Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року. Зазначає, що від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розлучення залишились проживати разом з нею. Вказує, що 06 серпня 2020 року між нею і відповідачем був укладений договір про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини, який було складено у письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Зєніковою М.С., і зареєстровано в реєстрі за №662, в якому за домовленістю між ними встановлений обов`язок батька брати участь в утриманні спільних малолітніх дітей (сплаті аліментів) у фіксованій грошовій формі щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В той же час, пункт 6.1. вказаного договору передбачає, що у випадку виникнення спору заінтересована особа може звернутися до суду для його вирішення. Посилається на те, що необхідність змінити та встановити нові умови стягнення аліментів викликані сьогоденною мінливістю обставин, зміною матеріального становища у сторони і тим, що нові умови стягнення аліментів є найбільш ефективними з настанням певних життєвих обставин, а відповідач сплачує аліменти але змінити спосіб такої сплати на її пропозицію відмовився. Вказує, що їй відомо, що матеріальне становище відповідача змінилось і значно відрізняється від того, яким воно було на час укладання договору. Посилається на те, що сплата аліментів в розмірі 1/3 частики від всіх видів доходів відповідача є тим самим безспірним мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку може сплачувати на двох дітей, і не призведе до порушення його прав і інтересів, та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила змінити (встановити) спосіб стягнення аліментів для відповідача з твердої грошової суми, яка визначена договором про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини від 06 серпня 2020 року, на частку від доходу в розмірі 1/3 частки усього заробітку (доходу) на її користь, на утримання їх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» довідки (інформації) про заробітну плату і про усі види доходів [PERSON] , які він отримував у період часу з червня 2020 року по листопад 2020 року, та у період часу з січня 2023 року по травень 2023 року. 21 червня 2023 року представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши, що у відповідності до чинного сімейного законодавства між ними було укладено нотаріальний договір про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини, який 06 серпня 2020 року посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Зєніковою М.С. та зареєстровано в реєстрі за №662. Відповідно до умов вказаного договору було визначено місце проживання дітей разом з матір`ю і визначено за домовленістю сторін розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 11\~000 грн. щомісячно на кожну дитину, а загалом 22\~000 грн. на місяць, та окрім того [PERSON] погодився в рівних частках з матір`ю нести додаткові витрати на дітей, і виконує умови договору вчасно та у повному обсязі. Зазначає, що обидві квартири, належні їх донькам, перебувають в управлінні позивача, яка здає їх в оренду та отримує додатковий дохід від цього. Посилається, що з врахуванням положень сімейного законодавства та укладеного договору на одну дитину батьки мають виділяти 22\~000 грн., що на двох дітей складає 44\~000 грн., при цьому матеріали справи не містять жодного документу на підтвердження такого обсягу витрат на дітей, а позовна заява не містить будь-яких належних фактів, що свідчать про обґрунтованість зміни розміру витрат на дітей або інших фактів, які б могли бути підставою зміни порядку і розміру сплати аліментів. Зазначає, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №205/7221/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів в якій рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року було відмовлено в повному обсязі, а ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за її скаргою. Вказує, що мотиви звернення до суду у вищевказаній цивільній справі є аналогічними. Посилається на те, що до дати отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження на адресу відповідача надходив лист [PERSON] від 05 травня 2023 року, на який він відправив відповідь щодо пропозиції змін до договору, зокрема збільшення розміру аліментів, однак позивачем було подано позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування у Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області інформацію про доходи [PERSON] за періоди 2020 року, 2021 року, 2022 року та 2023 року (враховуючи період за який подано відповідні звіти). 07\~липня 2023\~року представником\~позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі, зазначивши, що нерухоме майно, а саме дві квартири, передані в дарунок донькам, було придбано ними за час шлюбу та вони являються спільною сумісною власністю подружжя, але були оформлені на відповідача, і на сьогоднішній день дійсно перебувають під управлінням позивача, а твердження про збагачувальні дії з нерухомим майном є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях. Посилається на те, що у справі №205/7221/21 розглядалось питання збільшення розміру аліментів, а в цій справі інший предмет позову зміна способу стягнення аліментів. Вказує, що усі витрати, зазначені відповідачем як додаткові є поточними витратами на утримання дітей і не належать до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України. 12 вересня 2023 року представник відповідача [PERSON] подала до суду заперечення, в яких також зазначила, що на утриманні [PERSON] перебуває новонароджений син [PERSON] , [INFO] , і дружина [PERSON] , яка зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та його представник не визнали позовні вимоги та просили відмовити у повному обсязі в їх задоволенні. Заслухавши сторін та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у справі у судових засіданнях, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Матеріалами справи підтверджено, що від подружнього життя сторони мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , повторно виданим Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 24 березня 2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис №904, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №552 (а. с. 12, 13). Також судом встановлено, що 06 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини, який було складено у письмовій формі, нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Зєніковою М.С. та зареєстровано за №662 (а. с. 10-11). Зі змісту пунктів 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. вказаного договору вбачається, що його укладено батьками спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до яких встановлюється обов`язок батька брати участь в утриманні дітей (сплаті аліментів) у грошовій формі в розмірі 11\~000 грн. на місяць на одну дитину, тобто, 22\~000 грн. щомісячно. Крім того, п. 6.1. зазначеного договору встановлено, що за взаємною згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом його може бути розірвано. За відсутності домовленості (згоди) питання вирішуються у судовому порядку. В такому ж порядку (шляхом взаємних домовленостей або, у разі спору у судовому порядку) вирішуватимуться питання, що стосуються тлумачення договору, виконання його умов чи визнання недійсним. Разом з тим, в матеріалах справи наявні лист-пропозиція [PERSON] від 09 травня 2023 року, в якій вона пропонувала [PERSON] змінити умови укладеного 06 серпня 2020 року договору про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини, і укласти додатковий договір, яким встановити новий спосіб сплати аліментів змінивши тверду грошову суму на 1/3 часток усього заробітку (доходу) на її користь на утримання їх доньок, до досягнення ними повноліття, а також відповідь [PERSON] від 22 травня 2023 року з відмовою вносити зміни до договору. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами сторони позивача, що добровільної згоди між батьками щодо порядку внесення змін або доповнення до договору від 06 серпня 2020 року, шляхом укладення додаткової угоди, не досягнуто. Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 150, 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Крім того, ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати, зокрема, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також стягувача і дитини, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної договором про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини від 06 серпня 2020 року в розмірі 11\~000 грн. на кожну з двох доньок, на частку від заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , позивач [PERSON] зазначила, що необхідність зміни та встановлення нових умов стягнення утримання (аліментів) викликане лише сьогоденною мінливістю обставин, зміною матеріального становища у сторони, та тим, що нові умови стягнення аліментів є найбільш ефективними з настанням певних життєвих обставин. Отже, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів позивач фактично посилається на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). З наявних\~в матеріалах\~справи відомостей\~встановлено,\~що відповідач\~офіційно працевлаштований\~і має\~стабільний постійний\~дохід (заробітну\~плату),\~а розмір\~такого доходу\~з моменту\~підписання сторонами\~договору про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини від 06 серпня 2020 року не можна вважати таким, що значно виріс за період до звернення позивача до суду (а. с. 78-79, 117). Також суду не надано доказів покращення майнового стану відповідача з моменту укладення договору від 06 липня 2020 року (придбання рухомого чи нерухомого майна, наявності в нього будь-якого іншого доходу, яке суттєво покращило його фінансове становище). Крім того,\~суд вважає,\~що необґрунтована\~зміна способу\~стягнення аліментів,\~яка була\~визначена за\~згодою сторін\~у договорі,\~без підтвердження\~належними і\~допустимим доказами\~будь-яких\~змін матеріального\~стану,\~здоров`я позивача або їх спільних дітей, чи матеріального та сімейного стану відповідача, не буде відповідати інтересам дітей, та засадам справедливості, добросовісності, розумності. При цьому, твердження сторони відповідача про те, що [PERSON] не ухиляється та добровільно перераховує кошти на утримання своїх доньок є лише підтвердженням того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти. Суд також враховує, що п.п. 2.7., 2.8. договору про сплату утримання (аліментів), місце проживання та участь батька у вихованні дитини від 06 серпня 2020 року передбачений також обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на розвиток здібностей, додаткове навчання та відпочинок дитини. Батько зобов`язаний сплатити матері 1/2 частину додаткових витрат на лікування не пізніше ніж через 5 днів з моменту повідомлення матір`ю про понесення або необхідність понесення таких витрат шляхом перерахування 1/2 частини суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними у п. 3 договору. Тобто, у разі недостатності вищевказаних коштів, що сплачуються в рахунок аліментів [PERSON] , позивач має право вимагати від нього компенсації частини необхідних додаткових витрат, при цьому позивач не посилається на існування будь-яких обставин, передбачених п. 2.7. вищевказаного договору. Також судом встановлено, що 07 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №374 (а. с. 114). Крім того, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №658 (а.с. 114). Отже, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача змінився сімейний стан та внаслідок цього в нього збільшились видатки пов`язані з утриманням його сина [PERSON] та непрацюючої дружини [PERSON] . Разом з тим, посилання представника відповідача на те, що на утриманні відповідача перебуває ще син [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , яка зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не звільняє відповідача від сплати аліментів на утримання його доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З матеріалів справи не вбачається будь-яких доказів того, що визначений сторонами у договірному порядку розмір аліментів є недостатнім, оскільки їх розмір 11\~000 грн. в місяць є значно вищим за розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на цей час Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд звертає увагу на те, що будь-якого доказу на підтвердження наявності обставин для зміни способу стягнення аліментів позивачем не надано. Крім того, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Також суд зазначає, що за наявності обґрунтованих обставин, визначених у ч. 1 ст. 192 СК України, і неможливості у досудовому порядку вирішити питання зміни розміру аліментів, а також за умови підтвердження зазначеного належними, допустимими та достатніми доказами, позивач має право звернутись з позовом про збільшення розміру аліментів, або ж стягнення додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України). Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення з [PERSON] аліментів, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed