Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

04.09.2023 позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є - відповідач по справі [PERSON] 22.11.2022 шлюб із відповідачем було розірвано та дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Зазначає, що відповідач у справі, [PERSON] , не проживає разом із позивачем та дитиною, не займається її вихованням, матеріальну допомогу на її утримання не надає. У зв`язку з тим, що батько дитини жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, тому позивачка звернулася з даною позовною заявою до суду, у якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] .. Також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання 18.12.2023 не з`явилась. У попередніх судових засіданнях вона підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вона зазначила, що відповідач на початку їхніх стосунків здавався адекватною людиною, але з часом став проблематичною особистістю, припинив працювати та зловживав алкоголем, що спонукало її зібрати свої речі та піти. Вона також зазначила, що за її інформацією у відповідача є ще один син, про якого вона дізналася від спільних знайомих. Вона намагалася знайти відповідача та долучити до спілкування із сином, але дізналася, що той опинився у в`язниці через несплату аліментів. Вважає, що відповідач демонстрував загальну незаінтересованість, фінансово не підтримував її та не бажав спілкуватися. Вона повідомила, що коли народила [PERSON] , то в пологовому будинку були присутні [PERSON] та її мати. Родичі відповідача не виявляли зацікавленості у новонародженому онуку. Вона також зазначила, що після народження дитини відповідач не сприймав дитину позитивно, не надавав допомоги. Вона вважає, що позбавляючи відповідача батьківських прав стосовно дитини, не позбавить дитину батька, оскільки [PERSON] , з яким дитина знаходиться, виконує всі батьківські обов`язки та піклується про неї, забезпечуючи як дитину, так і позивачку. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Рябов Д.С., підтримав позов та просив його задовольнити. Він посилався на те, що відповідач [PERSON] самовільно уникав виконання батьківських обов`язків, що, на його думку, виправдовує вирішення щодо позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання [PERSON] .. Відповідач [PERSON] до судового засідання в черговий раз не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 149, 169). Представник третьої особи Служба у справах дітей Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просили розгляд справи проводити у їхню відсутність. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 180). Представник третьої особи Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явився. Надіслали на адресу суду листа відповідно до якого просили розгляд справи проводити у відсутність їхнього представника, а рішення просили прийняти на розсуд суду (а.с. 171). У судовому засіданні в режимі відеоконференції третя особа, [PERSON] , підтримав позов [PERSON] та стверджує, що вони зараз проживають разом у Фінляндії, а також зазначив, що він відноситься до її сина [PERSON] , як до свого власного, хоча не є його біологічним батьком. Він виразив бажання усиновити [PERSON] та укласти шлюб з [PERSON] .. Вони познайомилися ще в школі і підтримують фактичні сімейні стосунки вже 3 роки, попередньо розійшлись на 5-6 років. [PERSON] також зазначив, що забрав [PERSON] з пологового будинку разом з його матір`ю. Він впевнений, що активно приймає участь у житті та вихованні дитини, проводить з нею багато часу, та виконує всі обов`язки по відношенню до неї. Спільно з [PERSON] вони проживають у Фінляндії, а попередньо вони проживали в Санкт-Петербурзі, російській федерації. Він також зазначив, що відповідач [PERSON] ніколи не виявляв інтересу або підтримки до дитини та вони не спілкувались особисто протягом останніх двох років. Після складних подій у їхньому житті, вони переїхали до Фінляндії. [PERSON] ніколи не вбачав бажання відповідача приймати участь у вихованні сина. Тема спілкування та виховання дитини з відповідачем ніколи не піднімалася. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що позивачка [PERSON] - її дочка, яка проживала в росії. У 2011 році вона закінчила школу й до 2022 року періодично проживала в росії, після чого повернулася. У грудні 2021 року вона прибула з дитиною та [PERSON] в смт. Літин Вінницького району Вінницької області. Вона заявила, що [PERSON] - її фактичний чоловік, хоча з юридичного боку чоловіком був [PERSON] , і свідок його ніколи не бачила. Вона виїздила до своєї дочки в м. Санкт-Петербург, коли та була вагітна, й перебувала там з [PERSON] . Вона не мала особистих зустрічей з [PERSON] .. Коли народжувалась дитина у [PERSON] , свідок разом із [PERSON] забирала дитину з пологового будинку. Вона ніколи не бачила відповідача з моменту народження дитини. Свідок підкреслила, що відносини між її дочкою та [PERSON] вона сприймає, як відносини чоловіка та жінки. Вважає, що [PERSON] дуже турботливий та люблячий батько для дитини, і вони мають теплі стосунки. Онук називає [PERSON] батьком. Так, 08.12.2017 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] про що зроблено відповідний запис за № 2391 у відділі РАЦС Фрунзенського району Комітету по справах РАЦС уряду Санкт-Петербургу (російська федерація) (а.с. 23-24). У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 26-27) [PERSON] та [PERSON] зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22.11.2022 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. В решті позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Рішення набрало законної сили 03.01.2023 (а.с. 29-30). Актом обстеження умов проживання від 17.10.2022 (а.с. 32) зазначається, що в будинку за адресою [ADDRESS] створено належні умови для розвитку та проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Одночасно вказаним актом зазначається, що [PERSON] та її син - [PERSON] тимчасово перебувають за кордоном.Відповідно до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 1141 від 22.08.2023 власником домогосподарства по [ADDRESS] являється [PERSON] , [INFO] . ДО складу її сім`ї входять: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; онук - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до письмових пояснень третьої особи - [PERSON] (а.с. 101-111) останній описує ситуацію між ним та позивачкою [PERSON] .. Він заявляє про те, що фактично виступав у батьківській ролі, надаючи догляд та підтримку позивачці під час вагітності та після народження дитини, хоча та перебувала в шлюбі з іншою особою. Також зазначається, що відповідач [PERSON] ( юридичний чоловік [PERSON] ) не брав участі у цих процесах та не проявляв батьківські обов`язки щодо виховання дитини. У відповідності до паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 37) та довідки про реєстрацію особи громадянином України за № 6113/091-530-792 від 23.04.2021 (а.с. 74) [PERSON] , [INFO] зареєстрований та являється громадянином України. Згідно висновку органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 14.11.2023(а.с. 8-9) орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батька [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачкою на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та малолітньої дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та позивача, відсутність підтверджених відомостей про наявність у відповідача інших дітей, дружини, непрацездатних батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати зі сплати судового збору в частині стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved