Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

04.08.2023 р. позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив установити факт, що він, [PERSON] з 2015 року самостійно виховує та утримує своїх неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним в [ADDRESS] ; також просив визначити місце проживання його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька в [ADDRESS] ; а також стягнути щомісячно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Позовні вимоги обґрунтував наступним. 23 вересня 2008 року у Відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ), про що зроблений актовий запис № 2433; у шлюбі сторони мають дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ; шлюб розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.03.2012 р.; після розірвання шлюбу в 2015 році відповідач поїхала на заробітки до Російської Федерації, а діти залишились проживати з відповідачем в [ADDRESS] в належному позивачу житловому будинку, про що їх мати не заперечувала, з тих пір вона разом із дітьми не проживала, не приймала участі у їх утриманні. 05.09.2019 р. [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] , [INFO] у них народилася донька [PERSON] , з 2015 року до даного часу [PERSON] і [PERSON] постійно проживають з батьком і перебувають на його утриманні, з 2018 р. по даний час позивач, його мати [PERSON] і діти [PERSON] і [PERSON] проживають в м.Вінниці в квартирі матері позивача, в житлі створені всі належні умови для нормального розвитку дітей; позивач має постійну роботу в ТОВ «Вінницько-Хуторянський м`ясопереробний комбінат» та дохід, його характеристики з місця роботи та проживання є виключно позитивними, діти відвідують навчальні заклади міста Вінниці, позивач бере активну участь в їх шкільному житті, приділяє достатню увагу їх навчанню, сумлінно слідкує за станом здоров`я дітей, стосунки між ними теплі та довірливі. Мати дітей їх життям всі ці роки цікавилась вкрай рідко, не приділяла дітям належної уваги та турботи, діти не відчувають від матері звичної материнської любові, а тому поступово втрачають інтерес до неї та її життя; через постійну відсутність відповідачки позивач без її згоди не може зареєструвати місце проживання дітей, у зв`язку з цим виникла необхідність у встановлені зазначених фактів у судовому порядку, а також у зв`язку із невиконанням відповідачкою обов`язку по утриманню їх неповнолітніх дітей просив стягнути з неї аліменти. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, відзиву до суду не подавала, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, що дає підстави суду провести заочний розгляд справи в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність. Суд з`ясував позиції сторін, думку неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , дослідив обставини справи та письмові докази, з урахуванням вимог закону визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 23 вересня 2008 року по 13.03.2012 р. (а.с.14,17), від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15,16);з 2015 р. по даний час їх спільні діти донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком [PERSON] , спочатку у його житловому будинку в [ADDRESS] , згодом в [ADDRESS] в житловій квартирі його матері і їх баби [PERSON] , в догляді за дітьми позивачу допомагає його мати, позивач має житло, роботу і дохід у виді заробітної плати підсобним робітником на ТОВ «Вінницько-Хуторянський м`ясопереробний комбінат», виховує доньку і сина, дбає про їх фізичний та духовний розвиток, діти відвідують навчальний заклад Вінницький ліцей №10, батько регулярно відвідує батьківські збори, приділяє достатню увагу вихованню сина [PERSON] та доньки [PERSON] , постійно цікавиться їх навчанням та успіхами, ним забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 05.09.2019 р. [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] , [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а.с. 12,13,18-22). Відповідно до Акту про фактичне проживання від 18.07.2023 р. в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.23), відповідно до довідки Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Господар Люкс» № 05-21/583 від 21.06.2023 р. власником особового рахунку № [NUMBER] є [PERSON] , адреса квартира [ADDRESS] , без реєстрації в квартирі проживають син [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2014 р. [PERSON] купив у власність у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , державна реєстрація проведена 26.12.2014 р., номер запису про право власності 8261131 (а.с.25-27,28). За змістом виданої Комунальним закладом «Вінницький ліцей №10» 05.07.2023 р. № 01-26/174 характеристики учениці ліцею [PERSON] , вона характеризується виключно позитивно, дитина проживає з батьком та бабусею, батько [PERSON] регулярно відвідує батьківські збори, приділяє достатню увагу вихованню доньки [PERSON] , постійно цікавиться її навчанням та успіхами, мати з класним керівником та вчителями-предметниками не знайома, школу не відвідує, навчанням дітей не цікавиться (а.с.33). За змістом виданої Комунальним закладом «Вінницький ліцей №10» 05.07.2023 р. № 01-26/175 характеристики учня ліцею [PERSON] , дитина характеризується виключно позитивно, проживає із батьком та бабусею, батько [PERSON] регулярно відвідує батьківські збори, приділяє достатню увагу вихованню сина, постійно цікавиться його навчанням та успіхами, мати з класним керівником та вчителями-предметниками не знайома, школу не відвідує, навчанням дітей не цікавиться (а.с.34). Відповідно до довідки-характеристики № 16 від 04.07.2023 р. ТОВ «Вінницько-Хуторянський м`ясопереробний комбінат» [PERSON] за місцем роботи характеризується виключно позитивно, відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та н6аявності судимості» серії ВР №001145677 [PERSON] станом на 10.07.2023 р. на території України незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.36,37). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч. 4, 5 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дитини суд, насамперед, виходить з інтересів дітей [PERSON] та [PERSON] , враховує їх сталі соціальні зв`язки за їх теперішнім місцем проживання біля батька, де діти проживають з 2015 року спочатку у його житловому будинку в [ADDRESS] , згодом в [ADDRESS] в житловій квартирі їх баби [PERSON] , діти навчаються в Комунальному закладі «Вінницький ліцей №10», [PERSON] має житло, роботу і дохід у виді заробітної плати підсобним робітником на ТОВ «Вінницько-Хуторянський м`ясопереробний комбінат», виховує доньку і сина, дбає про їх фізичний та духовний розвиток, батько регулярно відвідує батьківські збори, приділяє достатню увагу вихованню сина [PERSON] та доньки [PERSON] , постійно цікавиться їх навчанням та успіхами, ним забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, бажає щоб діти мали спілкування з матір`ю, однак вона сама вкрай рідко спілкується з донькою [PERSON] і зовсім не спілкується із сином [PERSON] . Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Під час визначення основних інтересів дітей у конкретному випадку суд враховує дві умови: по-перше, у якнайкращих їх інтересах буде збереження зв`язків із сім`єю, де вони зростають тривалий час, мають вкрай нетривале спілкування також із матір`ю, батько сприяє участі матері у вихованні дітей, яка не заперечує вихованню та зростанню дітей біля батька; по-друге, у якнайкращих інтересах кожного з дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке створене батьком за місцем його проживання з дітьми (рішення від 16 липня 015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законні інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 19 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-які судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередню стосуються. Враховуючи, що позивач займається вихованням своїх неповнолітніх дітей доньки [PERSON] та сина [PERSON] , піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, суд визнає, що на даний час проживання дітей із батьком відповідає саме їх інтересам й позитивно сприяє розвитку дитини як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дітей разом із батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з ними та прийняття участі у їх вихованні. Таким чином, на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] , тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 12.12.2023 р. №01/00/011/ [NUMBER] про недоцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] разом із батьком суд до уваги не бере на підставі правил статті 19 СК України, оскільки він взагалі не вмотивований і не обґрунтований, встановлені обставини не відповідають висновку органу опіки та піклування, а тому суд не погоджується із таким висновком. Відповідно до ст. ст. 180, 181, ст.183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом , якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття; але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідачка зобов`язана надавати утримання своїм неповнолітнім дітям: дочці [PERSON] , [INFO] , сину [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, але від добровільного виконання свого законного обов`язку по наданню коштів на їх утримання ухиляється, чим порушує їх права, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з неї в розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду 04.08.2023 р. - в примусовому порядку. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню процесуальні витрати в розмірі 4073,60 грн., що складаються із судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката 3000 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved