Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом про визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку поділу спільного майна подружжя, покликаючись на те, що 15.07.2010р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2019р. у справі №448/1920/18. Вказує, що від даного шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають разом з матір`ю, відповідачкою по справі, а він сплачує аліменти на їх утримання, так і аліменти на утримання їх матері [PERSON] . Стверджує, що за час шлюбу ним та відповідачкою [PERSON] набуто наступне спільне майно, що станом на час звернення до суду перебуває у їхній спільній сумісній власності: незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , придбаний за ціною 152\~321 грн. за договором купівлі-продажу від 08.05.2018р. №567, виданим приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р.; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] , придбану за ціною 176\~400 грн. за договором купівлі-продажу від 08.05.2018р. №566, виданим приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р.; квартиру [ADDRESS] , придбану за ціною 150\~000 грн. за договором купівлі-продажу від 11.12.2015р. №740, виданим приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Тхір Н.П. Зазначає, що він (позивач) завжди працював та забезпечував сім`ю, а оскільки після розірвання відносин між сторонами виник спір щодо належності кожному майна, набутого у шлюбі, просить суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 1/2 частку зазначеного вище майна, зокрема право власності на: 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництва, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 ідеальну частину квартири [ADDRESS] . ІІ. Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про розподіл спільного майна подружжя, покликаючись на те, що з 15.07.2010 року по 09.04.2019 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2019р. у справі №448/1920/18. Вказує, що від даного шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що під час спільного проживання сім`єю з [PERSON] вони займались підприємницькою діяльністю, їздили за кордон, займались продажем товару та автомобілів, які ввозили з-за кордону. Для здійснення підприємницької діяльності [PERSON] з 2010 року до 31.12.2016 року був зареєстрований як фізична особа підприємець. Стверджує, що за час шлюбу нею та [PERSON] набуто наступне спільне майно, що станом на час звернення до суду перебуває у їхній спільній сумісній власності: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 129\~600 грн.; незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, відсоток готовності 42%, за адресою: [ADDRESS] , вартістю 152\~321 грн.; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] , вартістю 176\~400 грн.; вантажний транспортний засіб марки «Renault Master L3H3», 2009 р.в., двигун [NUMBER] , реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , дата реєстрації в Республіці Польща 24.07.2018р., вартістю 182036 грн.; автомобіль марки «Volksvagen Sharan», реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , придбаний у 2017 році в Республіці Польща вартістю 107080 грн.; товарно-матеріальні цінності магазину «Вікторія» (промислові товари) на суму 503\~501 грн.; торгівельне обладнання вказаного магазину вартістю 22\~000 грн., а також готівкові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133\~850 грн. Стверджує, що [PERSON] , зазначивши у первісному позові спільним майном подружжя лише квартиру, об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, приховав від суду наявність іншого спільного майна подружжя, яким заволодів та на даний час володіє одноосібно, зокрема транспортні засоби, готівкові кошти та оригінали документів. Такий, не попереджав її ( [PERSON] ) про свій намір розірвати шлюб, а готуючись до розірвання шлюбу, заздалегідь забрав з їхнього помешкання оригінали документів, які не повернув по даний час. Крім того, [PERSON] , з метою привласнення коштів з товарного залишку магазину « [INFO] », без її ( [PERSON] ) відома, припинив діяльність магазину по [ADDRESS] , водночас звільнивши продавця та вивізши у невідомому напрямку торгівельне обладнання та промислові товари на суму 503\~501 грн. Покликається на те, що [PERSON] не сплачує ні аліментів на утримання дітей, ні аліментів на її ( [PERSON] ) утримання. Відповідними довідками Городоцького районного відділу ДВС №15.16.20/4762 від 04.03.2020р. та №15.16.20/4761 від 04.03.2020р. підтверджено ті обставини, що вона ( [PERSON] ) за період з 15.02.2019р. по 26.02.2020р. не отримувала від [PERSON] ні аліментів на її утримання у розмірі по 1500 гривень щомісячно, ні аліментів на утримання дітей в розмірі по 5000 грн. щомісячно. Стверджує, що [PERSON] не дбав про матеріальне становище сім`ї, не сплачував аліментів на утримання дітей та на її ( [PERSON] ) утримання, взагалі не приймав участі у вихованні дітей, залишивши її та дітей без жодних засобів до існування, заволодів сімейними грошовими коштами та спільним сімейним бізнесом (магазином з товарним залишком на суму 503\~501 грн.). Вона ( [PERSON] ) на даний час не є працевлаштованою, хворіє та витрачає значні кошти на лікування. Вона разом з дітьми живуть виключно за рахунок фінансової підтримки її ( [PERSON] ) батьків. [PERSON] ж привласнив майно, яке підлягає поділу як спільне майно подружжя та такий претендує на 1/2 ідеальну частку квартири площею 35,5 кв.м., яка є однокімнатною з житловою площею 19 кв.м. та в якій проживає вона ( [PERSON] ) та їхніх двоє дітей, які іншого житла не мають. З огляду на зазначені обставини та те, що їхні діти проживають разом з нею ( [PERSON] ), вважає, що у даному випадку слід відступити від засади рівності часток подружжя. Просить суд ухвалити рішення, яким присудити їй ( [PERSON] ) та залишити за нею вцілому право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; присудити їй та залишити за нею 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва, відсоток готовності 42 %, за адресою: [ADDRESS] ; присудити їй та залишити за нею 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер 4622482400:04:009:0030) за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею 1/2 вартості вантажного транспортного засобу марки «Renault Master L3H3», 2009 р.в., двигун 2,5 л, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , та зобов`язати [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 91 018 грн.; визнати за нею 1/2 вартості автомобіля марки «Volksvagen Sharan», реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язати [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 53540 грн.; визнати за нею 1/2 вартості товарно-матеріальних цінностей магазину «Вікторія» (промислові товари) на суму 503\~501 грн. та зобов`язати [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 251\~750, 50 грн.; визнати за нею 1/2 вартості торгівельного обладнання вказаного магазину вартістю 22\~000 грн. та зобов`язати [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 11\~000 грн.; визнати за нею 1/2 спільних коштів подружжя (готівкових коштів) у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133\~850 грн. та зобов`язати [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 66\~925 грн. ІІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Каралюс В.М. не подали відзиву на первісну позовну заяву [PERSON] , ні будь-якої іншої заяви по суті справи, перелік яких визначено ст.174 ЦПК України. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Середзінська Т.Ф. не подали відзиву на зустрічну позовну заяву, ні будь-якої іншої заяви по суті справи, перелік яких визначено ст.174 ЦПК України. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. ІV. Позиція учасників справи, короткий зміст показань свідків. В судовому засіданні сторона позивача за первісним позовом, зокрема представник [PERSON] адвокат Середзінська Т.Ф. підтримала заявлені позовні вимоги та просить врахувати доводи та мотиви, викладені у поданій ними позовній заяві. З приводу позовних вимог та доводів [PERSON] , викладених у зустрічній позовній заяві, то адвокат Середзінська Т.Ф. в судовому засіданні вказала, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнає частково, зокрема виключно в частині визнання за [PERSON] права на зазначені 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва та 1/2 частку земельної ділянки, розташованих в с.Княжий Міст Яворівського району Львівської області. Зазначила, що решти зустрічних позовних вимог, пред`явлених до [PERSON] у зустрічному позові, - [PERSON] не визнає та просить в задоволенні таких відмовити. Також адвокат Середзінська Т.Ф. покликалась на наступне: транспортних засобів, які зазначені у зустрічній позовній заяві, зазначених товарів на суму 503\~501 грн. та готівкових грошових коштів в сумі 5000 доларів США - не було у спільному майні подружжя [PERSON] , яке залишилось на час припинення ведення ними спільного господарства; увесь товар з магазину був проданий [PERSON] спільно з [PERSON] ; всі спільні грошові кошти [PERSON] та відповідачка [PERSON] попередньо добровільно поділили; щодо 5000 доларів США готівкою, про які у зустрічних позовних вимогах зазначає [PERSON] , - то таких коштів у спільному майні подружжя [PERSON] на час припинення ними подружніх відносин не було, а твердження [PERSON] в цій частині є надуманими, ймовірно з метою зведення рахунків з колишнім чоловіком; доказ, на який покликається [PERSON] на підтвердження наявності спільних готівкових коштів подружжя в сумі 5000 доларів США, - CD-R-диск з аудіо записом розмови [PERSON] з [PERSON] з приводу факту привласнення [PERSON] спільних сімейних коштів в розмірі 11000-12000 доларів США розцінює як недопустимий, зі слів [PERSON] він не пригадує такої розмови з [PERSON] , запис якої ніби-то наявний на вказаному CD-R-диску, та йому невідомо, чий саме голос звучить у даній розмові; виключно показаннями свідків наявність готівкових коштів також не доказується. З приводу 1/2 ідеальної частки квартири, яку просить визнати за ним [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, то адвокат ствердила, що [PERSON] не просить реальної частки, а просить саме ідеальну частку з метою подальшого залишення такої частки своїм дітям, народженим у шлюбі з [PERSON] . Просить задовольнити вимоги, пред`явлені ними у первісному позові в інтересах [PERSON] . Відповідач за первісним позовом (та позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні підтримала пред`явлені нею зустрічні позовні вимоги. Просить такі задовольнити. Просить відступити від засади рівності часток подружжя при поділі їхньої спільної квартири з урахуванням доводів, викладених нею у зустрічній позовній заяві. Пояснила, що [PERSON] скористався її довірою та вивіз усе їхнє спільне майно, обладнання, а їхні спільні кошти витратив разом зі своєю новою дружиною. Вважає, що наявність спільних грошових коштів готівкою на суму 5000 доларів США, які є предметом зустрічних позовних вимог, підтверджується її телефонною розмовою з [PERSON] , яка мала місце 01.12.2022р. після чергового судового засідання по даній справі, що записана нею ( [PERSON] ) та міститься на відповідному CD-R-диску, що наявний у матеріалах даної цивільної справи. З приводу обладнання з магазину « [INFO] » загальною вартістю 22 000 грн., ствердила, що факт придбання такого підтверджується наявними в матеріалах справах письмовими доказами, а саме товарним чеком від 02.06.2018р. про придбання наступних товарів: стелажа великого в кількості 8 шт., стелажа малого в кількості 2 шт., вітрини зі склом в кількості 2 шт., стола в кількості 2 шт., торгівельного обладнання в кількості 1 шт. на загальну суму 22\~000 грн.,\~а також\~відповідною накладною,\~згідно якої\~ПП «Скориком\~А.