Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

12 лютого 2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 8421, 89 грн за кредитним договором № б/н від 16 березня 2010 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 16.03.2010 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивачем була направлена претензія кредитора до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, та 01.07.2020 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи про відмову від спадщини не звертались. 27.09.2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої претензії відповідачам, але ніяких дій не було виконано. У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №б/н\~ від 16.03.2010 року,\~ позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Від відповідача надійшло клопотання про прискорення розгляду справи у суді, відповідно до якого зазначила, що протягом 2022 року та початку 2023 року заявниця [PERSON] знаходиться зі своєю родиною за межами України, у заявниці [PERSON] також виникли обставини пов`язані як з місцем розташування праці, так інші сімейні зміни, що ускладнюють постійну участь у даному судовому процесі, так і в режимі відео конференції. Дані труднощі не дозволяють повноцінно та регулярно брати участь у судових засіданнях. Заочне рішення суду прийнято передчасно, оскільки ні вона [PERSON] ні [PERSON] не проживали за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] . Тому дані відповідачі не могли бути визнані законними спадкоємцями померлої родини, так як тривалий час, більш півроку не проживали за місцем реєстрації разом з померлим батьком [PERSON] . Так, з 2014 року [PERSON] знаходилась постійно в м. Одеса, про що свідчить трудова книжка, про її місце роботи в сети магазинів «Метро», з 2016 року була одружена та вийшла у декретну відпустку. Інша донька, [PERSON] ( [PERSON] ) з 2019 року переїхала до іншого місця мешкання, до свого чоловіка [PERSON] , в зв`язку з чим, просить у задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі. Заяви,\~клопотанні,\~інші процесуальні\~дії у\~справі. 02 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Волкова Ю.Ф. провадження по вказаній справі було відкрито. 09 червня 2021 року, Білгород Дністровським міськрайонним судом, суддя Волкова Ю.Ф. ухвалене заочне рішення суду, відповідно до якого, позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вулиця Грушевського, 1-Д, місто Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) до відповідачів про стягнення боргу кредитором спадкодавця було задоволено, стягнути солідарно в рівних частинах з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 березня 2010 року (тілом кредиту) у сумі 8 421грн 89 коп. (вісім тисяч чотириста двадцять одна грн 89 коп.); стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк»\~\~витрати по сплаті судового збору у сумі 1135 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять грн); стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк»\~\~витрати по сплаті судового збору у сумі 1135 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять грн). Не погоджуючись з заочним рішенням, відповідачі надали заяви про перегляд заочного рішення суду. В заяві зазначили, що категорично не погоджуються з заочним рішенням суду, оскільки ніякі листи претензії від банку вони не отримували. Рішення суду не підтверджує ні факт спільного мешкання з позичальником, ні отримання листів претензій, а також, що вони є спадкоємцями. [PERSON] зазначила, що вона з 2014 року не проживає за місцем реєстрації, що є підтвердженням у закордонному паспорті, відмітки пограничній служби держави Україна. [PERSON] зазначила, що знаходиться у законному шлюбі з 02 червня 2016 року, має неповнолітню дитину, яка зареєстрована за місцем її постійного мешкання: [ADDRESS] , з листопада 2019 року офіційно працевлаштована в м. Одеса. Її мати [PERSON] , яка до смерті батька знаходилася у законному шлюбі з померлим [PERSON] , постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , її сестра [PERSON] , одружена 19 вересня 2019 року, після чого постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . 15 лютого 2022 року Ухвалою суду заочне рішення від 09 червня 2021 року було скасоване та призначений підготовчий розгляд справи. 26 квітня 2023 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи. 14 грудня 2023 року Ухвалою суду про витребування доказів повторно витребувані докази по справі. 20 грудня 2023 року витребувані докази надійшли на адресу суду. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяви про розгляд справи за їх відсутності.. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази по справі, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 16.03.2010 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 16 березня 2010 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі - надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту (а.с. 19-45). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Білгород-Дністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17 грудня 2019 року. (а.с. 53). Позивач 06 травня 2020 року направив претензію кредитора до Білгород-Дністровської міської державної контори (а.с. 55). У відповіді на вказану претензію 06 травня 2020 року (отриману позивачем 01 липня 2020 року) Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора листом повідомила, що спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 56). Згідно з\~наданим банком\~розрахунком,\~заборгованість [PERSON] \~за вказаним\~кредитним договором становить загальну суму 8421, 89 грн., що складається з : 8421,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Також позивач направив листи-претензії до відповідачів за їх зареєстрованим місцем проживання, останнім відомим місцем реєстрації (яке було спільним із місцем проживання померлого позичальника) на адресу відповідачів в якому просить повернути суму боргу у добровільному порядку. (а.с. 57-58). Вказані обставини позивач підтвердив: копіями анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПраватБанку від 16березня 2010 року (а.с. 19); копією свідоцтва про смерть, виданого Білгород-Дністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17 грудня 2019 року (а.с. 53); копією претензії кредитора (а.с. 55); копією листів-претензія (а.с.57-58); копією відповіді Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори (а.с. 56). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] зазначила, що знаходиться у законному шлюбі з 02 червня 2016 року, має неповнолітню дитину, яка зареєстрована за місцем її постійного мешкання: [ADDRESS] , з листопада 2019 року офіційно працевлаштована в м. Одеса. Її мати [PERSON] , яка до смерті батька знаходилася у законному шлюбі з померлим [PERSON] , постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , її сестра [PERSON] , одружена 19 вересня 2019 року, після чого постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Вони не є спадкоємцями померлого та не проживали з ним по день його смерті. Нормативне обґрунтування Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 609\~ЦК України\~зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1ст.1270 ЦК України строк. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Задля повного та всебічного розгляду справи, Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області 14.12.2023 року було винесено ухвалу про витребування доказів, якою витребувано з Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Олімпійська, 12, належним чином завірену копію спадкової справи № 175/2020 відносно [PERSON] , який помер [INFO] . Так, з наданої на запит суду копії спадкової справи № 175/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що вона відкрита лише на підставі претензії кредитора АТ КБ "ПриватБанк". Жодні спадкоємці після смерті [PERSON] до теперішнього часу не подавали до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1281\~ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до положень\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором /норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2ст. 1281\~ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як окреслив у своїй постанові ВСУ у справі № 192/2761/14, провадження № 61-4724св18 від 23.05.2018 року, основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, оскільки з матеріалів справи неможливо дослідити спадкової маси, та прийняття у спадщину відповідачем будь-якого майна, суд вважає за неможливе покладання обов`язку відповідальності за кредитними зобов`язаннями на потенційного спадкоємця, який не прийняв у спадщину жодного майна, адже вказане зумовить порушення майнових прав та інтересів такої особи та призведене до дисбалансу спадкових правовідносин лише на користь правомірних очікувань кредитора, що є неприпустимим. З витребуваної судом копії спадкової справи не вбачається наявність будь-якого спадкового майна померлого [PERSON] , відсутні жодні правовстановлюючі документи, підтверджуючі факт права власності спадкодавця на якесь майно. Більш того, як зазначає відповідач, до членів її сім`ї відноситься також мати [PERSON] , яка до дня смерті [PERSON] знаходилась з ним у шлюбі. Разом з тим, до неї вимоги позивачем не заявлялись. Суд вважає неправомірним пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника за вибором кредитора, адже у системному аналізі норм чинного законодавства, що врегульовують питання стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, чітко визначено, що кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто. \~ \~ \~ \~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою\~статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В постанові Верховного Суду від\~23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що\~принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних правовідносин, прийнявши до уваги правові позиції ВС, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості як в необґрунтованих. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням необґрунтованості заявленого позову, вимоги щодо стягнення судового збору також задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed