Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Іллінського О.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов обгрунтовано тим, що [PERSON] з відповідачем є односельцями, проживають у с. Бушево Білоцерківського району Київської області. У період з 20.12.2013 до 04.12.2020 позивач займав посаду Бушевського сільського голови, а з 04.12.2020 по час заявлення позову, займає посаду старости села Бушеве Рокитнянської селищної громади. Відповідач протягом певного періоду часу записав кілька відеозаписів, у яких стверджував, що за участі [PERSON] була укладена корупційна угода, на підставі якої грошові кошти у розмірі 300 000 грн. були виведені у невідомому напрямку. Тобто, відповідач стверджує, що угода, укладена 30 грудня (2013 року) Бушевським сільським головою [PERSON] є корупційною оборудкою. Зміст даного висловлювання зводиться до твердження про те, що на підставі зазначеної Угоди з бюджету села перераховано 300 000 (гривень) невідомій особі чи особам. Таким чином, стверджуючи, що Угода від 30.12.2013 є корупційною оборудкою, тим самим відповідач стверджує, що в результаті укладання цієї Угоди позивач одержав чи мав одержати неправомірну вигоду сам особисто чи діяв з метою одержання такої вигоди іншою особою. Відеозаписи із зазначеною інформацією були викладені відповідачем в мережу Інтернет, в результаті чого могли бути переглянуті великою кількістю людей. Зазначена інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та негативною, у зв`язку з чим її поширення порушує особисті немайнові права позивача, якими є зокрема, честь, гідність і ділова репутація, які є недоторканними (згідно із ч.2 ст. 297, ч. 1 та ст. 299 ЦК України). Оскільки він займає публічну посаду, у зв`язку з чим межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього безумовно є ширшими у порівнянні з пересічним громадянином, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності органу місцевого самоврядування, та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. Разом з тим, та інформація, яку поширює відповідач, не є оціночною чи критичною в допустимих межах, оскільки у ній стверджується про порушення ним, як публічною особою, норм чинного законодавства України шляхом укладення, як на думку відповідача, корупційної оборудки. Поширенням вказаної інформації відповідач намагається створити його негативну соціальну оцінку в очах односельчан, виборців та колег. Отже, внаслідок розповсюдження зазначеної інформації про нього, страждає його ділова репутація, завдається шкода його немайновим інтересам. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб та має право звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. На підставі викладеного позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі і гідності, принижує честь і гідність позивача, інформацію, поширену відповідачем на його персональній сторінці у соціальній мережі "Фейсбук".Також просить зобов`язати відповідача спростувати вказані неправдиві відомості у спосіб, в який вони були поширені, а саме - шляхом розміщення на сторінках в мережі інтернет-ресурсу «Facebook». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Заяви ( клопотання) учасників справи та інші процесуальні рішення у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 15.09.2021. Відповідно до протоколу автоматизованого розполіду судової справи між суддями від 23.12.2021 справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог статті 187 ЦПУ України, судом 12.01.2022 зроблено запит старості с. Бушеве Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про надання інфоримації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . У зв`язку з ненаданням запитуваної інформації, 26.05.2022 судом зроблено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. Відповідно до інформації, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, яка надійшла до суду 10.06.2022, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою, зазначеною у позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляду справи у загальному порядку, підготовче судове засідання призначено на 09 годину 04 серпня 2022 року. У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 04.08.2022, представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Іллінського О.В. та витребувано, зазначені у його клопотанні докази. Підготовче судове засідання відкладено до 09 години 23 вересня 2022 року. У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 23.09.2022, до матеріалів справи долучено письмові докази, надані відповідачем [PERSON] . На усне клопотання представника позивача - адвоката Іллінського О.