Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

26 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] на строк 6 місяців у виді заборони перебування за місцем її проживання в [ADDRESS] , із забороною наближення до місця проживання, розшукування, переслідування та спілкування з нею особисто, через засоби зв`язку і через третіх осіб. Заява обгрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі із 25 червня 2005 року, останні є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 16 листопада 2023 року за місцем спільного проживання в [ADDRESS] , вчинив щодо заявника та дочки домашнє насильство, про що поліцейськими складені відповідні протоколи та видано термінові заборонні приписи стосовно заборони у будь-який спосіб контактувати і перебувати за місцем проживання. 18 грудня 2023 року [PERSON] порушив вимоги заборонного припису, внаслідок чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення. Постановами Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2023 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням 255 грн. штрафу по справі №740/7581/23, 340 грн. штрафу по справі №740/7642/23, по справі №740/7579/23-провадження закрито за відсутністю складу правопорушення. Вчинення домашнього насильства зі сторони [PERSON] є тривалим і стабільним,-образи, лайки, емоційний тиск і приниження, побої, позбавлення грошей, обмеження у покупках. До правохоронних органів не зверталась, оскільки боялась осуду суспільства. У 2015 році мала намір розірвати шлюб із [PERSON] , її позовна заява залишена без розгляду. 16 листопада 2023 року заявник, не витримавши емоційного напруження, злякавшись за її безпеку та доньки, повідомила про факти домашнього насильства представникам поліції, однак не отримала належного захисту і перебуває в постійному стані страху за свою безпеку, не може повернутись додому, вимушена переховуватись, шукати разом із дочкою місце проживання, оскільки [PERSON] продовжує жити у її власному будинку і не бажає його покидати, що свідчить про продовження психологічного тиску, оскільки існує ймовірність, в разі повернення до належного будинку, повторного травмування та вчинення щодо неї домашнього насильства. Неодноразові притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за домашнє насильство не вплинули на його поведінку, а захист від правоохоронних органів є відстороненим і пасивним, що оскаржено заявником у встановленому порядку. Також внаслідок домашнього насильства істотно погіршився стан здоров`я заявника і є ризик подальшої загрози здоров`ю. Видача обмежувального припису забезпечить їй порятунок від систематичного домашнього насильства зі сторонни [PERSON] , заявник бажає та має усі законні підстави для проживання у власному будинку без страху отримання домашнього насильства. Просить заяву задовольнити. Призначений розгляд справи на 10-30 год. 28 грудня 2023 року згідно клопотання заінтересованої особи [PERSON] щодо скористання правовою допомогою,-відкладено на 03 січня 2024 року. В судовому засіданні представник заявника адвокат Моргун І.А. підтримала заявлені вимоги за вищевикладених обставин, пояснивши, що [PERSON] продовжує психологічно тиснути на заявника, яка разом із дочкою вимушені проживати в іншому місці. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, пояснивши, що з 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого мають спільну дитину [PERSON] , 2010 року народження. У сім`ї виникають побутові сварки, домашнього насильства щодо [PERSON] та дочки не вчиняв, які з 18 листопада 2023 року після виклику поліції проживають в іншому місці. Має намір налагодити стосунки із [PERSON] , яка має захворювання і в цьому стані вчиняє безпідставні дії щодо нього. Останні 18 років належно облаштував і відремонтував буд. [ADDRESS] , власником якого згідно договору дарування є [PERSON] , і в якому він має єдине місце проживання. Про судові рішення йому не відомо, його ніхто не повідомляв, копій судовий рішень не вручав. Дана позиція в судовому засіданні підтримана його представником адвокатом Іллющенко С.В., який зазначив, що відсутні докази систематичності домашнього насильства, фактично заявник своїми діями спровокувала [PERSON] на порушення умов припису, заявник згідно запису телефонної розмови виганяє чоловіка із будинку з погрозами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є рідною тіткою [PERSON] , який характеризується виключно позитивно і вклав значні кошти в облаштування буд. [ADDRESS] , [PERSON] вказує неправду. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Відповідно до ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство-діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , та заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , з 25 червня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбу, останні є батьками [PERSON] , [INFO] , зареєстроване і фактичне (постійне) місце проживання яких в [ADDRESS] , даний будинок з 23 листопада 2017 року зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 23 листопада 2017 року. Вказані обставини учасниками судового розгляду не заперечуються, також заінтересованою особою в судовому засіданні не заперечується факт непроживання [PERSON] та [PERSON] у даному будинку з 18 листопада 2023 року і на час розгляду вказаної заяви. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2023 року (справа №740/7642/23), яка набрала законної сили, [PERSON] , який був присутнім під час судового розгляду, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді 340 грн. штрафу за порушення 18 листопада 2023 року правил тимчасового заборонного припису від 16 листопада 2023 року щодо заборони спілкування із [PERSON] в [ADDRESS] . Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2023 року (справа №740/7581/23), яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді 255 грн. штрафу за вчинення 16 листопада 2023 року в [ADDRESS] , домашнього насильства по відношенню до дружини [PERSON] (образи, нецензурна лайка). Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2023 року (справа №740/7579/23), яка набрала законної сили, закрито провадження щодо [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП (по протоколу від 16 листопада 2023 року щодо вчинення [PERSON] 16 листопада 2023 року в [ADDRESS] , домашнього насильства стосовно [PERSON] , про що стала свідком [PERSON] ) за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол не містить відомостей про вчинення [PERSON] будь-яких дій стосовно [PERSON] , із письмових пояснень якої слідує, що конфлікт стався між батьком та матір`ю, під час якого [PERSON] ображав нецензурною лайкою [PERSON] , також батько часто конфліктує із матір`ю та ображає її. Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З даних підстав [PERSON] 18 грудня 2023 року за місцем спільного проживання його сім`ї в буд. [ADDRESS] , порушені вимоги тимчасового заборонного припису від 16 листопада 2023 року щодо заборони спілкування із [PERSON] ; вчинена нецензурна сварка із образами щодо дружини [PERSON] в присутності малолітньої дочки, що вказує на ознаки психологічного насильства, як форми домашнього насильства, що включає зокрема словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Також судом встановлено, що заявник разом із своєю малолітньою дочкою не проживають у буд. [ADDRESS] , який є власністю заявника, з 18 листопада 2023 року і по час розгляду даної заяви, що із врахуванням наявності вищезазначеного доведеного психологічного насильства, є підставою для висновку про наявність також і економічного насильства по відношенню як до дружини так і дочки, яке є формою домашнього насильства, що включає зокрема умисне позбавлення житла, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, і яке за встановлених в судовому засіданні триває і на час розгляду справи. За таких обставин [PERSON] вчиняє систематичне психологічне та економічне насильство по відношенню до своєї дружини [PERSON] , при цьому вказані дії вчиняються в присутності малолітньої [PERSON] , що призводить до негативних наслідків психологічного, морального та духовного розвитку дитини, також до погіршення стану здоров`я [PERSON] , яка зокрема після 18 листопада 2023 року неодноразово лікувалась у Ніжинській ЦМЛ. Дані дії [PERSON] є неприпустимими при вирішенні будь-яких питань, зокрема щодо ініційованого заявником розірвання шлюбу в судовому порядку, питання щодо спільного майна подружжя, що в свою чергу має негативний вплив на заявника [PERSON] , яка зокрема, як власник будинку, тривалий час разом із дочкою в ньому не проживає, при цьому [PERSON] не вчинено належних заходів для повернення сім`ї, зокрема і малолітньої дочки, до постійного місця проживання. Також в судовому засіданні встановлена висока вірогідність продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до заявника, настання тяжких та особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними, що є підставою для видачі обмежувального припису щодо останнього відповідно до ст.26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству у вигляді заборони перебувати в місці проживання (перебування) заявника-у власному її будинку, заборони наближення, переслідування, спілкування, із визначенням строку обмежувального припису, із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин,-чотири місяці. Підстави для визначення строку обмежувального припису в шість місяців в судовому засіданні не встановлені. За таких обставин заява підлягає частковому задоволенню. Також судом враховується, що [PERSON] станом на час судового розгляду виповнився 41 рік, при цьому ч.3 ст.350-6 ЦПК України встановлено, що обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Аналогічні норми зазначені також в ч.7 ст.26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству. Обмеження для [PERSON] у зв`язку з його протиправною поведінкою відносно заявника [PERSON] є пропорційним втручанням у його життя в силу приписів Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, так як вони мають на меті охорону гарантованих ст.ст.3, 27-30 Конституції України прав заявника, які він порушує. Також наявність неприязних відносин між [PERSON] та [PERSON] , зокрема з приводу майна подружжя і по будинку, що є очевидним і має вирішуватись виключно у встановленому законом порядку, а не шляхом вчинення протиправних дій відносно дружини і в присутності малолітньої дитини, не спростовує вищевказаних встановлених обставин щодо систематичної протиправної поведінки останнього відносно заявника та не може бути правовою підставою для відмови у захисті прав заявника, як жертви домашнього насильства. [PERSON] в судовому засіданні суду поданий СД-диск із звукозаписом телефонної розмови, як зазначено ним,- із [PERSON] .. Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (ст.5, 8 Конвенції) тощо. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. Також судом враховуються висновки, що містяться у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст.62 Конституції України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року по справі №1-31/2011, та оцінює поданий заінтересованою особою звукозапис на диску, як такий, що є недопустимим і таким, що порушує встановлене ст.32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов. Також заінтересованою особою суду не надано доказів щодо попередження та отримання згоди іншої особи по розмові на здійснення її запису, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов. За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий заінтересованою особою звукозапис розмови,є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України, про що заявлено в судовому засіданні представником заявника. Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Відповідно до ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial