Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У вересні 2023 позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.04.1994 року за №11 Володимир-Волинським фондом комунального майна було видано свідоцтво про право власності на житло (квартиру) на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 26.10.2011, за №3-1432 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування згідно якого [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки квартири [PERSON] , у зв`язку з чим у власності [PERSON] стало 3/5 частки вищезазначеної квартири. Позивачка також зазначає, що 23.11.2012 року рішенням Володимир-Волинської міської ради від 22.08.2012 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №162173 площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності наступним громадянам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після чого, 20.09.2023 року вона звернулась до Володимирської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, проте у його видачі було відмовлено, оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою про визначення частки земельної ділянки, яка належала її чоловіку [PERSON] . Враховуючи викладене просить суд визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 0710200000:01:002:5619, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становлять: [PERSON] , який помер [INFO] , - 1/5 частки, [PERSON] - 3/5 частки [PERSON] - 1/5 частки та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] та [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Пустовойт Т.В. 10.10.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду 21.11.2023 закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої заявлені позивачкою вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечила, просила суд слухати справу у її відсутності. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі за текстом -\~ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1994, Володимир-Волинським фондом комунального майна було видано свідоцтво про право власності на житло (квартиру) на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно договору дарування від 26.10.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Ушаковою Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1432, між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування згідно якого [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки квартири [PERSON] , у зв,язку з чим позивачка є власником 3/5 частки земельної ділянки. Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 162173, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 0710200000:01:002:5619, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить наступним громадянам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 1, 2\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частинами 4, 5\~ст.89 ЗК України\~передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Згідно з\~ст. 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ч.1ст.118 ЗК України(в редакції на час отримання в спільну сумісну власність земельної ділянки) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Статтею 121 ЗК України(в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га (ч.1); при цьому розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим) (ч.3). За системним аналізом зазначених норм матеріального права (ст.377 ЦК України, ст.120,121та ч.1 ст.118 ЗК України) громадянин мав право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, а у випадку переходу права власності на житловий будинок (частину житлового будинку) та переходу при цьому права користування земельною ділянкою на приватизацію тієї земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок (частина житлового будинку), господарські будівлі та споруди, та частини земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що співвласникам вказаного будинковолодіння передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,1 га. Отже, кожен із власників будинковолодіння отримав у власність земельну ділянку не меншу ніж та, на якій розташована його частина будинковолодіння та необхідна для їх обслуговування. Оскільки за положеннями частини третьої\~статті 319 ЦК України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, з метою захисту прав власників на їх частки земельних ділянок, суд вважає, за необхідне визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку враховуючи розмір частки позивачки - 3/5, розмір частки покійного чоловіка позивачки [PERSON] - 1/5 та розмір частки відповідачки [PERSON] 1/5 у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню, як законний, обґрунтований та доведений.

Outcome: approved