Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідачка) про стягнення боргу. В обґрунтування\~позову зазначив, що 31 листопада 2022 року до нього звернулася [PERSON] з проханням позичити їй 160000 доларів США, що по курсу НБУ становить 6 млн. 94 тисячі 880 гривень. Він добре знав Відповідачку і мав таку суму грошей, тому погодився позичити їй цю суму для придбання чотирьох кімнатної квартири в Чеській Республіці, за умови повернення йому цієї суми до 30 червня 2023 року. Він надав кошти Відповідачці, а та, своєю чергою, написала розписку про їх отримання в присутності двох свідків. Але свої зобов`язання [PERSON] не виконала, грошей йому не повертає. У зв`язку з наведеним, Позивач просить стягнути з Відповідачки борг у розмірі 160000 доларів США, що за курсом НБУ становить 6094880 гривні. Ухвалою Рахівського районного суду від 15.11.2023 було відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. В підготовчому засіданні Позивач, [PERSON] , позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що він являється підприємцем, маючи кошти позичив 160000 доларів США на прохання подруги його дружини - [PERSON] , яка мала намір придбати квартиру в Чеській Республіці. Кошти Відповідачка мала повернути йому до 30 червня 2023 року, але до цього часу не повернула, тому просить стягнути цю суму з [PERSON] . Судові витрати залишає за собою. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечують щодо задоволення позову. Пояснили, що Позивачка дійсно у листопаді 2022 року позичила кошти у [PERSON] , які зобов`язувалася повернути до 30 червня 2023 року, але як тоді, так і зараз немає цієї суми, проте буде поступово повертати борг за наявності коштів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. \~Згідно зі ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає \~іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в\~момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Суд в ході розгляду справи оглянув оригінал розписки, яка міститься у матеріалах справи, під час огляду [PERSON] підтвердила, що вона у листопаді 2022 року отримала від Позивача 160000 доларів США у борг на покупку квартири й сподівалася, що поверне їх до 30 червня 2023 року, але коштів не мала, тому боргу не повернула. З положень статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання \~і одностороння зміна \~умов договору не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред`являються. Суд, установлюючи характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази й урахувавши правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України, з розписки, яка є предметом позову, встановив виникнення між сторонами договірно-зобов`язальних правовідносин, суть яких полягала у наданні позикодавцем позичальникові у власність грошових коштів у розмірі 160000 доларів США, а позичальник своєю чергою зобов`язалася повернути їх у строк та на умовах, установлених договором позики. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що на час розгляду справи в суді Відповідачка повністю визнала позовні вимоги, не заперечувала щодо існування у неї боргу в сумі 160000 доларів США перед [PERSON] , тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Позивач у позовній заяві ставив вимогу про стягнення боргу в сумі 160000 гривень й зазначав еквівалент цієї суми на день пред`явлення вимоги. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, може визначатися в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, оскільки інший порядок її визначення не передбачений договором. Вимоги про стягнення судових витрат з Відповідачки Позивач не ставив.

Outcome: approved