Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

В серпні 2023 року позивачка в особі свого представника адвокатат Гкрцуна В.С, звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою корсить 20 098,63 грн відшкодування завданої шкоди, 484,58 грн збитків у зв`язку з інфляцією, 300,65 грн 35 річних, 50 000 грн відшкодування моральної шкоди, а всього 70 886,86 грн; стягнути судові витарти, які складаються з суми судового збору та 10 000 грн витрат на правову допомогу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2023 року в м.Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено автомобіль марки "Мерседес Баенц Е240", д.н.з [NUMBER] , власником якого є позивачка. 18.02.2023 року відносно [PERSON] який на час скоєння ДТП ббув працівником відповідача, був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, 18.02.2023 року о 08 год. 40 хв.,м.Миколаїв,просп.Героїв України,9-Д,водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Man TGX 18.400", д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності ТОВ "Європа-Транс ЛТД" , в порушення вимог п.п. 2.3 "б", 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись в крайній лівій смузі, при перестроюванні не надав переваги транспортному засобу "Mercedes-Benz E240", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в крайній правій смузі в попутному напрямі, по тій самій смузі, на яку мав намір перестроїтися [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Постановою від 17.05.2023 року у справі № 490/1556/23 Центрального районного суду м. Миколаєва визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Транспортний засіб Man TGX 18.400", д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності ТОВ "Європа-Транс ЛТД" , був застрахований в ПрАТ СК "Еталон" згідно полісу обов`язкового страхування ЕР № 211733938, дійсний до 26.10.2023 року. Відповідно до Звіту № 45 від 12.04.2023 року з експертної оцінки колісного транспортного засобу, що був зроблений на замовлення ПрАТ СК "Еталон", визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ ТЗ "Mercedes-Benz E240", д.н.з. [NUMBER] складає 459 163,22 грн, який перевищує вартість транспортного засобу 180 098 грн 63 коп. на дату оцінки . Таким чином , розмір матеріального збитку ,завданого власнику пошкодженого ТЗ , оскільки його відновлювати економічно недоцільно, становить 180 098,63 грн, що дорівнює його ринковій вартості на дату оцінки. У зв`язку з неастанням страхового випадку стразова компанія затвердила суму страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн, що є максимальною сумою страхової відповідальності. За атакого, сума невідшкодованого матеріальеного збитку позивачеві становить 20 098,63 грн - різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування та розмір завданого збитку, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 1172,1187, 1194 ЦК України. Також знищенням майна позивача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у зміні звичного спосбу життя та необхідністю витрачати додаткові зусилля на відновлення порушеного праав. Позивач перенесла значний моральний біль, переживає сильні емоційні стреси, які супроводжуються почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху після ДТП. Беручи до уваги характер та тривалість моральних страждань, заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 50 000 грн. Також позивачем нараховані відповідні санкції за ст. 625 ЦК України за прострочення відповідачем свого обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. 20 грудня 2023 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому просять відмовити у його задоволенні за необгрунтованістю та недоведеністю. Зазначає, що вимога позивача про випалту різниці між страховою випалтою та фактичним розмір заподіяної шкоди є незаокнною та суперичить ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - оскільки позивачем не визначено різницю вартості пошкодженого ТЗ до ДТП та варітсть залишків автомобіля після ДТП. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивачем не доведено ні наявність моральних страждань, ні обгрунтовано розмір грошової компенсації. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому звертає увагу на необгрунтованість наданих відповідачем заперечень та відсутність надання доказів на спростування вимог позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 17.08.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Постановою від 17.05.2023 року у справі № 490/1556/23 Центрального районного суду м. Миколаєва визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Суд прийшов до висновку, що своїми діями [PERSON] , який на час скоєння ДТП 18.02.2023 року був працівником ТОВ "Європа-Транс ЛТД" , порушив вимоги 2.3 "б", 10.1, 10.3 ПДР України та їх слід кваліфікувати як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, а саме автомобіля "Mercedes-Benz E240", д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, вказаний пошкоджений автомобіль належить на праві власності позивачці, автомбіль марки "Man TGX 18.400", д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності відповідачеві. Відповідно до ст. 172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно Звіту № 45 від 12.04.2023 року з експертної оцінки колісного транспортного засобу, що був зроблений на замовлення ПрАТ СК "Еталон", визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ ТЗ "Mercedes-Benz E240", д.н.з. [NUMBER] складає 459 163,22 грн, який перевищує дійсну ринкову вартість транспортного засобу 180 098 грн 63 коп. на дату оцінки 18.02.2023 без врахування пошкоджень при ДТП. Таким чином , сума матеріального збитку ,завданого власнику "Mercedes-Benz E240", д.н.з. [NUMBER] , приймається в розмірі , рівному дійсній ринковій вартості ТЗ, оскільки такий ТЗ відновлювати економічно недоцільно, та становить 180 098,63 грн, що дорівнює його ринковій вартості на дату оцінки. Сторонами визнається, що за вказаним страховим випадком ПрАТ СК "Еталон" випалтило позивачеві страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн за вказаним страховим випадком, який стався внаслідок ДТП 18.02.2023 року за участю забезпеченого ТЗ "Man TGX 18.400", д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України). Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.28 ЗУ № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,а згідно ст.30 - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено і не оспорювалось позивачем ,вартість пошкодженого автомобіля після ДТП не визначалась. Чи є автомобіль «Мерседенс Бенц", д.н.з. [NUMBER] після оцінки розміру матеріального збитку у лютому 2023 року знятий позивачем з реєстраційного обліку , чи було ним відчужені залишки авто чи залишилися у його власності - позивачем такі докази суду не надано, і протакі обставини взагалі суду не зазначалося. У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі №205/1314/16-ц про застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду. Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наданого позивачем Звіту № 45 з експертної оцінки від 12.04.2023 року ,вбачається,що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Мерседес Бенц", д.н.з [NUMBER] станом на момент його пошкодження складає 459 163.22 грн ,а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження,що дорівнює його ринковій вартості до ДТП , становить 180 098,63 грн,тобто, ремонт є економічно необгрунтваним ,а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Позивач, отримавши страхове відшкодування від страховика відповідача у максимальному можливому розмірі 160 000 грн., автомобіль забрав собі , тим самим не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним . У випадку, його погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось. Даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містить ,а отже не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування. У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними. [PERSON] не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами,не надано суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП,що позбавляє суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної йому шкоди. Більше того, вона взагалі не зазначила суду про долу цих залишків атомобіля, що взагалі унеможливлює як вирішення питання щодо передачі його особі відповідальній за шкоду ,так і отримання вищевказаного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог. Тобто, саме дії позивача призвели до неможливості встановлення розміру відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства , ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що транспортний засіб позивачем відчужено , не можна визнати обґрунтованим. Таким чином, суд виходить із недоведеності позовних вимог щодо розміру належного відшкодування шкоди ,а тому позовні вимоги щодо визначення розміру відшкодування такої шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди( ринкової вартості автомобіля) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 20 098,63 грн.,є необґрунтованими та задволенню не підлягають. Як наслідок не підлягають до задволення і вимоги позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних , нарахованих на вказану суму згідно ст. 625 ЦК України. Подібні висновки викладені у Постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23) Великої Палати Верховного Суду. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст. 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч.1 та п. 1 ч.2 ст.23 ЦК України). Виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Згідно ст.23 ЦК моральна шкода полягає,зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). Відповідач , який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого. Так, у зв`язку із фактичним знищенням автомобіля позивач був позбавлений можливості використання такого транспортного засобу як у власних (особистих) цілях, через що позивач нервував,йому довелось шукати інші шляхи організації звичного способу життя , що викликало суттєві незручності і вимушені зміни у житті та безумовно спричиняло душевні страждання . Позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з ст. 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з ст. 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене , глибину емоційних та моральних страждань, незручності і обмеження у зв`язку з порушенням звичайного способу життя та життєвих зв`язків ,враховуючи вимоги співмірності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про обгрунтуваність відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 9 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог,а саме у розмірі 1073 грн 60 коп. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10000 грн.. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022р. у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України (ст. 137 ЦПК України) конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Не передбачено ст. 137 ЦПК України і те, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті. Згідно наданих належних та допустимих доказів, позивач сплатив суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Позивач своєчасно звернулася до суду з заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та надання ним доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині. Як убачаєтьсяз матеріалів справи, позивачем булонадано суду копію договору про надання правничої допомоги від 20.07.2023 ,укладеного з адвокатом Герцун В.С. та розрахунок затраченого адвокатом часу , в якому зазначено види робіт(послуг), які надає адвокат, які є співмірними з розміром позовних вимог, складністю справи та відповідають характеру реально наданих послуг адвокатом, а також квитанцію від 20.07.2023 року до прибуткового касового ордера про сплату 10 000 грн адвокату Герцуну В.С. Проте, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, ці вимоги підлягають до часткового задволення - пропорційно до суми задволених позовних вимог у розмірі 1 000 грн. ( 20 відсотків від розміру задоволеної позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, враховуючи що інша позовна вимога залишена без задволення).

Outcome: partial