І.»\~передано,\~а [PERSON] \~через склад\~№1\~отримано:\~стелаж великий\~в кількості\~8\~шт.,\~стелаж малий\~в кількості\~2\~шт.,\~вітрину зі\~склом в\~кількості 2\~шт.,\~стіл в\~кількості 2\~шт.,\~торгівельне обладнання\~в кількості\~1\~шт.Щодо товарно-матеріальних цінностей магазину « [INFO] » (промислових товарів) на суму 503\~501 грн., то пояснила, що магазин «Вікторія» в м.Городок Львівської області вони з [PERSON] відкрили в червні 2018 року та він фактично функціонував до 18 вересня 2018 року, бо саме в зазначений день [PERSON] вивіз звідти все майно та товар. Зазначила, що на підтвердження її доводів про наявність товарно-матеріальних цінностей магазину « [INFO] » (промислових товарів) на суму 503\~501 грн. станом на час припинення фактичних подружніх відносин з [PERSON] у матеріалах справи наявні відповідні накладні та акт прийому-передачі товару на суму 503\~501 грн. від 04.06.2018р., у відповідності до якого вона ( [PERSON] ) передавала, а [PERSON] приймала товар, а також фотографії зображення товару в магазині « [INFO] » у [ADDRESS] . Вказала, що доступ до товару та грошей в магазині мав [PERSON] , який всім займався. Магазин працював кілька місяців та вони з [PERSON] постійно довозили товар до магазину, а 18.09.2018р. [PERSON] з магазину вже все було вивезено. Власниця приміщення - орендодавець, в якому був розташований магазин « [INFO] », розповіла їй ( [PERSON] ), що [PERSON] заплатив їй усю суму заборгованості, яка виникла по оренді приміщення, та що саме він вивіз з магазину все обладнання та товар. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат Каралюс В.М. підтримала пред`явлені в інтересах [PERSON] зустрічні позовні вимоги. Просить такі задовольнити. В частині вимоги про визнання за [PERSON] права власності вцілому на квартиру [ADDRESS] , просить відступити від рівності часток, врахувавши наступні обставини: [PERSON] не дбав про матеріальне становище сім`ї; він ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей та на утримання [PERSON] ; у матеріалах справи є відповідні довідки з ДВС про заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів та постанова суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за несплату аліментів; [PERSON] приховав та вивіз спільне майно подружжя, в тому числі транспортні засоби, товарно-матеріальні цінності та обладнання; у матеріалах справи є докази на підтвердження факту користування [PERSON] відповідними транспортними засобами, зокрема постанова суду про притягнення його до відповідальності за ст.130 КУпАП та є скріншоти з сайтів про продаж автомобілів, де [PERSON] зазначав свій номер телефону; у матеріалах справи є докази на підтвердження діяльності магазину подружжя [PERSON] , наявності товарно-матеріальних цінностей та обладнання, яке [PERSON] вивіз і привласнив; квартира, яка є предметом позовних вимог, є однокімнатною та неподільною, у квартирі проживають двоє дітей сторін по справі. Також пояснила, що на підтвердження наявності товарно-матеріальних цінностей магазину « [INFO] » (промислових товарів) на суму 503\~501 грн. станом на час припинення фактичних подружніх відносин [PERSON] з [PERSON] ними подано акт прийому-передачі товару на суму 503\~501 грн. від 04.06.2018р., в якому містяться останні дані бухгалтерського обліку, інших документів у них немає. Ці ж обставини підтверджено свідком [PERSON] в судовому засіданні. Наявність спільних грошових коштів готівкою на суму 5000 доларів США, які є предметом зустрічних позовних вимог, підтверджується звукозаписом телефонної розмови [PERSON] з [PERSON] , яка мала місце після чергового судового засідання по даній справі, що записана [PERSON] та міститься на долученому CD-R-диску. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: [PERSON] є її (свідка) дочкою; після одруження її дочка [PERSON] спільно з [PERSON] розпочали займатись бізнесом та спільно заробляли грошові кошти для сім`ї, у веденні якого вона (свідок) їм допомагала. За кошти, отримані як подарунок на весіллі, [PERSON] придбав автомобіль «Сітроен», яким і почав возити товар з Республіки «Польща». Вона (свідок) також їздила разом з [PERSON] в Польщу. Коли зазначений автомобіль поламався, то саме її (свідка) чоловік здійснював ремонт такого. За час спільного подружнього життя її дочка [PERSON] разом з зятем [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру, незавершене будівництво будинку та земельну ділянку в с.Княжий Міст Яворівського району Львівської області, транспортні засоби: автомобіль марки «Renault» синього кольору та автомобіль марки «Sharan» темно-синього кольору. Також вони спільно відкрили магазин «Вікторія» у м.Городок Львівської області у приміщенні, яке належить [PERSON] . Офіційно договору оренди приміщення не укладали, бо не знали чи їм вдасться торгівля у магазині та не орієнтувалися в часі необхідної оренди. Магазин діяв з 04.06.2018р. по жовтень 2018р. У магазині було товару на загальну суму близько 500\~000 грн. та обладнання (близько 15 стелажів, три столи, крісла, вішаки) на суму близько 22\~000 грн. Наявність у магазині товару на вказану суму підтверджується відповідним актом прийому-передачі товару. Вона (свідок) була присутня при передачі товару продавцю згідно даного акту. Магазин припинив свою діяльність у зв`язку з тим, що [PERSON] таємно, не повідомляючи [PERSON] , перерізав в приміщенні магазину колодки та вивіз звідти товар і обладнання. Жодних грошей за товар і обладнання він для [PERSON] не передавав, пояснюючи таку свою поведінку тим, що «то все є його». Не віддав він і [PERSON] жодних грошей за автомобілі марки «Renault» та марки «Sharan», які також забрав собі. Крім того, за місцем свого проживання подружжя [PERSON] зберігали кошти, які спільно заробили за час подружнього життя. 09.09.2018 року [PERSON] забрав з дому готівку в сумі 5000 доларів США та всі інші гроші з бізнесу, сказавши [PERSON] , що їде за кордон по товар. З цього часу [PERSON] додому не повернувся та зазначених грошових коштів не повертав. [PERSON] близько 4 років взагалі не цікавиться своїми дітьми, які проживають з [PERSON] , не відвідує дітей, не намагався зустрітися з ними та не був присутнім на жодному дитячому святі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: [PERSON] є її (свідка) троюрідною сестрою; [PERSON] спільно з [PERSON] під час подружнього життя спільно «наживали» майно, вони возили товар з-за кордону та відкрили магазин «Вікторія» в м.Городок Львівської області в орендованому приміщенні. Крім того, [PERSON] ввозив з-за кордону в Україну на продаж автомобілі різного типу. Вона (свідок) працювала у даному магазині «Вікторія» продавцем, у якому здійснювався продаж наступного товару: побутової техніки, одягу, взуття, білизни, хімії, посуду. Основним продавцем в магазині був [PERSON] , а вона (свідок) йому допомагала у здійсненні торгівлі, хоча офіційно не була працевлаштованою. Так, на початку діяльності магазину вона (свідок) прийняла товар на підставі відповідного акту прийому-передачі товару. Вона (свідок) приймала товар, вела його облік і писала накладні. Товар до магазину [PERSON] возив автомобілем марки «Renault Master» синього кольору. 18.09.2018р. зранку вона (свідок) прийшла до магазину та виявила, що в приміщенні відсутні товар та обладнання. На її (свідка) запитання з цього приводу, [PERSON] відповів, що саме він вивіз товар та що магазин більше працювати не буде. Магазин працював близько 4 місяців, зокрема з червня 2018 року по вересень 2018 року. Також їй (свідку) відомо, що [PERSON] та [PERSON] відкладали гроші ти мали спільні грошові кошти готівкою в сумі 5000 доларів США, які забрав та привласнив [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: [PERSON] є її (свідка) племінницею; їй (свідку) відомо, що [PERSON] спільно з [PERSON] за час подружнього життя придбали невелику однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , незавершене будівництво будинку та земельну ділянку в с.Княжий Міст Яворівського району Львівської області. [PERSON] разом з [PERSON] займались бізнесом, їздили до Польщі, ввозили звідти товар та автомобілі, які в подальшому продавали. Вона (свідок) також інколи їздила з [PERSON] в Республіку Польща. Подружжя [PERSON] мало в користуванні автомобіль-бус синього кольору марки «Renault» та автомобіль марки «Sharan». Вона (свідок) їздила вказаними транспортними засобами разом з [PERSON] в [PERSON] . Також їй (свідку) відомо, що подружжя [PERSON] спільно займались магазином в м.Городок Львівської області, де торгували товарами з-за кордону: побутовою технікою, продуктами, і т.і. У даному магазині продавцями були [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] їй (свідку) відомо, що [PERSON] забрав з сім`ї грошові кошти в сумі 5000 доларів США та вивіз з магазину все майно. На даний час [PERSON] взагалі не відвідує дітей та ними не цікавиться. V. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 20.01.2020р. залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку поділу спільного майна подружжя. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.03.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку поділу спільного майна подружжя; розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.07.2020р. залишено без руху зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Мостиського\~районного суду\~Львівської області\~від 05.10.2020\~року зустрічний\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про розподіл\~спільного майна\~подружжя прийнято\~до спільного\~розгляду з\~первісним позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~1/2\~частину майна\~в порядку\~поділу спільного\~майна подружжя;\~вимоги за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~об`єднано в\~одне провадження\~з первісним\~позовом. Ухвалою суду від 26.01.2021р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Каралюс В.М. про витребування доказів з Галицької митниці Держмитслужби та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області. Ухвалою суду від 22.07.2021р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.11.2023р. задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Каралюс В.М. про повернення на стадію підготовчого провадження; постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у цивільній справі ЄУН 448/2037/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку поділу спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 23.11.2023р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 04.05.2020р., від 03.07.2020р., від 13.11.2020р., від 15.12.2020р., від 21.07.2021р., від 19.10.2021р.,від 16.11.2021р., від 16.08.2022р., від 21.11.2022р. від 01.12.2022р., від 26.12.2022р., від 27.12.2022р., від 17.01.2023р., від 02.02.2023р., від 03.02.2023р., від 16.02.2023р., від 06.06.2023р., від 14.06.2023р., від 16.06.2023р., від 26.09.2023р., від 16.10.2023р., від 23.10.2023р., від 06.11.2023р., від 23.11.2023р., від 08.12.2023р. та від 13.12.2023р. задоволено клопотання учасників справи про їх участь\~в судовому\~засіданні в\~режимі відеоконференції. VI. Обставини справи, встановлені судом. Сторони по справі з 15 липня 2010 року перебували у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №18. