Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

12 липня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила виділити [PERSON] у натурі належну їй на праві спільної часткової власності 48/100 частини домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , яке складається в цілому з житлового будинку «А», площею 175, 2 кв. м., та надвірних споруд: сарай «В», площею 10,9 кв. м., гараж «Г», площею 18, 4 кв. м., вбиральня «Д», площею 1,3 кв. м., сарай «Е», площею 1,8 кв. м., вбиральня «Ж», площею 2,5 кв. м., мостіння «І», площею 20,7 кв. м., огорожа «№1-3», площею 18,9 кв. м., розташовані на земельній ділянці, розміром 515 кв. м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить співвласникам [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на самостійний об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку «А», площею 175, 2 кв. м., та надвірних споруд: сарай «В», площею 10,9 кв. м., гараж «Г», площею 18, 4 кв. м., вбиральня «Д», площею 1,3 кв. м., сарай «Е», площею 1,8 кв. м., вбиральня «Ж», площею 2,5 кв. м., мостіння «І», площею 20,7 кв. м., огорожа «№1-3», площею 18,9 кв. м., розташованих на земельній ділянці, розміром 515 кв. м., яка знаходиться у фактичному користуванні. В обґрунтування свого позову посилається на те, що на підставі договору дарування від 20.06.2012 року їй належить 48/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з одного шлакобетонного будинку, означеного в схематичному плані під літерою «А», житловою площею 60,6 кв. м., загальною площею 120,6 кв.м., та надвірних споруд «В,Е» - сараї, «Г» - гараж, «Д,Ж» - вбиральні, І мостіння, 1-3 огорожа, який розташований на земельній ділянці, розміром 515 кв. м., що знаходиться у фактичному користуванні. Частина будинку, якою володіє позивач, має окремий вхід із відокремленою прибудинковою територією. Будинок за технічними показниками та розташуванням приміщень може використовуватись як самостійний об`єкт нерухомості з присвоєнням відповідної адреси. Позивач зазначає, що відповідач, хоча спадщину на свою частку житлового будинку й прийняла, однак, правовстановлюючих документів не оформила належним чином, та не має наміру оформлювати документи на свою частку та нести відповідні витрати. Позивач має намір виділити частку у спільній частковій власності та відокремити свою частину будинку із виведенням її в самостійний об`єкт нерухомості, однак, у зв`язку з тим, що з відповідачем дійти згоди про виділ у позасудовому порядку не може, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 17.07.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору. На виконання вимог даної ухвали, 28 липня 2023 року позивачем надано на адресу суду заяву про усунення недоліків, до якої надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 13\~420,00 гривень. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В подальшому ухвалою суду від 10.10.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В ході судового засідання, яке відбулось 07.11.2023 року, представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про залучення до розгляду справи у якості співвідповідача Одеську міську раду. Представник позивача зазначив, що через не оформлення спадкових прав на зазначений будинок, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Ухвалою суду від 07.11.2023 року клопотання представника позивача про залучення співвідповідача було задоволено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явтився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03.05.2012 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» видало технічний паспорт на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, до складу всього домоволодіння [ADDRESS] входять: житловий будинок під літерою «А», загальною площею 120,6 кв. м., житловою площею 60,6 кв. м., підсобною площею 60,0 кв.м., в склад якого входить квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв. м., житловою площею 18,0 кв. м., підсобною площею 22,4 кв. м. та господарські будівлі та споруди: сарай під літерою «В» площею забудови 10,9 кв. м., гараж під літерою «Г» площею забудови 18,4 кв. м., вбиральня під літерою «Д» площею забудови 1,3 кв. м., сарай під літерою «Е» площею забудови 1,8 кв. м., вбиральня під літерою «Ж» площею забудови 2,5 кв. м., навіс під літерою «а5», мостіння під літерою «І» площею забудови 20,7 кв. м., огорожа № 1-3, площею забудови 18,9 м/п. В технічному паспорті в розділі характеристика будинку, господарських будівель та споруд, зазначено: об`єкт літера «А» житловий будинок, площа основи (забудови) 175,2 кв. м. Судом встановлено, що площа будинку становить 120,6 кв. м., а загальна площа будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, становить 175,2 кв. м. 20.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] безоплатно прийняла у дарунок 48/100 (сорок вісім сотих) часток житлового будинку, під номером [ADDRESS] , який в цілому складається з одного шлакобетонного будинку, означеного в схематичному плані під літерою «А», житловою площею 60,6 кв. м., загальною площею 120,6 кв. м., та надвірних споруд «В, Е» - сараї, «Г» - гараж, «Д,Ж» - вбиральні, І мостіння, 1-3 огорожа, який розташований на земельній ділянці, розміром 515 кв. м., що знаходиться у фактичному користуванні. 25.06.2012 року Комунальне підприємство Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості видало витяг № 34622583 про державну реєстрацію прав, згідно якого на підставі договору дарування від 20.06.2012 року, за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 48/100 часток житлового будинку під номером [ADDRESS] . З 25.07.2012 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 12307. Згідно відповіді державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчева К.Л. від 04.11.2021 року №32720/02-14, [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю, оскільки правовстановлюючі документи на частку відповідача не були нею оформлені належним чином. Крім того, позивач має намір оформити земельну ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, що на даний час за відсутності згоди всіх співвласників неможливо. Отже, порушується повноцінний зміст права власності позивача на нерухоме майно, що йому належить на праві спільної часткової власності, оскільки в даному випадку неможливо позивачу реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном без згоди іншого співвласника та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Відповідно до висновку експерта № 02/2023 від 22.06.2023 року, судовим експертом Максютою В.В. була проведена будівельно-технічна експертиза, об`єктом дослідження якої є 48/100 частина домоволодіння по [ADDRESS] . Судовий експерт, посилаючись на Витяг серії СЕЕ № 236735 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.06.2012 року № 34516183, зазначає, що в склад 48/100 частини домоволодіння [ADDRESS] входили: частина літ. «А» - житловий будинок загальною площею 63,1 кв. м., в т. ч. житлова 32,8 кв. м. в складі виділених в самостійний об`єкт частини приміщень із кв. [ADDRESS] : приміщення 1-1 житлова, загальною площею 12,7 кв. м., приміщення 1-4 коридор, загальною площею 12,3 кв. м., приміщення 1-7 туалет, загальною площею 1,6 кв. м., приміщення 1-5 кухня, загальною площею 16,4 кв. м., приміщення 1-6 житлова, загальною площею 20, 1 кв. м. та господарські будівлі: сарай , площею забудови 10, 9 кв. м., вбиральня, площею забудови 1,3 кв. м., мостіння, площею забудови 9,94 кв. м., огорожа, площею забудови 9,07 м/п. Вищезазначені будівлі та споруди, відповідно до висновку експерта, знаходяться наразі у фактичному користуванні [PERSON] . За результатами дослідження та співставлення з правовстановлюючими документами встановлено, що 48/100 частина домоволодіння [ADDRESS] , в складі виділеної в самостійний об`єкт частини квартири [ADDRESS] в житловому будинку та господарські споруди відповідає правовстановлюючим документам та технічному паспорту. Окрім цього, встановлено: демонтована прибудова вбиральні літ. «Д». Територія частини домоволодіння, яка знаходиться в особистому користуванні [PERSON] фактично виділена по периметру парканом з самостійним входом з боку [ADDRESS] . Територія всього домоволодіння розподілена на два ізольовані об`єкти з самостійними входами з боку [ADDRESS] частина домоволодіння за характеристиками та по факту є самостійним об`єктом, в склад якої входять: частина житлового будинку літ. «А» - загальною площею 63,1 кв. м., в т. ч. житлова 32,8 кв. м. в складі виділених в самостійний об`єкт частини приміщень із кв. [ADDRESS] ; сарай літ. «В». За висновком експерта, виділити в натурі 48/100 частку, яка належить [PERSON] на підставі договору дарування від 20.06.2012 року, із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності, в самостійний об`єкт нерухомого майна (одиницю) з урахуванням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва та з урахуванням сформованого порядку користування домоволодінням технічно можливо. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При вирішенні даної справи суд керується правилами, сформульованими у статтях 358, 367 ЦК України, де закладені принципи поділу майна у натурі, оскільки за нормами ст. 364 ЦК України при виділу частки право спільної часткової власності припиняється лише для особи, яка виділяє свою частку, тоді як в даному випадку при виділі частки позивача, право спільної часткової власності припиниться для обох сторін. В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Аналогічну правову позицію зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013р. по справі №6-12цс13, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012р. по справі № 6-510св12, ухвалі Верховного Суду України від 1 квітня 2009 року по справі № 6-27902св08. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Щодо розміру часток співвласників, судом встановлено, що у фактичному користуванні позивача перебувають частина житлового будинку літера «А», загальною площею 63,1 кв. м. та господарська будівля сарай під літерою «В», площею забудови 10,9, що відповідає складу 48/100 частин домоволодіння, які зазначені у Витягу серії СЕЕ № 236735 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.06.2012 року № 34516183. Звідси випливає, що виділ частки позивача в натурі відповідає розміру частці, яка їй належить на підставі правовстановлюючих документів та не порушує право іншого співвласника. Разом з тим, суд зауважує, що позовна вимога про визнання права власності на самостійний об`єкт нерухомості задоволенню не підлягає, так як позивачеві слід звернутись до компетантних органів Одеської міської ради з метою отримання довідки про присвоєння адреси новоствореного об`єкту нерухомості та після цього зареєструвати його в установленому законом порядку. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням викладеного, враховуючи технічну можливість виділити в натурі 48/100 частки, яка належить [PERSON] в самостійний об`єкт нерухомого майна (одиницю) та відповідність розміру даної частки розміру фактично виділених приміщень, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: partial