Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

В грудні 2023 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , що є відповідачем, про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 07 вересня 2019 року Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 89, з тих підстав, що протягом останнього часу, їх спільне життя з відповідачем ускладнилось, часто сварилися, тяжко було знайти взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Втратили почуття один до одного, зберегти сім`ю неможливо. З вереснея 2023 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільних прав та обов`язків. Дітей спільних не мають. Зберегти сім`ю не можливо. Підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених законом, зокрема таких, як вагітність або ж недосягнення дітьми одного року, відсутні. Вживати заходів, щодо примирення є безпідставним, оскільки шлюбні відносини припинені, шлюб існує лише юридично. Прийшла до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно і відновлювати подружні стосунки не бажає. 08.12.2023 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. До суду сторони не з`явилися, повідомлені належним чином. Надійшли заяви щодо слухання справи. Позивач просила суд справу про розірвання шлюбу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, задовольнити, та зазначила, що небачить подальшого життя з цією людиною. Відповідач позов не визнав, вказав, що без неї життя не бачить. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, за відсутності підстав до відкладення судового засідання, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, врахувавши думку сторін, що викладена письмово, та вивчивши наявні докази у справі, приходить до такого. Виходячи з вимог частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 1 Сімейного кодексу України передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно статті 24, частин 3, 4 статті 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і, в разі неможливості примирення сторін, відповідно до статтей 111, 112 СК України розривається. 07 вересня 2019 року, за даними Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , [PERSON] , відповідач по справі, та [PERSON] , позивач по справі, у Городищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зареєстрували шлюб, актовий запис № 89. Спільних дітей не має. Відповідно пункту 10 постанови ПВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", охорона сім`ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечите інтересам одного з них чи інтересам дітей. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В наведені вище Постанові ПВС України зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він не бачить життя без дружини, при цьому клопотання про надання часу не примирення не ставиться, суд оцінює критично, що обґрунтовується наступним. Відповідно до частини 5 статті 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зокрема суд враховує, що позивач в категоричні формі заперечила щодо можливого примирення з відповідачем, зберігати вказаний шлюб не бажає, у вересні 2023 року подружні відносини припинені, поновлювати не бажає. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обовязком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, відповідно надання сторонам строку на примирення є правом, а не обовязком суду. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 року (справа № 442/6319/16-ц, провадження № 61-30728св18). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони припинили ведення спільного господарства з вересня 2023 року (відповідачем не заперечується), не відновлюють сімейних відносин та не мають спільної згоди на примирення, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, сімя існує формально. Відповідно до принципу рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "однакові права і обовязки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права, ні чоловіка, ні дружини, та приймає до уваги, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка на розірванні шлюбу наполягає, та виходячи із тих обставин, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків, суд вбачає відсутньою морально - правову основу шлюбу, і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право іменуватися ним після розірвання шлюбу. Та, за клопотанням позивача суд залишає їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Позивач понесені судові витрати згідно позовної заяви залишає за собою. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, відповідно до частини 3 статті 115 СК України, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved