Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, в якому просить зняти з квартири [ADDRESS] арешт, зареєстрований 25.10.2004 року з реєстраційними номерами 1408193, 1408201, 1408208, 1408214, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора, підстава: ухвала б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яка придбана ним за договором купівлі-продажу від 19.07.1995 року та зареєстрована в бюро технічної інвентаризації. При оформленні документів на продаж квартири в 2022 році позивач дізнався про накладення обтяження на зазначену квартиру, що перешкоджає розпоряджатись йому належним майном. Він звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори та до суду, однак за відсутністю ухвали про арешт квартири неможливо встановити підстави накладення обтяжень, неможливо з`ясувати обставини їх постановлення і саме в чиїх інтересах міг бути накладений цей арешт, як що він накладався. Він звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з проханням вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про арешти квартири, однак йому було відмовлено, з посиланням на те, що вони є реєстратором, а не обтяжувачем та підстав для зняття арешту не бачать, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023 року справа була передана на розгляд судді Твердохліб Ю.О. (а.с. 20-21). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 23-24). В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача направив до суду заяву, у якій просив зняти арешт за відсутністю ухвали суду, справу розглядати за їх відсутністю. Відповідач свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, направили до суду лист, у якому вказали, що нотаріус не може бути відповідачем або заінтересованою особою, а може залучитися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, тому просить розглядати справу без представника нотаріальної контори на весь час розгляду справи та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу Української біржі нерухомості від 19.07.1995 року належить квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер 1391 (а.с. 7-8). Згідно інформаційної довідки КВ-2023 № 11685 від 11.05.2023 року КП КМР «КМ БТІ» квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товартій біржі «Українська Біржа Нерухомості» 19.07.1995 року, № 1391, дата проведення реєстрації в бюро - 31.08.1995 року за реєстровим № 264/31965 (а.с. 10). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 29718357 від 31.01.2022 року - 25.10.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, як реєстратором, внесені відомості до реєстру обтяжень, тип обтяження арешт (архівний запис), а саме: реєстраційний номер обтяження №1408193, підстава: ухвала б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський, реєстраційний номер обтяження №1408201, підстава: ухвала б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський, реєстраційний номер обтяження №1408208, підстава: ухвала б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський, реєстраційний номер обтяження №1408214, підстава: ухвала б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський та 28.10.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер обтяження №1418914, підстава: постанова б/н, 09.01.1999, Ленінградське РУ ГУ МВС України в м.Києві (а.с.11-13). Згідно листа від 16.02.2022 року № 1317/01-16 Першої Київської державної нотаріальної контори надати ухвалу б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський та постанову б-н, 06.08.1999 Ленінградське РУ ГУ МВС України в м.Києві неможливо, оскільки термін зберігання розпоряджень по накладенню та зняття заборон відчуження (арештів) складає 3 роки (а.с. 14). Згідно листа Святошинського районного суду м.Києва від 06.09.2022 року вих. № 01/811/2022 року на № б/н від 25.08.2022 року під час дослідження матеріалів судової справи не було виявлено ухвали Ленінградського районного суду м.Києва від 09.01.1998 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Оскільки витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 29718357 від 31.01.2022 року (розділ про відомості з Єдиного реєстру заборон відчвуженн) не містить іншої конерктної інформації щодо ухвали про арешт від 09.01.1998 (№ справи, прізвище судді, дані сторін у справі тощо), наразі неможливо встановити, чи дійсно виносилася Ленінградським районним судом м. Києва та в рамках якої справи ухвала від 09.01.1998 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно листа від 23.01.2023 року № 343/01-16 Першої Київської державної нотаріальної контори з поданих документів [PERSON] відсутня підстава для зняття обтяження (а.с. 17). [PERSON] заявив позов до Першої Київської державної нотаріальної контори про скасування арешту належної йому квартири, пославшись на те, що його наявність перешкоджає йому повною мірою реалізувати свої права власника майна. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 року №1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, накладена заборона на майно порушує право власності позивача. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). ЄСПЛ Рішенням від 09.10.2018 у справі «Фонд "Батьківська турбота" проти України» (заява № 5876/15) визнав прийнятною скаргу ВГБФ «Батьківська турбота» та встановив порушення національними судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції в частині щодо втручання в майнові права заявника (мирне володіння майном), а саме у пункті 61 Рішення ЄСПЛ зазначив, що сторони не заперечували, що законність права власності заявника була належним чином перевірена та підтверджена органами державної реєстрації. У зв`язку із цим ЄСПЛ указав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи. Також ЄСПЛ зауважив, що, пояснюючи «суспільний інтерес» у втручанні у майнові права заявника, уряд навів лише загальний довід про відновлення прав держави на спірне майно (див. пункт 50 Рішення), не стверджуючи про потребу держави у цьому майні з будь-якої конкретної та обґрунтованої причини. Уряд не пояснив, яким чином інтереси держави у майні відповідали «суспільному інтересу» (пункт 62 Рішення). ЄСПЛ дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника поклало на нього непропорційний тягар з огляду на визнання недійсним його права власності на майно за наведених обставин, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 64 Рішення). З урахуванням викладеного, всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм оцінку, встановивши дійсні обставини справи, а саме, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ; всі чотири реєстраційні записи внесені на підставі ухвали б/н від 09.01.1998 року, нарсуд, р-н Ленінградський; додаткові дані архівний номер 868778KIEV1, архівна дата 12.01.1998, дата виникнення 12.01.1998, № реєстра 3-46, внутр. №2C01162D22EF4230352D, вх.107, та наразі неможливо встановити, чи дійсно виносилася Ленінградським районним судом м. Києва та в рамках якої справи ухвала від 09.01.1998 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , відповідач зазначає про неможливість надання ухвали б/н, 09.01.1998, Нарсуд, р-н Ленінградський , оскільки термін зберігання розпоряджень по накладенню та зняття заборон відчуження (арештів) складає 3 роки, враховуючи, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту з майна, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишає їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved