Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] заповітів не складала. Позивачка право на спадкування не реалізувала, оскільки відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця, стверджував, що є спадкоємцем за заповітом і буде приймати спадщину після смерті матері. Вказуючи, що інформація про прийняття спадщини відповідачем [PERSON] та відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між нею та [PERSON] , оскільки в свідоцтві про її народження допущено помилку в написанні по батькові матері: зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] », що не відповідає записам в свідоцтві про смерть, унеможливили оформлення нею спадщини після смерті матері, просила встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , та визначити їй додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У підготовчому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнав повністю та подав відповідну заяву (а. с. 41). Відповідач [PERSON] \~та представник\~відповідача Турійської\~селищної ради\~у підготовче\~засідання не\~з`явилися,\~хоча належним\~чином про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи були\~повідомлені,\~подали до\~суду,\~кожен зокрема,\~письмові заяви,\~в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 28, 38). Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 315 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селі Волиця Ковельського району Волинської області (а. с. 11) і після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ № 008090 (а. с. 16). Відповідно до довідки Турійської селищної ради Волинської області № 170 від 18 липня 2023 року [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та постійно проживала одна у селі Волиця Ковельського району Волинської області (а. с. 12). За життя [PERSON] заповіт не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 31, 32-35). Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в селі Волиця Турійського району Волинської області (а. с. 9). Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] (а. с. 15). У свідоцтві про народження позивачки її матір`ю зазначено « [PERSON] » (а. с. 14) Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] у судовому засіданні підтвердили свідок [PERSON] та відповідач [PERSON] . Аналіз наведених обставин справи та доказів у їх сукупності дає достатні підстави для висновку, що позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] . Як встановлено у ході розгляду справи, позивачці підтвердження факту родинних відносин необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті її матері. Згідно з частиною першою статті 1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України). За змістом наведених норм матеріального права право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а правила частини третьої статті 1272\~Цивільного кодексу\~України можуть бути застосовані лише у випадку, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка покликалася на те, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини є необізнаність із правилами спадкування, наявність інформації, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що унеможливлювало прийняття нею спадщини, та відсутність усіх документів, що підтверджують родинні відносини між нею та її матір`ю, у зв`язку з чим вона з об`єктивних причин не подавала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Аналіз наведених причин пропуску строку для прийняття спадщини та обставин справи в їх сукупності дає підстави для визнання таких причин в контексті положень частини третьої статті 1272\~Цивільного кодексу\~України поважними, оскільки вони об`єктивно унеможливили подання позивачкою нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття та реалізацію нею передбаченого і гарантованого законом права на спадкування в межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини між позивачкою та її матір`ю унеможливлюють використання цих документів для реалізації права на спадкування та оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] , надані позивачкою докази на підтвердження факту родинних відносин у контексті положень статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 1073 гривень 60 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 357 гривень 86 копійок. На підставі викладеного, статей 1220, 1223, 1265, 1268, 1269, 1270, 1272\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: approved