Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

30\~жовтня 2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом,\~в якому\~просив визнати\~недійсним свідоцтво\~про право\~особистої власності\~на домоволодіння\~за №1406\~від 24.08.1983\~року та\~визнати за\~ним право\~власності на\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами,\~розташований по\~ [ADDRESS] ,\~на 2/3\~частини будинковолодіння,\~як спадкоємцем\~першої черги\~за законом\~після померлих\~батьків,\~та на\~1/3\~частину,\~як члена колгоспного двору. Позивач в судове засідання не з`явився, але у своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Дмитрівської селищної ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але від органу місцевого самоврядування надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позову. У визначений судом строк відзив на позов не подали. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] доводилися позивачу батьками. (а.с.15-17). Відповідно до довідки виданої Дмитрівською селищною радою № 144 від 23.02.2023 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] з 04.02.1985 року. На дату смерті разом із спадкодавцем була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до довідки виданої Дмитрівською селищною радою № 145 від 23.02.2023 року [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] з 04.02.1985 року. На дату смерті разом із спадкодавцем був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до довідки виданої Дмитрівською селищною радою № 146 від 23.02.2023 року, в будинковолодінні [ADDRESS] станом на 15.01.1991 року були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.21) Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №1406 від 24.08.1983 року на домоволодіння розташоване в [ADDRESS] , (нині [ADDRESS] ), власником якого є [PERSON] , як голова колгоспного двору, яке видано на підставі рішення виконкому Дмитрівської селищної ради народних депутатів № 40 від 10.08.1983 року взамін свідоцтву про право власності на домоволодіння від 20.07.1969 року та зареєстровано право особистої власності за гр.. [PERSON] , як головою колгоспного двору Прилуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 599 2 вересня 1983 року (а.с.20) Відповідно до довідки виданої 08.08.2022 року КП Прилуцьке МБТІ вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.08.1983 (а.с.28).\~\~\~\~\~\~\~ Позивач вказує, що оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку (по 1/3 частці). Крім того, позивач зазначає, що реєстрація права власності на весь будинок за [PERSON] свідчить про порушення його права власності, оскільки у відповідності до чинних на сьогодні норм законодавства без державної реєстрації позивач не може здійснювати повноваження власника щодо розпорядження майном. Таким чином, оформлення права власності за [PERSON] на спірний будинок в цілому порушує права інших членів колгоспного двору, тому свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] видане 24.08.1983 року та зареєстроване в реєстровій книзі під №599 в 02.09.1983 року на ім`я [PERSON] , як голову колгоспного двору підлягає скасуванню. Оскільки [PERSON] належала лише певна частка (1/3) в житловому будинку. Позивач вважає, що це порушено вимоги ЦК УРСР 1963 року (ст. 120, 126), Закону України «Про власність», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних». Згідно\~статті 120 ЦК УРСР\~(1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зчастиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Пленум ВСУ в постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 роз`яснив, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. В судовому засіданні також встановлено, що перешкодою позивачу у реалізації спадкових прав після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] в передбаченому законодавством нотаріальному порядку є те що правовстановлюючий документ свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] виданий на ім`я померлого [PERSON] , як голові колгоспного двору, але згідно довідки Дмитрівської селищної ради є інші члени колгоспного двору, які мають частку, що підтверджується відмовою нотаріуса у оформленні спадкового майна.(а.с.31) Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивач [PERSON] являються спадкоємцем за законом після померлих [PERSON] та [PERSON] , своєчасне прийняття ним спадщини, неналежне оформлення спадкодавцями права власності на належну їм частину будинку з надвірними будівлями, відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] після померлих батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України «Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлене судом». Відповідно до ст. 392 ЦК України «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…». До 19\~січня 1996\~року \~згідно з\~Інструкцією \~про порядок\~ реєстрації\~ будинків\~та домоволодінь\~ у\~містах,\~селах і\~селищах міського\~типу \~Української РСР,\~затвердженої \~31.01.1996\~року Міністерством\~ комунального\~господарства УРСР,\~не підлягали\~реєстрації \~будинки і\~домоволодіння,\~розташовані в\~сільських населених\~пунктах,\~які адміністративно\~ підпорядковані\~ містам\~ або\~селищам міського\~типу,\~але до\~них не\~приєднані.\~ Обов`язок \~власників \~забезпечити державну\~реєстрацію права\~власності на\~ \~всі,\~без винятку\~ об`єкти\~ нерухомості,\~ введено\~лише з \~29.06.1998\~ року, коли набрала\~ чинності\~Інструкція \~про порядок\~ державної\~реєстрації права\~власної на\~об`єкти нерухомого\~майна,\~ що перебуває \~у власності\~ юридичних та\~фізичних осіб,\~затверджена \~Наказом \~Державного комітету\~ будівництва,\~архітектури \~та житлової\~політики \~від 09.06.1998\~року \~за №\~121.\~За таких\~обставин,\~права,\~набуті у\~власність \~до 29.06.1998\~року з\~дотриманням \~установленого порядку\~набуття,\~але без\~державної реєстрації,\~слід вважати\~такими,\~що виникли\~ та\~набуті в\~установленому порядку. Як член колгоспного двору, позивач [PERSON] має право по 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, проте зареєструвати вказану частину будинку у передбаченому законом порядку позбавлений можливості через відсутність відповідних документів, тому, з урахуванням положень ч. 2 ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України, за ним слід визнати право власності на 1/3 частину, як члена колгоспного двору.

Outcome: approved