Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - [PERSON] . Рішенням Андрушівського районного суду від 27 січня 2014 року шлюб між ними було розірвано і визначено місце проживання дитини разом із матір`ю. Весь час дитина проживала разом із нею та перебувала на її утриманні. Батько сплачував призначені аліменти. На даний час вона перебуває у шлюбі із [PERSON] .. Батько дитини не цікавиться успіхами та проблемами своєї дитини, не відвідує батьківські збори, не приймає участі у виховних заходах. Будучи присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Андрушівської міської ради, яке відбулося 18.102022, відповідач [PERSON] погодився із її заявою щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Вказане стало підставою для звернення із даною заявою до суду. Ухвалою суду від 03.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.09.2023 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що підстави для позбавлення його батьківських прав наявні, він усвідомлює, що його зв`язок з дочкою втрачається. Жодних заперечень щодо обставин позову він не висловив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Андрушівської міської ради Житомирської області, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області 27 січня 2014 року було розірвано (а.с.11-12). Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої заначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Із рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 січня 2014 року вбачається, що після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] її місце проживання визначено разом із матір`ю (а.с.11-12) Відповідно до довідки, виданої Андрушівською міською радою [PERSON] , остання значиться зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: [PERSON] - дочка, та [PERSON] - чоловік (проживає без реєстрації) (а.с.5). Відповідно до акту від 15.09.2022 обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками відповідно віку, матеріалами для розвитку, продуктами харчування. Вихованням та доглядом [PERSON] займається мати [PERSON] . В ході спілкування з дитиною вияснено, що дівчинка з батьком не спілкується (а.с.8) Відповідно висновку органу опіки та піклування Андрушівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів дитини орган опіки та піклування міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] (а.с.9-10). Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області від 21 жовтня 2022 №213 зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [PERSON] для подання до суду (а.с.13) Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, в судовому засіданні відповідач не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, що також вказує на його байдужість до життя та долі дитини, та демонструє дійсне ухилення від виконання обов`язків батька. Відтак, є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки.

Outcome: approved