Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 червня 2003 року був укладений шлюб, який зареєстрований у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, за актовим записом № 532. Підставами для розірвання шлюбу являються ті обставини, що між подружжям відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб фактично припинив існування з початку 2023 року. Спільне господарство не ведуть. Вони проживають окремо. У подружжя є дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьком, тому на підставі ст. 160 СК України, вона просить визначити місце проживання дитини разом з батьком. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з батьком. Ухвалою суду від 29.08.2023 року відкрито провадження з повідомленням всіх учасників справи. Позивач повідомлявся про дату та час засідання належним чином. Відповідач належним чином повідомлявся про дату та час засідання, направив до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 11 червня 2003 року у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, за актовим записом № 532, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось, шлюб фактично припинений, сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом з початку 2023 року. Згідно ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1\~ст. 105 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч.2\~ст.112 СК України\~визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка подала позов до суду та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, відтак позов в даній частині підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, су приходить до наступних висновків. Відповідно до норм ч.ч. 1-3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із матеріалів позовної заяви встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] , тобто на дату звернення до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання дитини [INFO] , їй виповнилося 14 років. На підставі ч.3 ст.160 СК України, де закріплено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, суд вважає за необхідне відмовити у визначенні місця проживання дитини, оскільки [PERSON] надано право самостійно визначати місце проживання. Позивачка заявила вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, тобто з відповідачем. Суд зазначає, що позивачка не має процесуального права заявляти такі вимоги, оскільки не є представником та не уповноважена представляти інтереси [PERSON] , тим більше, який є відповідачем по даній справі. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, тому стягує з відповідача на користь позивача 1073,60 гривень. На підставі ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial