Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2006 року вона вступила з відповідачем [PERSON] у шлюб. Від даного шлюбу мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею. 09 лютого 2010 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . На утримання дочки [PERSON] відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 26.08.2015 року вона отримує аліменти, розмір яких з 2019 року встановлено як 1/6 від всіх видів заробітку. Відповідач має сталий заробіток, на утримання сина коштів не надає. Домовленості між нами стосовно розміру аліментів на утримання сина немає, добровільно сплачувати аліменти на його утримання [PERSON] не бажає. Вважає, що [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання не лише дочки [PERSON] , але й сина [PERSON] , розмірі 1/4 частини від заробітку. На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким: - стягнути на її користь з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому просив зменшити розмір позовних вимог з 1/4 до 1/6 частини, оскільки він вже сплачує аліменти на першу дитину в розмірі 1/6 частини, що на двох дітей буде дорівнювати 1/3 частини, як передбачено законодавством. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 23.12.2006 року позивач вступила з відповідачем [PERSON] у шлюб. Від даного шлюбу мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею. 09 лютого 2010 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . На утримання дочки [PERSON] відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 26.08.2015 року вона отримує аліменти, розмір яких з 2019 року встановлено як 1/6 від всіх видів заробітку. Відповідач має сталий заробіток, на утримання сина коштів не надає. Домовленості між нами стосовно розміру аліментів на утримання сина немає, добровільно сплачувати аліменти на його утримання [PERSON] не бажає. Відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на другу дитину в розмірі 1/6 частини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В той час, згідно з ст.2 СК України, сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Оскільки в діючому СК України не конкретизовано в якій саме частці визначається розмір аліментів, суд вважає необхідним застосувати до даного спору норму ч.5 ст. 183 СК України, відповідно до якої: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на утриманні у позивача перебуває двоє дітей, на одну з якої стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини, тому суд вважає, що на другу дитину слід також призначити аліменти до стягнення в розмірі 1/6 частини, що відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2 ст. 51 Конституції України, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial