Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд зменшити заборгованість по сплаті аліментів перед [PERSON] , виключивши заборгованість за 2018-2022 та за період з січня по квітень 2023, яка станом на 01.05.2023 становить 203603,67 грн., залишивши заборгованість у розмірі 1250,84 грн. Пізніше надав заяву про зміну предмету позову та просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам перед [PERSON] за 2018-2022 роки та за період з січня по квітень 2023 року включно. У позові посилається на те, що 09.05.2023 позивачу повідомили про необхідність з`явитися до Карлівського ВДВС, де йому було повідомлено про надходження від [PERSON] дублікату судового наказу про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017, до досягнення ними повноліття. На підставі вказаного судового наказу, державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів : за 218 рік нараховано 23365,67 грн., за 2019 - 47049,67 грн., за 2020 - 81801,67 грн., за 2021 - 126849,67 грн., за 2022 - 184215,67 грн., за січень-квітень 2023 - 203603,67 грн. Станом на 08.05.2023 сума боргу становить 204854,67 грн. З вказаною сумою боргу позивач не погоджується та вважає, що вона повинна бути зменшена, виходячи з наступного. Судовим наказом Карлівського районного суду від 30.10.2017 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частина всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 року до досягнення дітьми повноліття. На той час позивач перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та вони проживали однією сім`єю, разом з їхніми дітьми. Про звернення [PERSON] до суду позивачу стало відомо лише 09.05.2023, а тому він не оскаржував судовий наказ. Після початку війни, 13.03.2022, дружина з дітьми виїхала до Польщі, де знаходиться і на цей час. Після їх виїзду за кордон, позивач продовжував утримувати їх, перераховуючи кошти на свою банківську картку, яку дружина забрала з собою. 21.09.2022 дружина приїхала додому в Україну на 4 дні, у них були нормальні сімейні стосунки. Їдучи знову до Польші, позивач знову дав дружині кошти - 3000 доларів США. На початку листопада 2022 позивачу стало відомо, що дружина має стосунки з іншим чоловіком, після чого звернувся з заявою про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Карлівського райсуду від 18.01.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Не дивлячись на розірвання шлюбу, позивач продовжував матеріально допомагати дітям, висилаючи дружині грошові кошти, не знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти. В суді представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач в суді зазначив, що не знав про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, аби знав, то сплачував би аліменти. Сторони жили нормально, позивач повністю забезпечував сім`ю. Шлюб вони уклали у 2007, у шлюбі народився син 2007 року народження та дочка 2013 року народження. У 2022-2023 позивач став приватним підприємцем. Поки відповідачка не поїхала за кордон, стосунки у них були нормальні. Відповідачка офіційно працювала з 2017 по 2019, потім займалася випічкою на дому. У 2019 році вони їздили до Турції та заїжджали до батьків [PERSON] у рф. Про судовий наказ про стягнення аліментів не знав до травня 2023, коли надійшов виклик до ВДВС. Протягом 2018-2022 забезпечував сім`ю, перераховуючи кошти на свою банківську картку, яку дружина забрала з собою. При перерахуванні коштів не вказував про призначення коштів як аліментів. Надавав кошти дітям на їх потреби. З травня 2023 платить аліменти через ВДВС. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві, у якому заперечив, щодо обставин, вкладених у позовній заяві. Додав, що заборгованість за заявою стягувача рахувалася з 01.01.2018. Представником позивача було подано відповідь на відзив. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є матір`ю відповідача та свекрухою позивача, у них є діти: [PERSON] , 16 років та [PERSON] , 11 років. Вони проживали окремо в с.Ланна, спілкувалися, але не дуже часто. Невістка ніколи не жалілася на сина, онуки також про таке ніколи не казали, ніхто з них ніколи не казав, що син не забезпечує родину. Син був приватним підприємцем. З 2018 року один раз їздили у Туреччину. Крім того, майже кожен рік їздили на море. Про стягнення аліментів невістка нічого не казала. У сина це другий шлюб. Від першого шлюбу він має вже повнолітню дитину. Про розлучення свідку нічого не відомо. Жодного разу не була свідком перерахування сином коштів дітям чи невістці. Свідок [PERSON] , який є батьком відповідача та свекром позивача, у суді зазначив, що у них є син та дочка, вони жили у с.Ланна, чия то квартира свідок не знає. Жили вони нормально, ніхто ні на кого не скаржився, спілкувалися, відвідували один одного, разом святкували сімейні свята. Щодо нехватки грошей ніхто не скаржився. Свідку не відомо чи подавала невістка на аліменти. Син був ПП, невістка трохи поробила на пекарні, але останній час не працювала. Про позов про розлучення свідку не відомо. Про наявність конфліктів свідку також нічого не відомо. Свідком перерахування чи передачі коштів відповідачу позивачем не був. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що товаришувала з позивачем та відповідачем , діти разом ходили до садка та до школи, іноді зустрічалися сім`ями, приблизно раз на місяць. За період з 2018-2021 свідок не знає про будь-які конфлікти в сім`ї [PERSON] . На теми забезпечення сім`ї ніколи з [PERSON] не спілкувалися, від дітей ніколи не чула про те, що батько не допомагає. У 2019 році Третяки без дітей їздили до Туреччини на відпочинок, після цього ділилися враженнями. На зворотному шляху, заїжджали до матері відповідача у Ростов . [PERSON] займалася домашньою випічкою. Про її звернення до суду з приводу аліментів, свідок нічого не знає. Свідок [PERSON] зазначив, що товаришує з позивачем та відповідачем близько 10 років. Товаришували сім`ями, спільно святкували дитячі та інші свята, іноді спільно відпочивали на природі. За період з 2018-2022 свідок не спостерігав у спілкуванні [PERSON] між собою ворожнечі. [PERSON] та діти не скаржилися на проблеми у сім`ї, про аліменти також нічого не знає. Свідок не може сказати, що [PERSON] та діти чогось потребували. Свідку відомо про поїздку до Туреччини та росії до матері [PERSON] . [PERSON] працювала у пекарні, але останній час не працювала. Про аліменти та про розлучення свідку нічого не відомо. Заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим наказом Карлівського районного суду від 30.10.2017 по справі №531/1199/17 стягнуто з позивача на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частина всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 року до досягнення дітьми повноліття, також стягнуто судовий збір (а.с.4). 09.05.2023 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу (дублікату) №531/1199/17 від 30.10.2017 (а.с.16). На адресу позивача Карлівським ВДВС було направлено повідомлення від 09.05.2023 про відкрите виконавче провадження №71765593 з примусового виконання вказаного вище судового наказу (а.с.15). Цього ж дня, на адресу позивача направлено Виклик державного виконавця (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів при примусовому виконанні судового наказу (дублікату) №531/1199/17 від 30.10.2017 розмір заборгованості станом на 09.05.2023 складає 204854,51 грн. (а.с.17). Відповідно до положень ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 8 та 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно положення ч.1 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Посилання позивача на те, що йому було не відомо про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів, суперечить рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення (а.с.60), з якого вбачається, що судовий наказ з дод. 2-н/531/67/17 [PERSON] отримано 10.11.2017, що підтверджується його підписом. Крім того, з постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2017 (а.с.63) вбачається, що за судовим наказам № 531/1199/17, [PERSON] перераховано судовий збір у розмірі 320,00 грн. по платіжному дорученню №5377 від 27.12.2017. Позивачем надано дублікати чеків за 2022 -2023 роки (а.с.5-13), з яких вбачається, що платником та отримувачем коштів здебільшого є [PERSON] , на деяких отримувач взагалі не вказаний. На жодному чеку відсутнє призначення платежу, що б свідчило про перерахунок коштів в рахунок сплати аліментів. Також позивачем надано банківські виписки по рахунку (а.с.53,54), з яких не вбачається кому він належить та які не підтверджують перерахування позивачем коштів, в рахунок сплати аліментів. Наданими позивачем скріншотами переписки з абонентом «Синок Бодька» також не підтверджується регулярна сплата позивачем аліментів, лише на трьох повідомленнях про переказ коштів, мається призначення платежу - аліменти (за лютий та березень 2023 року). Разом з тим, відсутнє підтвердження, що позивачем надано квитанції про сплату аліментів виконавцю для долучення до матеріалів виконавчого провадження та врахування при розрахунку заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду 1) наявність тяжкої хвороби 2) або іншої обставини, що має істотне значення. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 8 п. 1ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Підсумовуючи все наведене вище, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем в суді не доведено, що обставини, які призвели до виникнення у позивача заборгованості зі сплати аліментів мають істотне значення, а тому приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed