Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Шумської міської ради (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після смерті його батька [PERSON] . 2. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Станом на 31 грудня 2012 року і на даний час право власності на вищевказане майно зареєстроване в КП «Шумське БТІ» за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] . За життя [PERSON] 02 липня 2007 року склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. 08 вересня 2023 року позивач звернувся до нотаріуса по питанню видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, по тій причині, що частка у майні спадкодавця не виділена. На підставі наведеного, просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 24 жовтня 2023 року. 4. Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року підготовче провадження відкладено на 13 листопада 2023 року. 5. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року підготовче провадження відкладено на 04 грудня 2023 року. 6. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 18 грудня 2023 року. 7. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 9. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 10. Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00042298012 від 15.11.2023 підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] в с. Підгайці Шумського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №20. 11. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Підгаєцькою сільською радою Шумського району Тернопільської області підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] в м. Кременець Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за №04. 12. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за №25. 13. Відповідно до дублікату Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24.04.1990 та Реєстрового напису на документи про право власності слідує, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №100 від 24.04.1989. 14. Згідно із довідкою №192 від 02.08.2023 КП «Шумське БТІ» вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] належить колгоспному двору та зареєстровано в КП «Шумське БТІ» за [PERSON] на підставі Дублікату Свідоцтва про право власності. Самочинного будівництва не виявлено. 15. Відповідно до Довідки №88/08-33/4 від 24.07.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради вбачається, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору по [ADDRESS] згідно будинкової книги №1 сторінки 30 запису 20 були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір. 16. Відповідно до Довідки №130/08-33/4 від 18.09.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради вбачається, що згідно запису будинкової книги №1 Підгаєцької сільської ради Шумського району Тернопільської області (згідно рішення сесії Кременецької міської ради «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання, що увійшли до складу Кременецької міської територіальної громади» №12 від 11.12.2020), на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . 17. Відповідно до Довідки №137/08-33/4 від 20.09.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради вбачається, що згідно запису будинкової книги №1 Підгаєцької сільської ради Шумського району Тернопільської області (згідно рішення сесії Кременецької міської ради «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання, що увійшли до складу Кременецької міської територіальної громади» №12 від 11.12.2020), на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] ніхто зареєстрований не був. Аналогічна інформація міститься у Довідці №190/08-33/4 від 15.11.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради. Крім того, у довідці уточнено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 18. Відповідно до Довідки №131/08-33/4 від 18.09.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті не був зареєстрований і не проживав в с. Підгайці Кременецького району Тернопільської області. 19. Актом опиту свідків, складеним 15.11.2023 депутатом Кременецької міської ради Віталієм Марценюком, в присутності сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] під час проведення обстеження на факт проживання [PERSON] без реєстрації встановлено, що [PERSON] на день смерті [PERSON] [INFO] проживав без реєстрації по [ADDRESS] . 20. На випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] зробив заповітне розпорядження, яким, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений 02 липня 2007 секретарем Підгаєцької сільської ради Шумського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №15. 21. Факт родинних відносин позивача з померлими підтверджується наступними документами, оглянутими та дослідженими в судовому засіданні, а саме: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого слідує, що [PERSON] народився [INFO] в с. Підгайці Кременецького району Тернопільської області, його батьками були [PERSON] та [PERSON] ; - повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00042298302 від 15.11.2023, відповідно до якого слідує, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Підгайці Шумського району Тернопільської області, її батьками були [PERSON] та [PERSON] ; - повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00042298379 від 15.11.2023 відповідно до якого слідує, що 03 січня 1956 року Підгаєцькою сільською радою Шумського району було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . 22. Актами опиту свідків від 15.11.2023, складеними депутатом Кременецької міської ради Марценюком В. в присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що: [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа; [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа. Витягом із Словника власних імен людей (2-ге видання виправлене й доповнене) підтверджується тотожність імен [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 23. Судом встановлено, що [PERSON] 03 червня 2023 року звернувся до Кременецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадкового майна за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 24. Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72700589 від 03.06.2023 вбачається, що на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] заведено спадкову справі №61/2023, номер в реєстрі 70739452. 25. Своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2023 державний нотаріус Кременецької державної нотаріальної контори Тернопільської області Остапчук В.П. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частка у майні спадкодавця не виділена. ІV. Оцінка Суду. 26. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 27. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 28. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 29. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 30. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 31. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 32. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 33. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 34. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. 35. У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). 36. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. 37. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. 38. За змістом ст.123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. 39. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Так, відповідно до довідки №88/08-33/4 від 24.07.2023, виданої Катеринівським старостинським округом Кременецької міської ради вбачається, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору по [ADDRESS] згідно будинкової книги №1 сторінки 30 запису 20 були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже кожен з них, в тому числі і позивач, набув у власність по 1/4 частині вказаного вище жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. 40. Суд звертає увагу, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] і спадщина відкрилась під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року. 41. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 42. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року слідує, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 43. В силу статті 529 ЦК УРСР (1963), котра діяла на час відкриття спадщини, [PERSON] є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки була її дочкою. 44. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. 45. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як така, що прийняла спадщину, шляхом постійного проживання з померлою в одному господарстві, а відтак успадкувала належну матері частку спірного жилого будинку з господарськими будівлями і стала власником 2/4 спірного жилого будинку за адресою [ADDRESS] . 46. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 47. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 48. Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України. Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. 49. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). 50. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 51. Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 52. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 53. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 54. У відповідності до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 55. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, який пережив, або діти спадкодавця. Як слідує із досліджених матеріалів справи, спадкоємцем майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] відповідно до положень ст. 1268 ЦК України був її чоловік [PERSON] , оскільки на день смерті постійно проживав з нею в одному господарстві без реєстрації, а отже набув у власність належні їй 2/4 частки спірного жилого будинку, а відтак став власником 3/4 спірного жилого будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] . В свою чергу, померлий [INFO] [PERSON] , зробивши відповідне розпорядження, заповів все своє майно своєму синові -позивачу [PERSON] , який вчасно звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, однак отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не виділена частка у майні спадкодавця. 56. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 57. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. 58. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна померлих членів колишнього колгоспного двору, а також його права, як останнього члена колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , належний колгоспному двору, згідно дублікату свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29.07.1996. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 59. Позивачем при подачі позову було сплачено 1195 грн. судового збору, який позивач покладає на себе. З цих підстав,

Outcome: approved