Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] який діє у власних інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, Територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, посилаючись на те, що відповідачі є рідним сином та онуком, які за власним бажанням виїхати разом з родиною у квітні 2016 року до російської федерації. Позивачка є користувачем квартири на підставі ордеру на житлове приміщення №540 серії Ш від 23.02.1994 року. Вказаний ордер на житлове приміщення отримувач чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачі за власним бажанням виїхали з місця проживання в квартирі, онук в квартирі не мешкає з народження, особисті речі відповідачів в квартирі відсутні. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, в квартирі мешкати наміру не мають. Реєстрації відповідачів в квартирі призводить до того, що позивачка змушена додаткові фінансові витрати за оплату комунальних послуг, позбавлена можливості на отримання субсидії. 01 березня 2023 року через канцелярію від представника третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району надійшли пояснення. Зі змісту яких випливає, що Орган опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському районі просить суд винести обґрунтоване рішення на розсуд суду. 04 травня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Позивач та її представник будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача, через канцелярію суду надала до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, на позовних вимогах наполягала. У судові засідання відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої особи [PERSON] , будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися. Відповідач, в заяві від 04 травня 2023 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження виданого 08.11.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно з актом не проживання громадян від 26.01.2023 року, встановлено факт не проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.04.2016 року по 26 січня 2023 року (а.с.15). Відповідно до корінця ордеру на житлове приміщення №540 серії Ш, виданого [PERSON] на сім`ю з трьох чоловік на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] (а.с.18). Судом встановлено, що на підставі вище зазначеного ордеру [PERSON] та [PERSON] є користувачами квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний ордер отримував [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, за даною адресою зареєстрований неповнолітній син [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї згідно ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З аналізу ст.ст.71, 72 ЖК України слідує, що особа може бути визнана такою , що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі вже тривалий час не проживають в квартирі. Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою з Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Факт не проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Актом про не проживання громадян від 26.01.2023 року, документами щодо реєстрації місця проживання відповідачів в російській федерації. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суд, що відповідачі не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 2015-2016 року, поїхали до батьків дружини до російської федерації і там залишилися. Спори з приводу користування квартирою відсутні. Наявність реєстрації відповідача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , чинить [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою, а саме: сплачувати у більшому розмірі комунальні послуги, неможливість оформлення субсидії. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позивач має права вимагати усунення перешкод у користування квартирою. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі понад семи років не користуються квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власних речей там не зберігають, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, також думку відповідача, який є також законним представником [PERSON] , який проти задоволення позову не заперечував, оскільки вони не мають наміру повертатися до України, суд вбачає позовні вимоги обґрунтованими. У зв`язку із наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved