Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 20.10.2023 року представник ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" Руденко К.В. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивував тим, відповідно до укладеного кредитного договору № 210110-32815-1 від 10.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Мonetka») та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 4 000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «А-БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210110-32815-1 від 10.01.2021року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 16.10.2023 року становить 22 600 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати, та витрати на правову допомогу. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату час та місце розгляду справи. Представник відповідача до суду подав відзив, у якому просив розгляд справи проводити за його відсутності та без участі відповідача. Також у відзиві представник відповідача вважає суму заборгованості за кредитним договором необґрунтованою, несправедливою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що є незаконним нарахуванням відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 16 800 грн, виходячи з 3,5% за кожен день користування грошовими коштами, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Вказує, що п.3.3 договору кредиту чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення виконання зобов`язання, тому таку вимогу вважає непоґрунтованою. Окрім цього, вважає несправедливою суму заборгованості, що перевищує розмір тіла кредиту в 5,7 рази. Також заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн., оскільки, як зазначає представник, матеріали справи не містять належних доказів понесених позивачем витрат на таку допомогу. А тому просить позов задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 1 800 грн. В решті позовних вимог просить відмовити. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання, не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Як вбачається з договору № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року, укладеного між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та [PERSON] , товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000 гривень, відповідно до п. 1.2 цього договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом - 1,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,5%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору, надання кредиту та строку дії договору, який становить 30 днів. Кредит надається не на споживчі цілі (п. 1.1 кредитного договору)(а.с. 20-22). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові (п. 1.6 кредитного договору). Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 4.1, 4.2 кредитного договору, всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому або позасудовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання цього договору є місцезнаходження товариства. Невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", які розміщені на сайті monetka.ua (п. 1.4 кредитного договору). До матеріалів позову долучено внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", у яких визначені загальні умови та порядок надання грошових коштів у позику. Ці правила є публічною офертою, у розумінні відповідних статтей ЦК України, Закону України "Про електронну комерцію", яка передбачає укладення договору на отримання кредиту на умовах, що встановлені товариством та застосовуються у випадку подання заявником заявки на сайті товариства, підписання договору та, в разі необхідності, додаткових угод до нього (а.с.30-44). У витягах з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua по анкеті-заяві на кредит № 695780, дата створення 02.01.2021 року, та по хронології дій щодо укладення кредитного договору № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року, вказано вчинені сторонами дії з укладення електронного кредитного договору та умови, які вони погодили. Номер мобільного телефона клієнта [NUMBER] (а.с. 26,27-28). Довідка за вих. № 60978 від 10.03.2023 року свідчить про те, що на смс-повідомлення від альфа-імені "Monetka" з текстом "Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 456952" було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ "Мобізон" 10.01.2021 року о 16:35:57 (а.с. 29). Як вбачається з відповіді, наданої АТ «А-БАНК" на вимогу суду від 02.11.2023 року за № 20.1.0.0.0/7-20231024/885, на [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 10.01.2021 року по 15.01.2021року : [NUMBER] (а.с. 155). Випискою по рахунку клієнта [PERSON] по картці [NUMBER] підтверджується те, що 10.01.2021 року карта клієнта була поповнена на суму 4000 гривень (а.с. 156). Згідно з розрахунком заборгованості по договору 210110-32815-1 від 10.01.2021 року, станом на 16.10.2023 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 22 600 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредита - 4 000 грн, прострочена заборгованість по несплачених процентах - 1 800 грн, заборгованість по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами, згідно з п. 3.3 договору, - 16 800 грн (а.с. 25). На підставі договору про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року первісний кредитор - ТОВ "ФК "Фінансова інновація" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством, відступив, а новий кредитор - ТОВ "ФК "Ріальто" прийняв (набув) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору (п. 1.1). Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитним договором, які існували та існують на момент укладення цього договору (п. 1.4) (а.с. 62-66). Згідно з даними, які містяться у витязі з акта приймання-передачі прав № 1 від 01.07.2021 до договору відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року, від первісного до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором № 210110-32815-1 від 10.01.2021року. Сума договору 4000 грн, процентна ставка 1,5 %, позичальник [PERSON] . Загальна заборгованість - 22 600 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 18600 грн, пеня - 0 грн (а.с. 66). По договору про відступлення права вимоги № № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року здійснено перерахування, на що вказує платіжне доручення № 371 від 15.09.2021 (а.с. 67). Тобто від ТОВ "ФК "Фінансова інновація" до ТОВ "ФК "Ріальто", яке є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, що підтверджується відповідними випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, і статутом, перейшло право вимоги до ТОВ "ФК "Ріальто" за кредитним договором № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року(а.с.26-47,48,49-61). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відповідності до порядку, визначеного Законом України «Про електронну комерцію», відповідач зареєструвався на вебсайті позивача в мережі за посиланням: https://monetka.ua або https://monetka.com.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту та здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, які стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за порушене зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Верховним Судом зроблено наступні висновки. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 115 цієї постанови). Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57). Згідно з п. 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, відповідно до укладеного договору № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту, однак своїх зобов`язань згідно договору відповідач не виконала. Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, та те, що п.3.3. міститься у розділі договору «Відповідальність сторін та порядок повернення кредиту», суд вважає, що сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за "користування кредитом", а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Відтак, позивач нарахував проценти після визначеного кредитним договором строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, і останні виступають як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В той же час, суд, прийнявши до уваги пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та позицію представника відповідача, вважає за можливе зменшити розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, який у даному випадку становить 16 800 грн. та у 4,2 рази перевищує тіло кредиту до 4 000 грн. Щодо тверджень представника відповідача про неправомірність нарахування кредитором відсотків на час карантину то суд зазначає, що норми вищевказаного Закону не стосуються нарахування відсотків, а мають відношення виключно щодо не нарахування штрафів та пені. Суд вважає необгрунтованими посилання представника відповідача на положення Закону України "Про захист прав споживачів", так як останній не поширюється на спірні правовідносини, виходячи із п.1.1. договору від 10.01.2021, оскільки кредит надано не на споживчі цілі. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення суми кредиту за кредитним договором № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року у розмірі 9 800 грн, яка складається з: 4 000 грн заборгованості за кредитом, 1 800 грн заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 1.2 кредитного договору, процентами за період з 10.01.2021 по 09.02.2021 (включно), 4 000 грн заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 3.3 кредитного договору, процентами за період з 10.02.2021 по 09.06.2021 (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. VІІ. Судові витрати. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача на його користь слід стягнути 1 163,85 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 79). Щодо понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 9 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору № 20/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: - договір № 02/06/2-2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ "ФК"Ріальто" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , відповідно до якого виконавець зобов`язався надати замовнику юридичні послуги (п. 1.1). У розділі 3 Порядку розрахунків визначено вартість кожної з послуг адвоката, у тому числі за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника передбаченна плата у розмірі 8000 грн, за складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові посянення - 3000 грн, за складання та надсилання адвокатського запиту - 1000 грн та ін. (п. 3.1). Виконавець може здійснювати розрахунки з виконавцем достроково або частинами (п. 3.5) (а.с. 68-71); - довіреність, видана ТОВ "ФК"Ріальто" на ім`я адвоката Руденка К.В. для представлення інтересів в судах України з усіма правами (а.с. 73-74); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ№ 2412 від 23.10.2018 (а.с. 72); - акт приймання-передачі наданих послуг № 138 від 07.07.2023 року до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, в якому визначено перелік послуг, які надав фізична особа-підприємець [PERSON] ТОВ "ФК"Ріальто", у тому числі підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 210110-32815-1 від 10.01.2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою - 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за вищевказаним договором - 1000 грн. Загальна ж вартість усіх наданих адвокатом послуг товариству складає 180 000 грн (а.с. 75-77); - платіжне доручення № 704 від 28.07.2023 року, згідно з яким ТОВ "ФК"Ріальто" сплатило [PERSON] 180 000 гривень (а.с. 78). Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 9000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату. З урахуванням часткового задоволення позову на користь позивача з відповідача мало б бути стягнуто 3 902,40 грн витрат на правову допомогу. Разом з тим, суд зважає на те, що представник відповідача заявив про неспівмірність заявлених до стягнення витрат, які значно перевищують ціну позову. Вказав, що витрати понесені юридичною особою, з якою фізична особа знаходиться у порівняно нерівних умовах. Крім того, позивачем не використано досудове врегулювання спору, що за позитивного його вирішення, дозволило б уникнути надмірних витрат. З огляду на заперечення представника відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, часткового задоволеня позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. На підставі вищевикладеного, ст. 59 Конституції України, ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: partial