Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] у них з відповідачкою народилась донька [PERSON] , яка на даний час проживає разом з ним та перебуває на його самостійному виховані та утриманні, оскільки протягом більше ніж одного року а вихованням доньки не займається, не турбується її здоров`ям, про її фізичний і духовний розвиток, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичною огляду, лікування, не спілкується з донькою, не створює умов для отримання нею освіти та фактично без поважних причин самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дівчинки. Вказував на те, що в березні 2022 року відповідачка переїхала жити в Вижницький район, залишивши дитину на вихованні у бабусі та старшої сестри [PERSON] , та не цікавилась своєю донькою, не проявляє інтересу до її здоров`я, розвитку, навчання. Зазначав, що 27.02.2022 року він був мобілізований та перебуває на службі в Збройних Силах України, а тому весь цей час дитиною займалась її бабуся - [PERSON] , проте остання померла [INFO] . Не бажання відповідачки є брати участі у вихованні своєї дитини, підтверджується також її заявою від 25.03.2022 року до Митних та прикордонних органів щодо наданим дозволу па тимчасове вивезення за кордон доньки [PERSON] , а також її заявою від 15.06.2023 року про фактичне місце проживання в с.Вали Вижницького району, які завірені нотаріально, а також висновком органу опіки та рішення Чернівецької міської ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки [PERSON] . На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки в сумі 1416,50 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Також, із заявою про розгляд справи без його участі до суду звернувся представник заінтересованої особи, підтримав наданий суду висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її доньки [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та позов обґрунтований і підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] та відповідно до копії свідоцтва про народження її батьками є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а/с 6 зворот) З матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , який на даний час проходить службу в лавах ЗСУ, натомість в період його відпустки приїжджає до доньки і піклується про неї . Наведене підтверджується актом з місця проживання від 05.12.2023 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Також, за наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач разом з донькою в [ADDRESS] не проживає, а фактично мешкає в будинку [ADDRESS] (а/с 21). Крім того з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що [PERSON] навчається в 2 класі Чернівецького ліцею № 16 і за період навчання мати, [PERSON] , не цікавилась навчанням та вихованням доньки, батьківські збори не відвідує, у ліцеї не з`являється, що підтверджується довідкою Чернівецького ліцею № 16 ім. 10. Федьковича Чернівецької міської ради від 30.05.2023 року № 144. Також, згідно із довідкою від 07.06.2023 року № 56 комунальної бюджетної установи «Центральний Палац культури м. Чернівці», [PERSON] займається в зразковому аматорському колективі народного танцю «Весна», дитину приводить на заняття бабуся [PERSON] . На підставі інформації про результати психологічного обстеження [PERSON] , наданої практичним психологом комунальної установи «Чернівецький міський інклюзивно-ресурсний центр №1» психоемоційний етан дитини визначається наявністю чинників, які негативно впливають на її самопочуття. Цими чинниками є розрив з батьками, відсторонення матері, страх втратити батька на війні спричинили порушення адаптаційного процесу (а/с 18). Отже, належними та допустимими доказами встановлено, що мати дитини дійсно самоусунулась від її виховання, при цьому на час перебування батька дитини, який є військовосжбовцем в/ч [NUMBER] , дівчинкою опікувалась її бабуся [PERSON] , натомість остання померла [INFO] (а/с 24). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №698/23 від 24.10.2023 року надано суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини (а/с 23). Пунктом 5рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.10.2023 року №698/25 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] (а/с 22). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки в інтересах якої подано даний позов. У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного спору встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, при цьому останній зобов`язаний утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, визнання позову відповідачем, відсутність доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 грн. щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини і не буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 06.12.2023 року, а тому саме з цього моменту слід стягувати аліменти. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved