Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

15.11.2023 позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. 01.12.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 5/12 частини або 42% житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земель, що розташовані по [ADDRESS] . Іншим співвласником є відповідачка. Рішенням суду від 31.03.2023 у справі №583/1143/22 було виділено в натурі її частку в спільному будинку та господарських будівлях і спорудах, але земельна ділянка площею 0,0538 га, кадастровий номер 5910200000:12:007:0005, під будинком та прилегла територія залишилися в спільній частковій власності. За цією адресою вона має право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Добровільно поділити земельну ділянку між сторонами неможливо, так як відповідачка тривалий час проживає на території РФ, що унеможливлює розпорядження належною їй часткою у складі земельної ділянки. Тому просить виділити в натурі належну їй на праві власності 1/2 частку з земельної ділянки, площею 0,0538 га, кадастровий номер 5910200000:12:007:0005, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: земельну ділянку як окремий об`єкт, за варіантом №1, який відображений на схемі у додатку №3 до висновку №1568 від 02.11.2023 та позначений жовтим кольором, виготовленого за її замовленням судовим експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса». Позивачка та її представник в судове засідання 04.01.2024 не з`явилися, представник позивачки надав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася у визначеному законом порядку, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи у її відсутність не надавала, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Приймаючи до уваги згоду сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Враховуючи відсутність учасників судовий розгляд здійснюється без повної фіксації процесу технічними засобами, згідно приписів ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом у спадковій справі №61/2016, посвідченого 27.12.2018 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1855, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. 27.12.2018 право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом у спадковій справі №156/2018, посвідченого 22.04.2019 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі за №430, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/4 частину спадкового майна, яке складається з 1/3 частки житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,0538 га кадастровий номер 5910200000:12:007:0005, що знаходиться в [ADDRESS]. 22.04.2019 право власності на 1/12 частку майна зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.03.2023 №583/1143/22 здійснено виділ в натурі як окремого об`єкта нерухомого майна належної [PERSON] 5/12 частин (42/100) житлового будинку з цокольним поверхом і надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Припинено право спільної часткової власності на цей житловий будинок. Рішенням п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Охтирської міської ради від 28.03.2019 №1500-МР [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку кадастровий номер 5910200000:12:007:0005 відповідно до розміру ідеальної частини 1/3 від 0,0538 га. 05.04.2019 зареєстроване право власності [PERSON] на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0538 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2019 №163092276. Рішенням п`ятдесят восьмої сесії сьомого скликання Охтирської міської ради від 30.05.2019 №1580-МР [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку кадастровий номер 5910200000:12:007:0005 відповідно до розміру ідеальної частини 1/6 від 0,0538 га. 11.06.2019 зареєстроване право власності [PERSON] на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0538 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2019 №170739295. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Поняття, зміст права власності та його реалізація закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, згідно з якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст. 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Також відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній для спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній для спірних правовідносин) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні ст. 88 ЗК України при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Встановивши, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ земельної ділянки, а спільне користування та володіння цим нерухомими майном є неможливим, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] має право на виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки відповідно до її частки у спільній частковій власності з метою припинення права спільної часткової власності із [PERSON] на це майно. Відповідно до висновку експерта №1568 за результатами проведення експертного земельно-технічного дослідження за заявою [PERSON] від 02.11.2023, на розгляд суду запропоновано два варіанти виділу частини земельної ділянки з кадастровим номером 5910200000:12:07:0005, площею 0,0538 га, за адресою: [ADDRESS] , співвласнику [PERSON] відповідно до варіанту виділу частини домоволодіння та згідно з її часткою на земельну ділянку, з встановленням сервітутів. При варіанті поділу №1: - І-й співвласник ( [PERSON] ) - 269 кв.м (153 кв.м + 116 кв.м) (1/2); - ІІ-й співвласник - 269 кв.м (1/2). Також необхідно вирішити питання встановлення земельного сервітуту: - 9 кв.м, 7 кв.м на користь І співвласника ( [PERSON] ) (п. «а» ст. 99 ЗК України); - 3 кв.м (п. «а» ст. 99 ЗК України), 4 кв.м (п. «ж» ст. 99 ЗК України) на користь ІІ співвласника. ІІ співвласнику необхідно улаштувати вхід та заїзд на земельну ділянку, що виділена за варіантом. При варіанті поділу №2: - І-й співвласник ( [PERSON] ) - 269 кв.м (127 кв.м + 142 кв.м) (1/2); - ІІ-й співвласник - 269 кв.м (1/2). Також необхідно вирішити питання встановлення земельного сервітуту: - 9 кв.м, 7 кв.м на користь І співвласника ( [PERSON] ) (п. «а» ст. 99 ЗК України); - 3 кв.м (п. «а» ст. 99 ЗК України), 4 кв.м (п. «ж» ст. 99 ЗК України) на користь ІІ співвласника. І та ІІ співвласникам необхідно улаштувати вхід та заїзд на земельну ділянку, що виділена за варіантом. Всі запропоновані варіанти докладно описані експертом в дослідницькій частині висновку, який є належним та допустимим доказом у даній справі у розумінні положень статей 77, 78, 102, 110 ЦПК України та не суперечить матеріалам справи. У висновку експерта зазначено про необхідність вирішення питання встановлення земельного сервітуту. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. З метою зменшення негативних наслідків встановлення земельних сервітутів частиною четвертою зазначеної статті визначене правило, згідно з яким земельний сервітут повинен здійснюватися найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача. Згідно із положеннями ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 100 ЗК України). Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України та ст. 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Оцінивши висновок проведеного експертного земельно-технічного дослідження в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, з`ясувавши позицію учасників справи та проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, суд, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що [PERSON] слід виділити належні їй частки у земельній ділянці відповідно до запропонованого у висновку експерта №1568 від 02.11.2023 варіанту №1, що відображений в додатку №3 до висновку та позначений жовтим кольором, оскільки цей варіант забезпечує розумний баланс інтересів сторін як співвласників. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved