Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Балла В.В. звернувся до суду із вищевказаним позов до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою Виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району та Служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району як орган опіки та піклування, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого сторона позивача посилається на те, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, від шлюбу у сторін народилися діти, однак їх батько - відповідач з часу розірвання шлюбу з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, участі у житті дітей свідомо не приймає, у вихованні та догляді за дітьми участі не бере, розвитком дітей не цікавиться. Представник позивачки в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району не з`явився, однак [PERSON] надіслала до суду через Електронний Суд заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності третьої особи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, заперечень зі сторони позивача не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 14 листопада 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який 13 квітня 2021 року за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/12924/20 розірвано. З [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 2500 гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.12.2020 і до повноліття дітей. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується зокрема копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 308/12924/20 видно, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.09.2023 у сумі 84758, 06 грн. З психолого-педагогічної характеристики на дітей, виданими закладом дошкільної освіти №19, вбачається, що організаційна діяльність дітей в сім`ї покладена на мати й вітчима - [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка уклала шлюб з [PERSON] 24.11.2022, після державної реєстрації шлюбу її прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Директором ЗДО №19 в довідці №74 від 19.06.2023 стверджується, що батько дітей не приймає участь у вихованні дітей. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району №1226/02-23 від 21.09.2023 видно, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У вказаному висновку серед іншого вказано наступне: Службою у справах дітей Холмківської сільської ради за місцем проживання матері гр. [PERSON] , 13.09.2023 року проведено обстеження умов проживання та складено відповідний акт. Житло розміщено на першому поверсі двох поверхового оудинку. Складається з 3 житлових кімнат, кухня, коридор, ванна кімната, туалет, хол. Житлово-побутові умови хороші. Наявне електро- та водопостачання. На другому поверсі будинку триває ремонт. В дітей наявна спільна кімната, з окремими спальними місцями, наявні речі особистого вжитку. За даною адресою фактично проживають: [PERSON] , [INFO] - заявниця; [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - донька. Згідно з висновку оцінки потреб сім`ї складеного за місцем проживання сім ї [PERSON] з`ясовано, що складні життєві обставини у сім`ї відсутні. 29.08.2023 з метою захисту прав та законних інтересів дітей [PERSON] , 2017 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н. службою у справах дітей Холмківської сільської ради було надіслано листа до служби у справах дітей Ужгородської міської ради з проханням скласти акт обстеження житлово-побутових умов за місцем фактичного місця проживання батька дітей [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з`ясувати його думку щодо позбавлення його батьківських прав. 18.09.2023 надійшов лист відповідь № 709/18/01-14 від служби у справах дітей Ужгородської міської ради, де було вказано, що за вказаною адресою не вдалося провести обстеження умов проживання та провести бесіду з гр. [PERSON] , оскільки вдома нікого не було. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач як батько свідомо ухиляється від виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням та дозвіллям, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з дітьми. Окрім цього відповідач не виконує обов`язок по матеріальному забезпеченню дітей. Більш того батько дитини самоусунувся від виховання та піклування за дітьми. Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дітей, що виразилося, як зазначалося вище, у його нехтуванні обов`язками як батьком: відповідач не бачиться та не спілкується з донькою та сином, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечує дітей. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Разом з тим з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що за рішенням суду з відповідача на користь позивачки присуджено стягнення аліментів. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позивачкою судовий збір сплачено за зниженим коефіцієнтом у сумі 858 грн. 88 коп., так як позов поданий через Електронний Суд, суд стягує означену суму з відповідача на користь позивачки, а залишок - з відповідача на користь держави, так як суд розглянув одну вимогу немайнового характеру, за розгляд якої передбачено сплату судового збору у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто суму у 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved