Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 12.06.2013р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницької області, актовий запис №1012. З жовтня 2009 року по 12.06.2013 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даного шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Сторони прожили у спільному шлюбі з 2013 року, проте спільне життя не склалося та фактично з серпня 2020 року вони вже не являлися однією сім`єю. В вересні 2020 року відповідач звернувся до Калинівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, і рішенням суду від 17.11.2020 року шлюб між ними було розірвано. Під час спільного проживання, ними як подружжям, було придбано два автомобілі\~ марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, «Peugeot 407», 2004 року випуску та інше рухоме майно, а саме: пральну машинку «Індезіт», диван м`який, холодильник «Індезіт», кухонний гарнітур (стінка), мікрохвильову піч, шафу-купе, комод, прихожу (стінка), дитяче ліжко, телевізор «Томсон», телевізор (міні, маленький), тумбу під телевізор (всього меблів і техніки на суму 27 900,00 грн.). З урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог позивач просить: визнати автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, VIN [NUMBER] , вартістю 275 138,40 грн., та автомобіль марки «Peugeot 407», 2004 року випуску, VIN [NUMBER] , вартістю 126 237,42 грн., спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в сумі 200 687 грн. (двісті тисяч шістсот вісімдесят сім гривень) 91 коп. за належну частку у майні, яке являлось спільною сумісною власністю подружжя та було відчужене без згоди [PERSON] та всі понесені нею документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Зубань О.О. просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог. Крім того, до закінчення судових дебатів у справі, представником позивача адвокатом Зубань О.О. було зроблено заяву, що докази про оплату правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лещенко С.В. уточнені (зменшені) позовні вимоги визнали частково, а саме просили визнати спільною сумісною власністю подружжя лише автомобіль марки «Peugeot 407», 2004 року випуску, вартістю 126 237,42 грн. та стягнути компенсацію у розмірі половини від вартості даного автомобіля. Що стосується позовних вимог відносно автомобіля марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, то позов в цій частині не визнають та просять відмовити у його задоволенні, оскільки даний автомобіль був придбаний за особисті кошти матері відповідача [PERSON] . Так як остання перебувала за кордоном то покупкою та оформленням документів на автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску займався її син [PERSON] . Після повернення [PERSON] в Україну, автомобіль одразу був переданий їй як законному власнику з послідуючим переоформленням документів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Однак в матеріалах справи наявні письмові пояснення [PERSON] відповідно до яких остання зазначає, що вона багато років працює в Італійській Республіці. В період подружнього життя її сина з [PERSON] про матеріальне становище їх родини турбувалась лише вона. За час перебування у шлюбі її син та невістка працювали, але їх доходи були мінімальними, їм ледь вистачало коштів на харчування, оскільки жили на орендованій квартирі. З народженням дитини у 2014 році їх витрати збільшилися, тому вона періодично передавала їм, окрім коштів, продукти харчування, одяг та все необхідне для дитини. На початку 2019 року її син, [PERSON] повідомив їй, що є можливість заробити додаткові кошти, вклавши відкладені нею кошти в автомобіль привезений з США, щоб потім його перепродати. В жовтні 2019 року [PERSON] повідомив її, що знайшов автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску з пошкодженим кузовом за 4000 доларів США і вона погодилася та дозволила взяти вказану суму з відкладених нею грошей. Оскільки купівлею даного автомобіля через американський аукціон займався [PERSON] то документи щодо купівлі-продажу з торгів, митні декларації та інвойси щодо автомобіля були оформлені на нього, кошти за даний автомобіль проплачував також він, тому і придбаний автомобіль був оформлений на його ім`я, оскільки її на той час не було в Україні. В серпні 2020 року [PERSON] приїхала в Україну і на виконання своїх зобов`язань [PERSON] передав у власність їй як дійсному покупцеві спірний автомобіль Hyundai Sonata, здійснивши перереєстрацію зазначеного транспортного засобу на [PERSON] . Свідок [PERSON] \~ в судовому засіданні повідомив, що з сім`єю [PERSON] знайомий з 2014 року, неодноразово бував у них в гостях. Знав, що останні проживають на орендованій квартирі та що з орендою даної квартири їм допомагала мати [PERSON] . Вони разом з [PERSON] таксували, в день могли заробити від 300 до 500 грн. Фаіг неодноразово позичав в нього гроші, суми були не великими. На скільки йому відомо то [PERSON] був винен комусь 2 тис. доларів США, а в рахунок погашення даного боргу продав цій людині з доплатою автомобіль марки «Peugeot 407». Сім`я [PERSON] не могла собі дозволити мати два автомобіля, оскільки в них було багато боргів. Що стосується автомобіля марки «Hyundai Sonata» то йому відомо, що даний автомобіль був придбаний за кошти матері [PERSON] . Особисто він не бачив як [PERSON] давала кошти на автомобіль. Йому також відомо, що [PERSON] позичав кошти на розтаможку автомобіля у свого товариша. При передачі даних коштів він присутнім не був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з [PERSON] вони знайомі близько 10 років, в гостях у нього не був. Познайомилися тоді коли разом таксували. Фаіг неодноразово позивач в нього гроші, то на ремонт автомобіля, то на квартиру. В кінці 2018 року на початку 2019 року [PERSON] позичив в нього 2 тис. доларів. Коли йому потрібні були дані гроші, так як збирав на автомобіль, він повідомив [PERSON] щоб повернув борг, на що останній запропонував в рахунок погашення боргу придбати в нього автомобіль марки «Peugeot 407» з доплатою 1 тис. доларів США, на що він погодився. На його думку сім`я [PERSON] не мали можливості мати два автомобілі, оскільки вони постійно позичали гроші. Від [PERSON] він чув, що з коштами йому допомагає матір, яка перебувала на заробітках в Італії, і що автомобіль марки «Hyundai Sonata» придбаний за її кошти. Судом встановлено, що відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.11.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, сторонами як подружжям, було придбано два автомобілі марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, «Peugeot 407», 2004 року випуску та інше рухоме майно, а саме меблі та техніка, які сторони поділили в добровільному порядку. Обидва автомобілі було привезено з-за кордону по посвідченню митниці, внаслідок проведення яких власником даних транспортних засобів став [PERSON] (т. 1 а.с. 71-101). Згідно відомостей, наданих ТСЦ №0546 від 08.07.2021 року, автомобіль марки «Peugeot 407», 2004 року випуску, зареєстровано за [PERSON] 22.01.2019 року, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 10.09.2020 року даний автомобіль було перереєстровано на нового власника по договору укладеному в ТСЦ [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 40000 грн. Автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, зареєстровано за [PERSON] 13.05.2020 року, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 15.09.2020 року даний автомобіль було перереєстровано на нового власника на підставі договору комісії [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 5000 грн. (т. 1 а.с. 165-175). Вказані обставини не заперечувались сторонами і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Із висновку експерта № СЕ-19/102-21/14445-АВ від 02.11.2021 року за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, вбачається, що:\~ середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) легковому автомобілю марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, VIN [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи, а саме 02.11.2021 становить 275138,40 грн.; середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) легковому автомобілю марки «Peugeot 407», 2004 року випуску, VIN VIN [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи, а саме 02.11.2021 становить 126237,42 грн. (т. 1 а.с. 227-240). Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що спірне майно, а саме: автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, та автомобіль марки «Peugeot 407», 2004 року випуску, сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 30 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року оговорено, про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України абзац 1 п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11 - вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В даному випадку дані автомобілі були реалізовані без згоди одного із подружжя, а тому можна вважати, що згоди не досягнуто, а від так, застосовується дійсна вартість авто на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, вказане в позові майно (автомобілі) було придбане в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому майно є спільною-сумісною власністю подружжя. На момент відчуження автомобілі перебували у сумісній власності подружжя, тому згоду на його відчуження повинна давати позивачка. Згоди на це позивачка не давала, а тому вправі вимагати половину його вартості. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. На підставі вищевикладеного, заслухавши сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Таким чином слід визнати автомобілі марки «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, та «Peugeot 407», 2004 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя, а також стягнути з відповідача на користь позивача компенсаційні кошти, що складають 1/2 частину дійсної вартості автомобілів на час розгляду справи ((275138,40 грн. + 126237,42 грн.) / 2 = 200687,91 грн.), оскільки розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із дійсної його вартості на час розгляду справи. Із показів свідка [PERSON] , вбачається, що грошові кошти, які позичав [PERSON] позичались в момент перебування в шлюбних відносинах та дані кошти використовувалися на потреби сім`ї, а тому належать до спільної сумісної власності подружжя. Також, з показів свідка [PERSON] очевидно, що останній знав лише зі слів [PERSON] , що його мати допомагала його сім`ї коштами, оскільки перебувала на заробітках в Італії, та за її кошти був придбаний автомобіль марки «Hyundai Sonata». Як і коли та в якій сумі [PERSON] передавала кошти своєму сину [PERSON] свідок [PERSON] особисто не бачив. Покази свідка [PERSON] достовірно не підтверджують, що автомобіль марки «Hyundai Sonata» придбаний за особисті кошти матері [PERSON] [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] \~ на користь [PERSON] судові витрати в сумі 2847,67 грн. сплаченого судового збору, 351,60 грн. сплачених за проведення транспортно-товарознавчого дослідження. Крім того, з урахуванням зменшених позовних вимог, позивачці [PERSON] слід повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 679 грн. 71 коп. в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену представником позивача [PERSON] - адвокатом Зубань О.О. заяву від 14.12.2023 року, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141, п. 5 ч. 7 ст. 265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу року та запропонувати представнику [PERSON] адвокату Зубань О.О. подати докази щодо розміру понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в строк до 19.12.2023 року.

Outcome: approved