В., підготовче судове засідання відкладено до 10 години 21 листопада 2022 року. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київськоїх області від 21 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Судовий розгляд справи призначено на 16 годину 05 грудня 2022 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання у Рокитнянському районному суді Київської області 05 грудня 2022 року з 16 години 45 хвилин, у справі оголошено технічну перерву та розгляд справи відкладено до 13 години 16 січня 2023 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання у Рокитнянському районному суді Київської області 16 січня 2023 року з 14 години 24 хвилин розгляд справи відкладено до 13 години 08 лютого 2023 року. 08 лютого 2023 року у зв`язку з перебуванням судді на оікарняномо, справу знято з розгляду та відкладено до 09 години 15 березня 2023 року. У судовому засіданні, призначеному на 15 березня 2023 року змінено порядок дослідження доказів та розгляд справи відкладено до 09 години 08 травня 2023 року. Судове засідання, призначене на 08 травня 2023 року, за клопотанням відповідача було відкладено до 09 години 16 червня 2023 року. У судовому засіданні, призначеному на 16 червня 2023 року, після дослідження письмових доказів, оголошено перерву до 13 години 27 липня 2023 року. У зв`язку з неявкою усіх учасників, судове засідання, призначене на 27 липня 2023 року, було відкладено до 13 години 19 жовтня 2023 року. У судовому засіданні, призначеному на 19 жовтня 2023 року, після допиту свідка, розгляд справи було відкладено до 11 години 03 листопада 2023 року та у подальшому - до 27 грудня 2023 року. Фактичні обставини встановлені судом Оскільки відповідачем не надано відзиву на заявлений до нього позов та не надано відповіді на поставлені йому у позовній заяві питання, надання якої є обов"язковою, у підготовчому судовому засіданні [PERSON] надав усні відповіді за зазначені питання. Так, на запитання представника позивача - адвоката Іллінського О.В. чи створював він відеозапис та чи викладав його на своїй сторінці у соціальній мережі "Фейсбук" відповідач [PERSON] відповів, що зазначений відеозапис він створював та викладав його у соціальній мережі. На запитання якими доказами доводиться обставина, що інформація, викладена у вказаних відеозаписах відповідає дійсності, [PERSON] відповів що він має офіційну відповідь від голови Рокитнянської районної ради Конопчука О.Г. про те, що Рокитнянською районною радою проєкти спільних програм до Бушевської сільської ради не надавались. На запитання за яким посиланням можна знайти зазначені записи у мережі Інтернет [PERSON] повідомив, що ці відеозаписи можна знайти на його особистій сторінці у соціальній мережі "Фейсбук" набравши його ім`я - [PERSON] . Також зазначив, що відеозаписи власних висловлювань з питань суспільного життя села та діяльності окремих посадових осіб він регулярно викладає з 2019 року, тобто з часу коли написав заяву про зарахування його кореспондентом Всесвітньо-Броварського телебачення. Метою створення таких відеозаписів він назвав справедливість. Щодо кількості осіб, які регулярно відвідують його сторінку у соціальній мережі "Фейсбук" та хто ці особи, [PERSON] відповів, що цим він не цікавиться, а тому йому це не відомо. У судовому засіданні, призначеному на 16 січня 2023 року у своєму вступному слові представник позивача підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити і спростувати оприлюднену відповідачем на його особистій сторінці у соціальній мережі "Фейсбук" інформацію, як недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутації його довірителя. Позивач [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, показав, що він був обраний Бушевським сільським головою Рокитнянського району у кінці 2013 року. Питання про надання з бюджету села до районного бюджету міжбюджетного транферту було обговорено на сесії сільської ради та прийняте відповідне рішення. Після цього, упродовж 2014 року із бюджету села через казначейство щомісячно перераховувалось по 25000 гривень у районний бюджет. Всього було перераховано до районного бюджету кошти у сумі 300000 гривень. Ці кошти мали використовуватись районною радою на фінансування районних програм підтримки спорту, культури та інших. Перерахуванню коштів та прийняттю рішення сесії сільської ради передувало підписання між головою Рокитнянської районної ради та ним як, Бушевським сільським головою, відповідної угоди. Рішення про укладення угоди було прийнято колегіально, що підтверджується відповідним рішенням сесії сільської ради. Відеосюжети, які є предметом позову, були оприлюднені [PERSON] у 2021 році у мережі Інтернет у соціальній мережі "Фейсбук" на особистій сторінці [PERSON] . Ці відеосюжети він бачив особисто на Броварському телебаченні. Йому бачити такі сюжети було дуже неприємно, він був подавлений цими сюжетами. За все життя він не взяв і копійки, а тут його звинуватили на таку велику суму - 300000 гривень. Йому було стидно перед дітьми і онуками за те, що його звинуватили у крадіжці 300000 гривень. Також про ці відеосюжети його запитували і односельці, телефонували його знайомі, які проживають як за межами району так і за межами області. Публікація цих відеосюжетів відбилась на його здоров`ї, саме після цих публікацій від переніс інсульт. Також зазначив, що зазначені кошти перераховувались через казначейство, яке і здійснювало контроль за їх проходженням. Цими сюжетами було порушена його ділова репутація, оскільки він займав виборну посаду сільського голови, а також його честь і гідність як жителя села, який все життя проживав у селі та робив все від нього залежне для його розвитку, а тепер мав виправдовуватись за те, чого він не робив. На запитання свого представника [PERSON] повідомив, що він не мав повноважень контролювати використання коштів, перерахованих як міжбюджетні трансфери. Саме після публікацій відеосюжетів багато односельців зверталися до нього із запитаннями щодо перерахування 300000 гривень у бюджет району. Такі звернення були для нього дуже неприємними і кожного разу у нього погіршувався стан здоров`я, підвищувався тиск. Крім того, [PERSON] звертався із заявою до правоохоронних органів щодо законності перерахування таких коштів. У зв`язку з чим його викликали до слідчого і він надавав відповідні пояснення. Однак, жодне із провадження щодо незаконного використання ним 300000 гривень бюджетних коштів до суду не направлялось. Відповідач [PERSON] у вступному слові зазначив, що укладену угоду він назвав "корупційною оборудкою" без злого умислу, не маючи на меті принизити позивача [PERSON] . У судовому засіданні, призначеному на 15 березня 2023 року, [PERSON] зазначив, що він визнає факт запису та оприлюднення на своїй сторінці у соціальній мережі "Фейсбук" зазначеного у позові відеозапису. Однак зазначив, що у жодному відео він не назвав [PERSON] злочинцем чи корупціонером, хоча укладену угоду він дійсно назвав "корупційною оборудкою". Всю інформацію, яку він виклав у відеозаписах, він отримав офіційним шляхом. Та зазначив, що якби на час його звернення до [PERSON] як до Бушевського сільського голови із запитом про надання інформації про рух коштів із бюджету села у бюджет району, йому було надано ту інформацію, яку від отримав під час розгляду справи, то зміст відеозаписів був би зовсім іншим. Позивач [PERSON] заперечив факт відсутності у [PERSON] запитуваної ним інформації та звернув увагу суду на наявність у матеріалах справи копії відповіді, наданої відповідачеві виконуючим обов`язки голови Рокитнянської районної ради Маничем М.І. від 22.12.2014 копій рішення районної ради від 21.01.2014 №387-25/6 "Про районний бюджет на 2014 рік" та додаток №4 до нього щодо міжбюджетного трансферту у сумі 300000 грн для фінансування спільних програм, видатки на які передбачалися відповідно до угоди №14 від 30.12.2013. Також зазначив, що [PERSON] як депутат сільської ради був присутнім на засіданні сесії ради на якій розглядалося питання про можливість підписання зазначеної угоди на здійснення міжбюджетного трансферту до бюджету районної ради у розмірі 300000 гривень. Під час голосування за вказане питання депутат [PERSON] утримався, що зафіксовано у протоколі відповідної сесії. Також зазначив, що перед тим як винести це питання на розгляд сесії сільської ради воно розглядалось бюджетною комісією сільської ради щодо формування сільського бюджету на 2014 рік, тобто компетентними особами, які мають спеціальну економічну та бухгалтерську освіту. Після виступу позивача, відповідач [PERSON] зазначив, що на тих сесіях сільської ради на яких він був присутнім питання міжбуджетного трансферу у розмірі 300000 гривень не обговорювалось. Однак, на запитання суду повідомив, що копію рішення сесії сільської ради про перерахування до районного бюджету 300000 гривень та протоколу її проведення він, як депутат сільської ради отримав ще у 2014 році. На запитання суду чи надходили до сільської ради запити від [PERSON] щодо переліку програм на які мають бути використані кошти міжбюджетного трансферу позивач [PERSON] відповів, що запити від депутата [PERSON] надходили, але він не може сказати чи стосувались зазначені запити переліку зазначених програм так як не пам`ятає цього. Допитана у судовому засіданні, призначеному на 19 жовтня 2023 року, [PERSON] показала, що у жовтні 2013 року на загальних зборах громади села вона була обрана головою комітету по боротьбі за "голубе озеро" та представляла інтереси селян у різних інстанціях з цього питання. В кінці 2013 року перед 2014 роком до неї дійшли чутки про 300000 гривень. Про цю подію вона дізналась дякуючи [PERSON]. Вона вважає, що виділені кошти повинні були чітко визначені куди вони пішли. Вважає що відповідь у виді "пішло на культуру, на спорт" є "окозамилюванням" громадян. Які відповіді отримував [PERSON] на свої запити їй відомо, оскільки їх зміст вони обговорювали на засіданнях комітету. На запитання позивача [PERSON] про те, чи була вона присутня на сесії сільської ради чи на засіданні бюджетної комісії, відповіла, що присутньою не була. Рішення для розгляду на комітеті їм надавав [PERSON] і там було вказано, що таке питання на вирішення сесії не виносилось. Також зазначила, що їй не відомо чи був присутнім [PERSON] на сесії, коли розглядалось питання про виділення з бюджету села 300000 гривень та чи голосував за вказане питання їй не відомо. Від виклику інших свідків, заявлених у його клопотанні, відповідач [PERSON] відмовився. Позивач [PERSON] , від виклику свідків, заявлених у клопотанні його представника, відмовився. У судовому засіданні, призначеному на 22 листопада 2023 року відповідач [PERSON] зазначив, що позов не визнає та у нього склалось враження, що заявлений позов не проти [PERSON] а проти статті Конституції України, якою гарантоване право громадян України на вільне висловлювання власної думки. У судовому засіданні, призначеному на 27 грудня 2023 року, під час судових дебатів, представник позивача зазначив, що відповідачем не надано належних та достовірних доказів того, що його довірителем вчинено корупційне адміністратвине чи кримінальне правопорушення, а тому просить задовольнити заявлений позов а також понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач підтримав позицію свого представника та просив задовольнити заявлений позов. Відповідач [PERSON] у ході судових дебатів зазначив, що позов не визнає та вважає свої дії правильними. Також судом у судових засіданнях досліджено докази, а саме: - копія трудової книжки [NUMBER] , відповідно до записів якої [PERSON] , [INFO] , 20 грудня 2013 року обраний сільським головою Бушевської сільської ради, 06 листопада 2015 року повторно обраний сільським головою Бушевської сільської ради та 04 грудня 2020 року звільнений у зв"язку із закінченням строку повноважень ради; - копія Угоди №14 від 30 грудня 2013 року, підписана між Рокитнянською районною радою в особі голови районної ради [PERSON] і Бушевською сільською радою в особі сільського голови [PERSON], відповідно до якої районна рада зобов"язується взяти на себе частину видатків сільської ради у вигляді міжбюджетних трансфертів та забезпечити реалізацію програм: відпочинку та оздоровлення дітей; комплексної районної програми "Турбота"; реалізації на території Рокитнянського району державної політики в галузі культури; накопичення та використання матеріального резерву для запобігання та ліквідації надзвичайних ситуації техногенного і природного характеру та їх наслідуів у Рокитнянському районі; розвитку фізичної культури і спорту в Рокитнянському районі; підтримки засобів масової інформації та інші програми. Сільська рада зі своєї сторони зобов"язується передати частину видатків для фінансування спільних програм територіальних громад у вигляді міжбюджетних трансфертів у сумі 300000 гривень, яка буде передбачена рішенням сесії Бушевської сільської ради "Про сільський бюджет на 2014 рік". Зазначена угода підписана [PERSON] та [PERSON] ; копії платіжних доручень №133 від 06 березня 2014 року, № 228 від 14 квітня 2014 року, від 05 травня 2014 року, №289 від 02 червня 2014 року, №290 від 01 липня 2014 року, №531 від 01 серпня 2014 року, №607 від 02 вересня 2014 року, №702 від 09 жовтня 2014 року, №771 від 03 листопада 2014 року, №899 від 01 грудня 2014 року, відповідно до яких Бушевською сільською радою перераховано по 25000 гривень, як субвенція на проведення видатків місцевого бюджету; копія платіжного доручення №72 від 14 лютого 2014 року, відповідно до якого Бушевською сільською радою перераховано 50000 гривень, як субвенція на проведення видатків місцевого бюджету; копія відповіді, отримана представником позивача - адвокатом Іллінським О.В. від Об"єднання підприємств "Український мережевий інформаційний центр" №18-08/1-5/21 від 18 серпня 2021 року, відповідно до якої надання послуг а саме: звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет та довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення, здійснюється Центром компетенції адресного простору мережі Інтернет із застосуванням онлайн-сервісу "WEB-FIX" на підставі Порядку надання таких послуг; - копія заяви про злочин №2 від 04.11.2020, поданої [PERSON] як головою Громадської організації "Майбутнє Надросся" начальнику Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, та відповідно до якої просиль розслідувати куди зникли виділені із бюджету Бушевської сільської ради кошти у сумі 300000 гривень та притягнути до кримінальної відповідальності сільського голову с. Бушеве [PERSON] та інших причетних осіб; - копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №12020110250000332 зареєстроване 05.11.2020 за заявою голови Громадської організації "Майбутнє Надросся" Сторчового М.П. про те, що сільський голова села Бушеве [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем, 30.12.2013 уклав угоду №14 про перерахування міжбюджетних трансфертів на виконання власних повноважень для фінансування спільних програм територіальних громад, розрахованому на 2014 рік у сумі 300000 гривень, при цьому не маючи на це повноважень. - копія супровідного листа голови районної ради [PERSON] [PERSON] № 04-15/2 від 28.02.2020, відповідно до якого останньому надано копію угоди №14 від 30.12.2013; - копія протоколу позачергової тридцять восьмої сесії Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області шостого скликання від 23 січня 2014 року, відповідно до якого [PERSON] був присутній при розгляді цих питань та 3 питанням порядку денного було питання "Про сільський бюджет Бушевської сільської ради на 2014 рік". За результатами голосування по вказаному питанню "за" проголосувало 10 депутатів, "утримався" - 1 ( [PERSON] ). За результатами розгляду зазначеного питання прийнято рішення №331-38-VI; - копія заяви про акредитацію, поданої [PERSON] секретарю Рокитнянської селищної ради та посвідчення №021, яким відповідач [PERSON] підтверджує те, що він є кореспондентом Всесвітньо-Броварського телабачення; - копія листа № 01-07/393 від 22.12.2014, відповідно до якого Рокитнянська районна рада надає депутату Бушевської сільської ради [PERSON] на його депутатське звернення копію рішення Рокитнянської районної ради від 21.01.2014 №387-25-VI "Про районний бюджет Рокитнянського району на 2014 рік" та додаток 4 до рішення, яким передбачено передача міжбюджетного трансферту у сумі 300000 гривень для фінансування спільних програм. З програмами на фінансування, яких передбачалися видатки, відповідно до угоди №14 від 30.12.2013, можна ознайомитись у виконавчому апараті Рокитнянської районної ради з додатками; - копія рішення Рокитнянської районної ради від 21.01.2014 №387-25-VI "Про районний бюджет Рокитнянського району на 2014 рік", відповідно до пункту 4 якого затверджено обсяги міжбюджетних трансфертів районного бюджету з сільськими та селищним на 2014 рік згідно з додатком 4 до цього рішення, у тому числі: ...обсяг коштів, що надійдуть із сільських бюджетів у сумі 1144,7 тис. гривень. Крім того, пунктом 15 цього рішення доручено голові районної ради забезпечити укладання з відрповідними органами місцевого самоврядування району угод, передбачених Бюджетним кодексом України про прийняття-передачу видатків до районного бюджету у вигляді міжбюджетних трансфертів та передачу відповідних повноважень; - копія відповіді [PERSON] начальника архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації, відповідно до якої [PERSON] надано копію протоколу №01 засідання комісії планово-бюджетної, фінансів і цін, управління комунальною власністю бушевської сільської ради від 21-22 січня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного протоколу засідання комісії, було обговорено питання про укладення угоди на міжбюджетний трансферт у розмірі 300000 гривень як видаток із сільського бюджету у бюджет району. Вирішено: винести проект сільського бюджету на розгляд та затвердження сесії Бушевської сільської ради; - копія відповіді [PERSON] начальника архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації, відповідно до якої [PERSON] повідомлено про відсутність в документах архівного фонду за 2014 рік звернення Рокитнянського районної ради до Бушевської сільської ради щодо виділення коштів Бушевською сільською радою у сумі 300000 гривень на фінансування спільних програм територіальних громад у 2014 році, відповідно до укладеної угоди від 30 грудня 2013 року №14; - копія повідомлення №418/109/1102/-2023 від 07.02.2023, відповідно до якого начальник сектору дізнання ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, повідомляє [PERSON] про те, що дійсно Рокитнянським ВП Миронівського ВП ГУ НП а Київській області було внесено відомості до ЄРДР №12020110250000332 від 05.11.2020 за ч. 1 ст. 364 КК України. Ці відомості були внесені за заявою [PERSON] про те, що сільський голова села Бушеве [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, 30.12.2013 уклав угоду №14 про перерахування міжбюджетних трансфертів на виконання власних повноважень для фінансування спільних програм територіальних громад, розрахованому на 2014 рік у сумі 300000 гривень, при цьому не маючи на це повноважень. - відеозаписи виступу [PERSON] на особистій сторінці у соціальній мережі "Фейсбук", відповідно до яких він зазначає: "...Хочу вам офіційно заявити ... що хоч ця справа і тягнеться з 15-го року, коли було виявлено про цю угоду, дякуючи позиції [PERSON] , дякуючи його принциповості, і було виявлена ця обурудка. І, дякуючи його зусиллям на посаді голови Рокитнянської районної ради, були практично поставлені всі крапки над "і" в цій історії ...інші крапки вже буде ставити ..і різні знаки ..суд ..у цій справі. Так, що я ще раз повторююсь, дякуючи [PERSON] , ця корупційна обурудка була виявлена, про що я вам зараз маю розповісти. Ось ця угода від 30 грудня .. підписана вона була між сільським головою [PERSON] і тодішньою головою Рокитнянської районної ради .. [PERSON] . Як ви знаєте, в 14-му році [PERSON] пішла з посади, люди її попросили ...виконуючим обов`язки голови районної ради був пан [PERSON] . І от, протягом 14-го року, поквартально ця сума 300000 і була виплачена якоби на спільні програми. Це програми: відпочинку та оздоровлення дітей; районна комплексна програма "Турбота"; програма розвитку фізичної культури і спорту у Рокитнянському районі; програма підтримки засобів масової інформації та інші програми, там їх шість штук ...цих програм. ... називаєте обурудку, згідно якої з бюджету села, а фактично з карманів селян, виведено 300000 в невідомому напрямку, з`ясуванням особистих рахунків."; - відеозапис виступу [PERSON] , відповідно до якого він зазначає, що у попередніх відеозаписах назвав укладену угоду "корупційною обурудкою" помилково. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Суд, всебічно та повно розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, далі за текстом - Постанова). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я, який є загальним доменом верхнього рівня. Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Свобода слова передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які обурюють, шокують чи викликають стурбованість. Такими є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Разом з тим, використання ряду мовних зворотів може перетворити твердження про факт в оціночне судження. Наприклад, поширеним прийомом з перетворення твердження про факт в оціночне судження є форма припущення і особистої думки (оцінки). Спірні (оціночні) висловлювання не містять фактичних даних, оскільки часто виражені з застосуванням мовних засобів не у стверджувальній формі, а як припущення, з використанням словосполучень «можливо», «у мене склалося враження», «на мою думку», «схоже на те», «мені видається». У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Суд наголошує, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 29 травня 2005 року в справі «Українська прес-група проти України», заява № 72713/01, п. 41). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено судам, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того, за положеннями частини 1 статті 277 ЦК України, спростуванню підлягає недостовірна інформація. Так, згідно до статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні». Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із п. 18 зазначеної Постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем інформації, про яку йдеться в позовній заяві. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду Щодо позову в частині пред`явлених вимог про визнаня недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформації, зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена [PERSON] у відеозаписах на його персональній сторінці у соціальній мережі "Фейсбук", суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поширено інформацію відносно [PERSON] , яка, як зазначає позивач, є недостовірною та не відповідає дійсності, порушує його немайнові права, зокрема, честь, гідність та ділову репутацію. Зі змісту поширеної інформації вбачається, що вона стосується позивача - [PERSON] , який перебував на посаді Бушевського сільського голови Рокитнянського району Київської області. Дослідивши зміст інформації, поширеної [PERSON] у відеозаписах на його персональній сторінці у соціальній мережі "Фейсбук", суд дійшов висновку, що не можуть вважатись оціночними судженнями та є фактичними твердженнями наступні вислови: "... ця корупційна обурудка була виявлена, про що я вам зараз маю розповісти...", "... І от, протягом 14-го року, поквартально ця сума 300000 і була виплачена якоби на спільні програми. Це програми: відпочинку та оздоровлення дітей; районна комплексна програма "Турбота"; програма розвитку фізичної культури і спорту у Рокитнянському районі; програма підтримки засобів масової інформації та інші програми, там їх шість штук ...цих програм...", "... називаєте обурудку, згідно якої з бюджету села, а фактично з карманів селян, виведено 300000 в невідомому напрямку, з`ясуванням особистих рахунків..." Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначав, що поширювана відповідачем інформація стверджує факт вчинення ним злочину, що пов`язаний зі зловживанням владою та корупцією. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності на території України, відносно нього відсутні відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого в Україні. Зазначені обставини відповідач належними та допустимими доказами не спростував. Відтак суд дійшов висновку, що такі висловлювання в бік позивача є недостовірними, не відповідають дійсності, та, відповідно, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно з частиною 2 статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації підлягає задоволенню, а інформація, поширена [PERSON] у відеозаписах на його персональній сторінці у соціальній мережі "Фейсбук", недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви до суду позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок, що підтверджуються квитанціями про сплату №82769 від 15.09.2021, №83804 від 15.09.2021, оригінали яких наявні у матеріалах справи. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати у тому числі на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем [PERSON] 01 червня 2021 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Іллінським О.В. Відповідно до п. 3 зазначеного договору, клієнт - [PERSON] зобов`язаний оплатити послуги адвоката у розмірі, визначениму сторонами та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Крім того, позивачем [PERSON] з адвокатом Іллінським О.В. 01.06.2021 підписано акт узгодження вартості окремих видів правової допомоги. 03.11.2023 позивачем [PERSON] підписано Акт про надання послуг, відповідно до якого йому адвокатом Іллінським О.В. надано правову допомогу на загальну суму 11800 гривень. [PERSON] адвокату Іллінському О.В., відповідно до квитанцій прибуткових касових ордерів сплачено: - від 15.09.2021 - 5300 грн., - від 08.02.2023 - 3500 грн, - від 13.06.2023 - 3000 грн. Всього позивачем сплачено 11800 (одинадцять тисяч вісімсот) гривень. Частинами 5 та 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач клопотання про зменшення розміру судових витрат не заявляв. Таким чином, з урахуванням викладеного з відповідача - [PERSON] , на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню: сплачені останім судовий збір у загальному розмірі 1816 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 11800 грн. Виходячи з наведеного, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 32, 34, 40, 68, 129 Конституції України, ст. 16, 200, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 14, 30 Закону України "Про інформацію",

Outcome: approved