Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В обґрунтування позову зазначив, що 25.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] було укладено договір №5601044 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] . Проте, боржник не виконав свої обов`язки споживача, у частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . У період із 21.05.2017 року по 21.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38611,71 грн., яка складається із: заборгованість за спожиту електричну енергію - 32769,60 грн.; 3% річних, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії - 1891,75 грн.; інфляційних витрат, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії 3950,36 грн.. Дана сума боргу розрахована відповідно до показників електролічильника та на підставі тарифів на електроенергію, що відпускається на побутові потреби населення, які затверджені постановами НКРЕ. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надали, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» та постачальником житлово-комунальних послуг, зокрема здійснює постачання електроенергії. Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. 25.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] було укладено договір №5601044 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] . Проте, боржник не виконав свої обов`язки споживача, у частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Відносини між фізичними особами та енергопостачальником до 20.06.2018 року були врегульовані Правилами користування електричною енергієюдля населення №1357 від 26.11.1999 року, з подальшими змінами і доповненнями, які втратили силу у зв`язку з набуттям чинності Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312. Відповідно до п. 2.14 споживач зобов`язується своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов цього договору. П. 2.15 передбачено, що споживач зобов`язується вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в уповноваженому банку. Відповідно до п. 4.1 укладеного договору, оплата за спожиту електроенергію повинна бути здійснена Споживачем в 10 денний строк після закінчення розрахункового періоду. 20.06.2018 року набули чинності ПРРЕЕ і період розрахунку за спожиту електричну енергію було змінено. Згідно з п 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку про обсяги поставленої, розподіленої та купленої енергетичної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ передбачено те, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяви-приєднань, плати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії, через особистий кабінет в електронній формі. На роздрібненому ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Відповідно, споживач електроенергії [PERSON] приєднався до діючого договору про постачання електричної енергії, оскільки продовжував споживати електричну енергію, (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачалася на об`єкт, згідно умов нового договору. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 7, 12, 13 Закону №2189-VIII передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. Частинами 2, 4 та 5 статті 20 Закону №2189-VIII встановлено, що виконавець послуги з постачання та розподілу електричної енергії зобов`язаний постачати споживачеві електричну енергію відповідно до умов укладеного договору про постачання з дотриманням встановлених показників якості послуг. Обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019-VIII, електропостачальник має право, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Відповідно до пункту 42 ПРРЕЕ пункту 1 частини третьої статті 58 Закону №2019-VIII, споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Постановою ВСУ від 30.10.2013 року у справі 6-59цс13 визначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктами 4.2, 4.19 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018 року №312, послуги оператора системи оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Згідно пункту 5.5.5. Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний:користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; тощо. Згідно із зазначеними нормами законів, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15та у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі №486/156/17. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з наданим до суду розрахунком за спожиту електроенергію по особовому рахунку № [NUMBER] , у період з 21.05.2017 року по 21.01.2019 року наявна заборгованість у розмірі 32769,60 грн., яка відповідачем не спростована. Крім того, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з частиною другої статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1891,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 3950,36 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до\~ст.141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved