Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Першотравневого районного суду Чернівецької області від 11.08.2022 року у цивільній справі № 725/4145/22 було розірвано. Від спільного з відповідачем сімейного життя у них народились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюбні відносини між ними поступово погіршувались, вони перестали жити разом, та після розірвання шлюбу діти залишились проживати із батьком. Відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням дитини, [PERSON] , яка за рішенням суду залишилася проживати із нею, не цікавиться її життям та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, не спілкується та не відвідує дітей, не проявляє належного батьківського піклування, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, позивач вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї малолітньої доньки. На даний час позивач самостійно забезпечує всебічний розвиток своїх дітей, створює належні умови для їх зростання та забезпечує всіма необхідними у побуті речами, позбавлення батьківських прав відповідача жодним чином не погіршить життя неповнолітніх дітей. Отже, з метою захисту найвищих інтересів малолітніх дітей, для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, позивач вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області відкрито провадження у даній справі, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. До суду через канцелярію надійшла Заява від представника позивача, адвоката Онофрей В.К., якою просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Від відповідача, [PERSON] через канцелярію суду, також надійшла заява, якою просить розглянути справу у її відсутності, та позовні вимоги визнає у повному обсязі. Від представника третьої особи також через канцелярію суду надійшла заява, якою просить провести розгляд справи у їхній відсутності, вказують, що Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримують, та просять приймати рішення у відповідності до чинного законодавства. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Першотравневого районного суду Чернівецької області від 11.08.2022 року у цивільній справі № 725/4145/22 було розірвано. Від спільного з відповідачем сімейного життя у них народились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З довідки № 472922 від 16.01.2023 року видана Департаментом адміністративних послуг Чернівецької міської ради вбачається, що малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , за вказаною адресою не проживає. З психологічної характеристики малолітнього [PERSON] вбачається, що мама дитини, [PERSON] , часто кричала на дитину, сварила, іноді піднімала на дитину руки, дитині довелось переживати від матері насилля. Згідно ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.04.2023 року №212/8 року №124 «Про надання висновків органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав громадян (делеговані повноваження) вирішено надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] - матері малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей згідно з додатком № 2. Згідно з додатком № 2 до рішення виконавчого комітету міської ради від 11.04.2023 року №212/8 Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , встановлено, що з метою соціального захисту інтересів малолітніх дітей, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно ч.ч.2, 3 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення її від виконання обов`язків по вихованню дітей. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, не спілкується з дітьми та не проявляє турботи, тобто фактично усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані, на засідання комісії Служби у с правах дітей Чернівецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей, вона, будучи повідомленою, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, подавши нотаріально засвідчену заяву. Крім того, відповідач подала до суду заяву, яким визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення, зокрема і щодо позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст.150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до дітей, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дітям належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Тому вимога позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частин 2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і відповідача, інші обставини що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищенаведеного достовірно з`ясовано, що в порушення вимог статей 150, 180 СК України, [PERSON] усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї малолітніх дітей. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не утримує дітей, зокрема надала заяву якою не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Отже, перераховані вище докази, являються підставою як для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо її відносно дітей [PERSON] та [PERSON] так і для стягнення з неї аліментів на їх утримання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] , [INFO] на користь позивача, [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з для звернення із відповідною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подачу позову про стягнення аліментів, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved