якої здійснено позивачем на погашення процентів. При цьому, погашення такої заборгованості в переважній більшості підтверджена копіями квитанцій доданими [PERSON] до апеляційної скарги від 18.05.2018 (т.4 а.с 83 162). Крім того, 24.02.2009 сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою змінили умови підпункту 1.1.1 пункту1.1 кредитного договору та встановили, що надання кредиту здійснюється окремими частинами, зі сплатою 14,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 480000,00 доларів США згідно встановленого цією додатковою угодою графіку внесення максимального ліміту. 28.04.2010 та 07.06.2011 [PERSON] звертався до АТ «Укрсоцбанк» із заявами про реструктуризацію кредитної заборгованості за договорами кредитів № 640/70-К70 від 14.02.2008 та № 646/112-К112 від 16.03.2007 на умовах відстрочення сплати основної суми кредиту на 18 місяців, пролонгації строку дії договору кредиту на 60 місяців, відстрочки сплати частини (50%) нарахованих процентів на 18 місяців. Та зі свого боку зобов`язувався погашати нараховані відсотки та не допускати прострочення платежів. Нотаріальними довіреностями від 28.05.2014 та 05.06.2014 [PERSON] уповноважував [PERSON] продати за гривневий еквівалент по курсу НБУ на момент укладення договору купівлі-продажу за ціну не нижче 120500 доларів США належні йому нежитлові приміщення магазину промислових товарів та нежитлових будівель, які розташовані за адресами: [ADDRESS] та отримані в результаті продажу грошові кошти внести на (зарахувати) в рахунок погашення кредиту (заборгованості по кредиту), відсотків, пені відповідно до кредитного договору № 646/112-К112 від 16.03.2007 від 16.03.2007 та кредитного договору № 640/70-К70 від 14.02.2008, укладених з ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, наведені докази, як і підписані позичальником договори про внесення змін №№ 3, 4 від 29.05.2014 до кредитного договору № 640/70-К70 від 14.02.2008, укладення яких з урахуванням наведених обставин здійснено у межах строку позовної давності, свідчать про визнання позичальником боргу та відповідно є наслідком переривання строку позовної давності. Тому з урахуванням наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних відносин строку позовної давності, оскільки такий строк на момент звернення позивача до суду не був пропущений. Щодо необхідності встановлення строку виконання основного зобов`язання, на що вказав Верховний Суд в постанові від 24.02.2021, то з урахуванням встановлених обставин, зокрема зміною 29.05.2014 сторонами умов кредитного договору, такий строк встановлений договорами про внесення змін № № 3, 4 від 29.05.2014 та зверненням 10.08.2016 позивача з позовом про стягнення заборгованості, тобто використання позивачем права дострокового стягнення заборгованості по кредиту, нарахованих процентів та інших платежів (пені), нарахуванням яких 01.08.2016. Щодо розміру заборгованості З урахуванням досліджених судом доказів та того, що строк кредитування позивачем змінено з 13.02.2018 на 10.08.2016, враховуючи рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.202, яке набрало законної сили та яким відмовлено в позовові [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання частково недійсними пунктів 2.1 договорів про внесення змін №№3, 4 від 29.05.2014, якими сторони кредитного договору узгодили розмір заборгованості по кредиту, а також зарахування позивачем в рахунок часткового погашення заборгованості по процентам 130452,55 доларів США, отриманих 25.09.2019 від продажу іпотечного майна, та з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача кредитної заборгованості в загальному розмірі 740568,37 доларів США та 3895662,58 грн., яка складається з 435072,77 доларів заборгованості по кредиту, 305495,60 доларів США по процентам та 1726782,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 2168880,07 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахування яких підтверджується розрахунком доданим до заяви про уточнення позовних вимог від 18.07.2023, який є меншим ніж розмір за первісним розрахунком, оцінка якому надана судом вище, та відпоідчема не оспорений. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі\~Проніна проти України). В клопотанні від 18.07.2023 позивач просить закрити провадження у справі в частині стягнення 130452,55 доларів США заборгованості, які були отримані позивачем від продажу іпотечного майна та зараховані в рахунок погашення заборгованості по процентам. За приписами пункту 2 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми\~\~можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 (провадження\~\~\~№ 61-3438сво21) зазначено, що\~предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного\~законом\~інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Враховуючи, що заборгованість відповідача по процентам зменшена за рахунок коштів отриманих позивачем від продажу іпотечного майна, правомірність продажу якого була предметом судового розгляду в іншій справі, що свідчить про відсутність час вирішення цієї справи предмету спору у частині стягнення з відповідача 130452,55 доларів США заборгованості, клопотання позивача підлягає задоволенню на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі статті\~141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 383738,30 грн.

Outcome: approved