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2019р. по справі ЄУН 448/1920/18 (провадження 2/448/237/19) шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте певне нерухоме майно, зокрема за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS] ; незавершене будівництво, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] . Сторонами по справі підтверджено та визнано, що дане нерухоме майно ними придбано саме за час шлюбу та за спільні грошові кошти. Вказане нерухоме майно (квартира, незавершене будівництво та земельна ділянка) за взаємною згодою сторін на праві приватної власності зареєстровано на ім`я відповідачки за первісним позовом [PERSON] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, яка міститься в матеріалах даної цивільної справи (Т.1 а.с.14-17, Т.1 а.с.146-149). Сторонами по справі підтверджено та визнано, що незавершене будівництво, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ними придбано за грошові кошти в сумі 152\~321 грн., а земельну ділянку кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 за грошові кошти в сумі 176\~400 грн. Зазначені обставини також підтверджуються копією договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку від 08.05.2018р., укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., а також копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2018р., укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Тхір Н.П., відомо, що спірну квартиру [ADDRESS] сторони по справі придбали у продавця [PERSON] за ціною 129\~600 грн. Крім того, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні віднайшли своє підтвердження ті обставини, що за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] набуто обладнання (стелаж великий в кількості 8 шт., стелаж малий в кількості 2 шт., вітрину зі склом в кількості 2 шт., стіл в кількості 2 шт., торгівельне обладнання в кількості 1 шт.) загальною вартістю 22 000 (двадцять дві тисячі) грн., яке використовувалось подружжям при діяльності магазину «Вікторія» у м.Городок Львівської області та яке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі. При цьому, суд вважає доведеними ті обставини, що зазначене обладнання відноситься до спільно нажитого сторонами майна та що таке після припинення спільного ведення господарства забрав в своє користування (привласнив) саме [PERSON] , що відбулось за відсутності згоди [PERSON] . У даному випадку суд керується письмовими доказами в сукупності з поясненнями позивачки за зустрічним позовом (відповідачки за первісним позовом) [PERSON] та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в цій частині. Щодо доводів сторони позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON] в тій частині, що за час шлюбу та за спільні грошові кошти ними (сторонами по справі) набуто рухоме майно, зокрема вантажний транспортний засіб марки «Renault Master L3H3», 2009 р.в., двигун [NUMBER] , реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , дата реєстрації в Республіці Польща 24.07.2018р., вартістю 182036 грн.; автомобіль марки «Volksvagen Sharan», реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , придбаний у 2017 році в Республіці Польща вартістю 107080 грн., то такі доводи [PERSON] суд розцінює як такі, що недоведені належними,\~допустимими та\~достатніми доказами. Суд вважає за доцільне звернути увагу, що такі обставини не можуть доводитися виключно показаннями свідків, а іншими доказами, в тому числі інформацією, наданою Регіональним сервісним центром МВС у Львівській області та Галицькою митницею Держмитслужби на виконання ухвали суду про витребування доказів від 26.01.2021р., - такі доводи [PERSON] не підтвердилися. Щодо доводів сторони позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON] в частині про віднесення товарно-матеріальних цінностей магазину «Вікторія» (промислових товарів) на суму 503\~501 грн. до спільного майна подружжя [PERSON] , яке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі, то такі також не віднайшли свого підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи належними доказами. Суд вважає, що акт прийому-передачі товару на суму 503\~501 грн. від 04.06.2018р., у відповідності до якого вона ( [PERSON] ) передавала, а [PERSON] приймала товар, а також фотографії зображення товару в магазині « [INFO] » у [ADDRESS] не можуть бути належними доказами тих обставин, що товар на суму 503\~501 грн. був наявний у магазині, як станом на 04.06.2018р., так і станом на 18.09.2018р. з тих підстав, що як сторони по справі, так і свідки стверджували, що в магазині кілька місяців здійснювалась торгівля та відповідно змінювалась кількість товару, а інших доказів, в тому числі документів бухгалтерського обліку станом на час припинення діяльності магазину суду не надано. Натомість сторона позивача за первісним позовом, зокрема [PERSON] та його представник в судовому засіданні стверджували, що товар з магазину «Вікторія» був розпроданий спільно сторонами по справі. Відтак, суд приходить до переконання, що будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів [PERSON] \~щодо спільного\~розпродажу товаруз магазину «Вікторія» [PERSON] не надала. Крім того, вказаний акт прийому-передачі товару на суму 503\~501 грн. не підписаний [PERSON] , а підписаний [PERSON] (яка товар здала) та [PERSON] (яка товар прийняла). При цьому, [PERSON] ніколи не знаходилася в офіційних трудових відносинах з [PERSON] , який був зареєстрований підприємцем, про що особисто повідомила в судовому засіданні, будучи допитаною судом в якості свідка. При оцінці\~судом доказів\~не приймається\~до уваги\~поданий відповідачкою\~ [PERSON] \~доказ \~звукозапис телефонної\~розмови,\~яка зі\~слів [PERSON] \~мала місце\~між сторонами\~по справі\~після чергового\~судового засідання\~по даній\~справі,\~що записана\~ [PERSON] \~та міститься\~на долученому\~CD-R-диску\~з тих\~підстав,\~що представником\~ [PERSON] \~ адвокатом\~Середзінською Т.Ф.заперечувались\~обставини ведення\~ [PERSON] \~даної розмови\~в телефонному\~режимі з\~ [PERSON] ; з даного аудіозапису неможливо ідентифікувати особу, телефонна розмова з якою була записана, з огляду на те, що співрозмовники не представлявся повними іменами під час розмови і не повідомляли своїх особистих даних. Будь-яких клопотань про призначення експертизи з метою перевірки вказаного звукозапису заявлено не було. Зазначений доказ, на переконання суду, не наділений характеристикою допустимості та належності, а тому не враховується судом як доказ на підтвердження доводів [PERSON] щодо віднесення грошових коштів в розмірі 5000 доларів США до спільного майна подружжя [PERSON] , яке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі. Підтвердження зазначених обставин виключно показаннями свідків суд вважає недостатнім. Тому, доводи сторони позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON] в частині про віднесення грошових коштів в розмірі 5000 доларів США до спільного майна подружжя [PERSON] , яке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі, як вважає суд, також не віднайшли свого підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи належними, допустимими та достатніми доказами. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що на час припинення сторонами спільного ведення господарства було наявне наступне спільно нажите ними майно: квартира [ADDRESS] ; незавершене будівництво, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] ; обладнання з магазину «Вікторія» (стелаж великий в кількості 8 шт., стелаж малий в кількості 2 шт., вітрина зі склом в кількості 2 шт., стіл в кількості 2 шт., торгівельне обладнання в кількості 1 шт.) загальною вартістю 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. Крім того, судом встановлено, що діти сторін по справі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають зі своєю матір`ю [PERSON] (позивачкою за зустрічним позовом, відповідачкою за первісним позовом), яка несе витрати на їх утримання, за адресою: [ADDRESS] в однокімнатній квартирі загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 19 кв.м., яка є предметом даного цивільного спору між сторонами по справі. [PERSON] (позивач за первісним позовом) проживає окремо. Мостиським районним судом Львівської області 26.06.2019р. видано виконавчий лист №2/448/387/19 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 5000 грн. (по 2500 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. Мостиським районним судом Львівської області 07.11.2019р. видано виконавчий лист №2/448/377/19 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої 04.03.2020р. головним державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. за №15.16-20/4761, що міститься в матеріалах даної цивільної справи, [PERSON] не отримувала аліментів з [PERSON] в період з 15.02.2019р. по 26.02.2020р. згідно виконавчого листа №2/448/387/19 від 26.06.2019р. про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 5000 грн. (по 2500 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої 04.03.2020р. головним державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. за №15.16-20/4762, що міститься в матеріалах даної цивільної справи, [PERSON] не отримувала аліментів з [PERSON] в період з 15.02.2019р. по 26.02.2020р. згідно виконавчого листа №2/448/377/19 від 07.11.2019р. про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. в межах виконавчого провадження №59431109, станом на 11.11.2020р. заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , становила 95\~000 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. в межах виконавчого провадження №60609083, станом на 11.11.2020р. заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] становила 28 500 грн. У зв`язку з встановленою заборгованістю боржника [PERSON] по сплаті аліментів, яка перевищила платежі за один рік, у відповідності до положень ст.63,71,75 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. 22.07.2020р. винесено постанову про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 12\~000 грн. Не погоджуючись з даною постановою державного виконавця про накладення штрафу, [PERSON] було оскаржено таку до Львівського окружного адміністративного суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2020р. по справі ЄУН 380/6495/20 відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Городоцького районного відділення Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання неправомірними дій, скасування постанови про накладення штрафу. Навпаки, зазначеним судовим рішенням встановлено, що у державного виконавця були наявні законні підстави для застосування до [PERSON] відповідальності. Постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020р. [PERSON] визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, якою передбачено зокрема відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Зі змісту зазначеного судового рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020р. відомо, що суд визнав встановленим той факт, що [PERSON] свідомо, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, ухилявся від сплати аліментів, встановлених виконавчим листом №2/448/387/19 від 26.06.2019р., виданим Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 5000 грн. (по 2500 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. Постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020р. на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно-корисних робіт на строк 120 годин. Матеріалами справи підтверджено, що станом на червень 2021 року заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , становила 130\~334,32 грн. Станом на 15.06.2021р. [PERSON] сплачено заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в сумі 135\~000 грн. та сплачено штраф у розмірі 12\~000 грн. Постановою державного виконавця Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. від 15.06.2021р. закінчено виконавче провадження №60609083 по виконанню виконавчого листа №2/448/377/19, виданого Мостиським районним судом Львівської області 07.11.2019р. про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з 15.02.2019р. і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. VІI. Застосовані норми права, судова практика. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як відзначається у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21, у постанові від 15.11.2023р. №521/11825/20. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Допустимість полягає в тому, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VIII. Висновки суду. Як вбачається із частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Вирішуючи спори між подружжям стосовно поділу майна, судам необхідно встановлювати обсяг майна, яке було придбане подружжям за період шлюбу, час його придбання та джерела походження коштів на його придбання. Наведене міститься у постанові ВС від 10.06.2020р. у справі №447/3676/14-ц, провадження №61-35455ск18. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Усе вищенаведене свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються як первісні позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги, в тому числі доводи відповідача як за первісним, так і за зустрічним позовом, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувавши джерело і час його придбання, суд вважає, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте наступне майно: квартира [ADDRESS] ; незавершене будівництво, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що вказане вище нерухоме майно було зареєстровано лише за [PERSON] , однак факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині з моменту реєстрації права власності на нього. Крім того, суд приходить до переконання, що спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] слід визнати обладнання з магазину «Вікторія» (стелаж великий в кількості 8 шт., стелаж малий в кількості 2 шт., вітрину зі склом в кількості 2 шт., стіл в кількості 2 шт., торгівельне обладнання в кількості 1 шт.) загальною вартістю 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. Зазначене майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, таке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі, а після припинення спільного ведення господарства подружжям вказане обладнання вибуло в користування позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] . Сторони по справі мають рівні права на майно, набуте ними за час шлюбу, мають право на поділ майна, у разі поділу майна частки сторін (колишнього подружжя) є рівними. Інше домовленістю між сторонами не визначено, шлюбний договір між сторонами не укладався. Відтак, з урахуванням тієї ж презумпції рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва, відсоток готовності 42%, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 4622482400:04:009:0030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням тієї ж презумпції рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину вартості обладнання з магазину «Вікторія», що становить 11 000 (одинадцять тисяч) гривень. Зазначена сума грошових коштів відповідає половині вартості обладнання та є гарантією справедливої сатисфакції позивачки за зустрічним позовом - [PERSON] , у зв`язку з припиненням її права на дане спільне майно. В частині позовних вимог [PERSON] за поданим нею зустрічним позовом про відступлення при поділі майна (квартири [ADDRESS] ) від засади рівності часток подружжя та збільшення частки майна (квартири) дружини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Стороною позивача за зустрічним позовом, зокрема [PERSON] надано суду докази того та доведено наступні обставини: після розірвання шлюбу між сторонами по справі їхні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , залишились проживати зі своєю матір`ю [PERSON] , яка несе витрати на їх утримання, в квартирі, яка є предметом даного цивільного спору, за адресою: [ADDRESS] ; дана квартира є однокімнатною загальною площею 35,5 кв.м та житловою площею 19 кв.м; іншого житла, окрім спільної квартири, у [PERSON] , з якою проживають діти, - немає; на підставі звернення [PERSON] з відповідним позовами Мостиським районним судом Львівської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання та на утримання дітей; відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) [PERSON] неналежно виконував свої батьківські обов`язки та такий не дбав про належне матеріальне утримання дітей; відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) [PERSON] дійсно протягом тривалого періоду часу не приймав участі в матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, а свідомо, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, ухилявся від сплати аліментів, що підтверджено належними та достатніми доказами, що наведені вище; [PERSON] , ухиляючись від сплати аліментів, допускав виникнення значної заборгованості по сплаті таких; у зв`язку з встановленою заборгованістю боржника [PERSON] по сплаті аліментів, яка перевищила платежі за один рік, головним державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю. 22.07.2020р. винесено постанову про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 12\~000 грн.; постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020р. [PERSON] визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, якою передбачено зокрема відповідальність за несплату аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; зі змісту зазначеного судового рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020р. відомо, що суд визнав встановленим той факт, що [PERSON] свідомо, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, ухилявся від сплати аліментів, встановлених виконавчим листом №2/448/387/19 від 26.06.2019р., виданим Мостиським районним судом Львівської області; станом на червень 2021 року заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , становила 130\~334,32 грн. Хоча в ході розгляду даної цивільної справи, зокрема у червні 2021р. [PERSON] погашено заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в сумі 135\~000 грн., так і погашено заборгованість за сплати аліментів на утримання [PERSON] , однак, з урахуванням попереднього тривалого його ухилення від сплати аліментів на утримання дітей та від сплати аліментів на утримання дружини, факту притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, а також факту накладення на нього державним виконавцем відповідного штрафу у зв`язку з встановленою заборгованістю боржника по сплаті аліментів, яка перевищила платежі за один рік, суд розцінює такі дії [PERSON] , що були вжиті ним на погашення заборгованостей по сплаті аліментів, - як такі, що пов`язані саме з розглядом даної цивільної справи про розподіл спільного майна подружжя та з врахуванням поданого зустрічного позову [PERSON] , яка заявила вимогу про відступ від засади рівності часток подружжя при поділі спірної квартири та обґрунтувала таку вимогу саме наявністю у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, факту його ухилення від сплати аліментів, тощо. Враховуючи ці обставини в сукупності, суд розцінює їх саме обставинами, що мають істотне значення для даної справи в розумінні положень ст.70 СК України та вважає, що сторона позивача за зустрічним позовом, зокрема [PERSON] та її представник адвокат Каралюс В.М. довели наявність обставин, передбачених частиною другою, третьою статті 70 СК України, для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. В іншому випадку, [PERSON] та двоє дітей, які проживають з нею, можуть бути поставлені в скрутне матеріальне становище. Окрім того, з огляду на невелику загальну площу однокімнатної спірної квартири, у випадку визначення частки [PERSON] у розмірі 1/2 частини спільної квартири, існує ризик не можливості в майбутньому виділити таку частку в натурі, і тоді діти можуть бути поставлені в психоемоційну залежність від неприязних відносин між колишнім подружжям. Підсумовуючи, суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя у праві спільної власності при поділі спірної квартири [ADDRESS] , визнавши саме за [PERSON] право особистої приватної власності на дану квартиру вцілому. З приводу інших позовних вимог [PERSON] , заявлених нею в зустрічному позові про розподіл спільного майна подружжя, суд зазначає наступне. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, суд вважає, що доводи сторони позивача за зустрічним позовом [PERSON] про віднесення до спільного майна подружжя та необхідності розподілу наступного рухомого майна: вантажного транспортного засобу марки «Renault Master L3H3», 2009 р.в., двигун 2,5 л, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 182036 грн.; автомобіля марки «Volksvagen Sharan», реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , придбаного у 2017 році в Республіці Польща вартістю 107080 грн.; товарно-матеріальних цінностей магазину «Вікторія» (промислових товарів) на суму 503\~501 грн., а також грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США - не віднайшли свого підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи належними, допустимими та достатніми доказами, а тому суд відмовляє в задоволенні зазначених позовних вимог за недоведеністю. Узагальнюючи, суд вважає, що обидва позови (первісний позов [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~1/2\~частину майна\~в порядку\~поділу спільного\~майна подружжя, так і зустрічний позов [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя) підлягають до задоволення частково з підстав та мотивів, що наведені вище. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). IХ. Розподіл судових витрат між сторонами. При поданні позову до суду позивачем за первісним позовом [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 2393,60 грн. (з урахуванням 1% від визначеної ним ціни позову в сумі 239 360,50 грн. загальної суми всіх вимог, зокрема суми вартості 1/2 частини спірної квартири, 1/2 частини спірного об`єкта незавершеного будівництва та 1/2 частини спірної земельної ділянки). Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] задоволені частково (на 68,66% (164\~360, 50грн./239 360, 50грн.)), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом [PERSON] в користь позивача за первісним позовом [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1643,45 грн. (2393,60 грн.х68,66%). При поданні позову до суду позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 7682,40 грн. (з урахуванням 1% від визначеної нею ціни позову в сумі 768 194 грн. загальної суми всіх пред`явлених нею вимог). З врахуванням того, що позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом [PERSON] задоволені частково (на 39,69% (304\~960, 50грн./768 194грн.)), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3049,14 грн. (7682,40 грн.х39,69%).

Outcome: partial