Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] та постійно проживає з позивачем, котрий просить позбавити відповідачку батьківських прав і стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів її доходу, покликаючись на те, що та ухиляється від виховання сина, його життям не цікавиться, матеріально не забезпечує, дитина не знає матір і ніколи про неї не згадує. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Орган опіки та піклування виконавчий комітет Мукачівської міської ради, залучений до участі у справі як третя особа, не вбачає підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, зважаючи на її бажання виправити ситуацію й налагодити спілкування з сином. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1\~статті 164 СК\~встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення норм вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Як убачається з матеріалів справи сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Згідно з довідкою № 21 від 17.05.2023 року з [PERSON] , [INFO] , який на даний момент проживає в [ADDRESS] протягом останнього року на прийом до сімейного лікаря приходили батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Відповідно до довідки № 01-10/59 від 23.05.2023 року [PERSON] , [INFO] , відвідує Мукачівський заклад дошкільної освіти № 13 з 16.08.2022 року по теперішній час. Відвідування закладу забезпечує бабуся та батько дитини. Згідно з актом від 24.07.2023 року органом опіки та піклування було обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій сім`я проживає з початку повномасштабного вторгнення Росії. Встановлено, що із серпня 2022 року син [PERSON] проживає з батьком, відвідує дитячий садочок та сімейного лікаря за потреби. Для [PERSON] батьком та бабусею створені хороші умови. Дитина відвідує садочок, за потреби сімейного лікаря. Батько належним чином утримує та займається вихованням сина, проводить з ними багато вільного часу. Мати [PERSON] самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання та утриманню сина. Відповідно до висновку виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 50/01-36/42-24 від 04.01.2024 року орган опіки та піклування не вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Із заяви [PERSON] , поданої начальнику служби у справа дітей 06.12.2023 року, вбачається, що відповідачка просить не надавати висновку щодо доцільності позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона проживає та працює в м. Києві. До жовтня 2022 року виховувала сина та проживала з ним і займалась його вихованням. Наразі має намір забрати сина до себе, однак батько дитини чинить перешкоди у спілкуванні з сином і не надає можливості забрати його. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суду у постанові від 6 жовтня 2021 року (справа № 320/5094/19), непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення одного з них батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав важливим є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року (справа № 466/9380/17) зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Проживання відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким дитина не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, який залишився проживати з батьком. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголосив, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). За таких обставин та з огляду на відсутності переконливих доказів свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язків чи жорстокого поводження з дитиною застосування такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав є несправедливим, навіть попри те, що вона дійсно не була достатньо активною у здійсненні своїх прав та обов`язків щодо сина. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, суд з огляду на встановлені у справі обставини, вважає за потрібне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини й покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, то надані позивачем докази підтверджують факт знаходження дитини на повному утриманні батька та відсутність допомоги на утримання сина з боку матері. Водночас будь-які заперечення щодо стягнення аліментів або щодо їхнього розміру відповідачкою не надані. Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині\~2\~цієї статті\~зазначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини.\~Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. На підставі викладеного з відповідачки на користь позивача на утримання дитини підлягають стягнення аліменти у розмірі частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: dismissed