Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

До суду із позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , звернувся [PERSON] та просив: - визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 28.02.2023 року №606 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] "; - визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 27.03.2023 року №388-к "Про звільнення [PERSON] "; - поновити позивача на посаді директора філії "Коломийське лісове господарство" Державного Спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", з дати звільнення, тобто з 27 березня 2023 року; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2023 року по день ухвалення рішення суду, а також судовий збір у розмірі 2147 гривень 20 копійок. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.04.2023 року, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання, проведення якого відкладалось двічі за клопотанням представника відповідача. Відповідач 09.06.2023р. подав відзив на позов з документами, які його підтверджують, а 12.06.2023р. позивач - відповідь на відзив. Підготовче судове засідання було закрито 17.07.2023 р. і розгляд справи призначено до розгляду по суті на 14.08.2023 р. За цей час відповідач подав письмові пояснення з документами. А 11.08.2023р. до суду із заявою звернувся [PERSON] про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки займає посаду директора, з якої звільнено позивача, і ухвалою від 14.08.2023р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, але із занесенням до протоколу, суд цю заяву задовольнив та залучив [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також відклав розгляд справи на 25.09.2023р. для підготовки учасників. 06.09.2023р. [PERSON] подав письмові пояснення по суті справи. 25.09.2023р. суд почав розгляд справи по суті і заслухав пояснення учасників, але потім встановив додатковий строк представнику відповідача для надання суду додаткових доказів і відклав судове засідання на 20.10.2023р. Проте почавши дослідження доказів, суд оголосив перерву до 17.11.2023р., у зв`язку із встановленням обов`язку для представника відповідача подати суду оригінали витребуваних ним документів. І оскільки знову документи не були надані суду, суд ухвалою від 17.11.2023р. зобов`язав вже відповідача надати суду певні докази, що було виконано, і суд закінчив дослідження доказів 14.12.2023р., після чого суд оголосив перерву до 22.12.2023р. аби сторони подали докази судових витрат та підготувались до дебатів. Стислі позиції учасників. Аргументи позивача та його представника. 1) Наказ про застосування до позивача догани є незаконним, оскільки у ньому відсутні відомості про те, який конкретно дисциплінарний проступок він вчинив і який конкретно трудовий обов`язок порушив. При цьому, якщо виходити з того, що він отримав догану за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам, як вказував представник відповідача, то його вини у цьому немає, позаяк згідно з передавальним актом до філії, директором якої він був, приєднали інший структурний підрозділ з боргами, а активів явно було недостатньо для своєчасної виплати заробітної плати, а поточний стан підприємства не дозволяв своєчасно сплатити заробітну плату усім працівникам. 2) Наказ про його звільнення також є незаконним, оскільки він не містить будь-яких відомостей з яких можна було би встановити невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній роботі. При цьому якщо виходити з того, що його звільнили за невиконання показників, визначених фінансовим планом підприємства для філії або місячними планами, встановленими для філії та доведеними підприємством, то він не міг їх порушити, оскільки такі до його відома не доводились, а звіти, які він підписав тільки в лютому 2023 року це не плани. А тому обидва накази слід визнати не законними і скасувати; 3) враховуючи, що його було звільнено незаконно, для повного відновлення його порушеного права на працю просив поновити його на посаді з дати звільнення, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Аргументи представника відповідача. До позивача було застосовано догану та звільнено, на законних підставах. Зокрема, догану було застосовано за те, що позивач не забезпечив своєчасну виплату заробітної плати працівникам за січень 2023 року, а за це він ніс персональну відповідальність (він повинен був не допускати порушення фінансової, розрахунково-платіжної і касової дисципліни); а трудовий договір було із ним розірвано достроково тому, що позивач не забезпечив виконання доведених до нього планових показників діяльності філії, що відображено у відповідному звіті за грудень-лютий 2023 року (п.2,4,7,15,16,21,22), тобто проявив невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі, через що і був звільнений. Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Аргументи 3 особи ( [PERSON] ). Підтримав позицію відповідача та додав, що усі права, обов`язки, ризики та відповідальність були прописані у позивача у контракті, який він порушив. Тому позов задоволенню не підлягає. Фактичні обставини, встановлені судом. 26.12.2022 року між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» (ідентифікаційний номер (код ЄДРПОУ): 44768034; м.Київ, вул.Руставеллі Шота, б.9а) та [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) було укладено трудовий договір про його трудовий найм на посаду директора філії "Коломийське лісове господарство" ДП "Ліси України" на строк з 27 грудня 2022 року по 29 грудня 2023 року, з випробувальним строком 3 місяці (том 1 а.с.13-14: копія паспорту; а.с.15: копія картки з ідентифікаційним номером; а.с.35-41,42-48 - копія трудового договору). І суд одразу відзначає, що пунктами 6.1., 6.2., 6.3. цього трудового договору передбачено, що: керівник (директор філії) забезпечує складання у встановленому законом порядку річного, з поквартальною розбивкою, виробничого та фінансового планів філії на кожний наступний рік і подає його для затвердження Генеральному директору підприємства у встановлені строки на підприємстві (п.6.1.); керівник готує та подає в установленому порядку Генеральному директору підприємства місячну, квартальну та річну звітність філії (п.6.2.); керівник забезпечує виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою планів роботи філії (п.6.3.) - том 1 а.с.35-41,42-48: копія трудового договору. Отже, плани філії та звітність філії є різними документами, як за визначенням, так і виходячи з вказаних пунктів трудового договору, які формуються в різному порядку та, вочевидь, у різні строки, і тільки не забезпечення виконання планів філії, а не її звітів, може мати для директора філії наслідок у вигляді дисциплінарного стягнення. Зокрема, з огляду на п.19 трудового договору, заходи дисциплінарного стягнення, з підстав, визначених відповідно до трудового законодавства, у випадку невиконання або неналежного виконання обов`язків директором, передбачених цим трудовим договором, положенням про філію, статутом підприємства, можуть бути застосовані за неналежне виконання не будь-яких, а саме основних показників, визначених саме фінансовим (а не будь-яким іншим) планом підприємства для філії, а не звітом (чи звітністю) або за невиконання показників, передбачених саме місячними (а не іншими) планами, встановленими для філії та доведеними підприємством, а не звітом (чи звітністю). Тому без наявності вказаних планів або за їх наявності, але без встановлення конкретних показників фінансового плану підприємства для філії чи показників, передбачених місячними планами, встановленими для філії та доведеними підприємством, які не виконав чи неналежно виконав директор філії, будь-які відомості звіту чи звітності філії, не можуть бути підставою для застосування до директора філії заходів дисциплінарного стягнення. Разом з цим суд відзначає, що п.8 вказаного трудового договору дійсно містить положення про те, що незалежно від планів підприємства для філії, керівник (директор філії) зобов`язується своєчасно виплачувати заробітну плату та забезпечувати її ріст, але п.12 цього ж трудового договору містить положення про те, що під час забезпечення умов праці працівників філії (а це, вочевидь, охоплює і питання виплати працівникам заробітної плати, як основної умови на будь-якій праці) керівник (директор філії) керується не тільки трудовим законодавством, а й фінансовими можливостями філії (том 1 а.с.35-41,42-48: копія трудового договору). Далі. На підставі вказаного вище трудового договору, генеральним директором Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» був виданий наказ №178-к від 26.12.2022р. "Про призначення [PERSON] " на посаду директора філії "Коломийське лісове господарство" ДП "Ліси України" на строк з 27 грудня 2022 року по 29 грудня 2023 року, з випробувальним строком 3 місяці (том 1 а.с.49: копія наказу). Через два дні, 28.12.2022р. Наказом ДСГП "Ліси України" №137 від 28.12.2022р. було затверджено Положення про філію "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" (том 1 а.с.110-114: копія положення). А вже 16.01.2023р. було складено, а 17.01.2023р. затверджено Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 17.01.2023р. №150 передавальний акт про передачу активів і пасивів, а також усіх прав та обов`язків ДП "Коломийське лісове господарство" - ДСГП "Ліси України" (філія "Коломийське лісове господарство"), у зв`язку із припиненням першого підприємства шляхом реорганізації через приєднання до останнього (том 2 а.с.5-92). І за цим актом, стан реорганізованого підприємства, в частині яка стосується справи, був наступним: у розділі Активи, дебіторська заборгованість за продукцію та послуги склала 567351 гривня 06 копійок, гроші та їх еквівалент - 0 (том 2 а.с.5-52), а у розділі Пасиви містяться такі відомості: довгострокові зобов`язання 1065625 гривень; поточна кредиторська заборгованість із бюджетом - 1378922 гривні 32 копійки; з оплати праці - 2738125 гривень 95 копійок, за одержаними авансами - 2409274 гривні 38 копійок, а всього за розділом ІІІ: 6943524 гривні 99 копійок, а за останнім рядком пасиву балансу 12297405 гривень 49 копійок (том 2 а.с.53-60). Тож суд констатує, що до філії "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" дійсно було приєднано підприємство, яке вже мало серйозну заборгованість перед своїми працівниками та чималу поточну заборгованість з інших зобов`язань, а дебіторська заборгованість, навіть при її повному поверненні вочевидь не могла забезпечити оперативного вирішення питання про погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками підприємства, готівкові кошти та кошти на рахунках у банках були відсутні. 15.02.2023р. директор філії "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" [PERSON] надав письмові пояснення Генеральному директору ДСГП "Ліси України" про те, що зарплата працівникам філії за січень місяць 2023 року була нарахована вчасно, а основною причиною (тобто, не єдиною причиною) несвоєчасної її виплати є те, що кошти одержані на рахунок філії у лютому були направлені на погашення боргу по зарплаті у відповідності до передавального акту, затвердженого Наказом №150 від 17.01.2023р. (том 1 а.с.52: копія пояснень). 21.02.2023р. директор філії "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" [PERSON] надав додаткові письмові пояснення Директору Карпатського лісового офісу про те, що станом на 21.02.2023р. платежі у бюджет та обов`язкові платежі сплачені повністю, недоїмки немає. Фінансування, одержане на виплату заробітної плати за січень місяць 2023 року в сумі 704129грн.32.коп. буде повернуто філією 25.03.2023р., а також кошти, одержані на погашення боргу з зарплати працівникам філії за грудень 2022р. в сумі 1884082грн.28коп. буде повернуто 31.03.2023р. (том 1 а.с.99; том 2 а.с.2). Тобто, позивач повідомив про те, що заборгованості по заробітній платі перед працівниками вже немає, вона погашена. Проте 24.02.2023р. директор Карпатського лісового офісу звернувся до Генерального директора ДСГП "Ліси України" із листом №140 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності директора філії "Коломийське лісове господарство" Василя Федюка" в якому він із посиланням на пояснення [PERSON] (про те, що філією було порушено строки виплати заробітної плати за січень 2023 року у зв`язку із низьким попитом на лісопродукцію та стислими термінами на реалізацію деревини - том 1 а.с.96) просив застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді догани. Оскільки несвоєчасною виплатою заробітної плати [PERSON] порушив і п.8 трудового договору із ним (керівник філії зобов`язується своєчасно виплачувати заробітну плату), і п.10.6 (філія зобов`язана забезпечувати дотримання своєчасної виплати заробітної плати) та п.5.13.10. (директор філії несе персональну відповідальність за недопущення порушення фінансової, розрахунково-платіжної і касової дисципліни) Положення про філію (том 1 а.с.97-98,96,99). А 28 лютого 2023 року Генеральний директор ДСГП "Ліси України" прийняв наказ №606 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ". Зокрема, відповідно до статей 147,147-1,148,149 КЗпП України, за неналежне виконання посадових обов`язків [PERSON] , йому було оголошено догану, на підставі вказаного подання директора Карпатського лісового офісу Бадзяна В.В. від 24.02.2023р. №140 та пояснень [PERSON] (том 1 а.с.19 і 50: копія наказу). І суд одразу констатує, що вказаний наказ не містить жодних відомостей про те, за не належне виконання яких саме посадових обов`язків, [PERSON] було притягнено до дисциплінарної відповідальності, їх кількість, суть, дата і час неналежного виконання конкретного трудового обов`язку чи обов`язків, наслідки такого невиконання, наявність у цьому вини позивача. Також суд відзначає, що вказаний наказ не містить навіть відомостей про те, які ж саме пояснення [PERSON] були враховані, якщо вони дійсно були враховані. При цьому суд відзначає, що представник відповідача так і не зміг пояснити суду чому доповідна записка не містила відомостей про всі надані [PERSON] пояснення, у тому числі щодо наявності зобов`язань філії за передавальним актом, а також пояснень про те, що на момент написання доповідної борг вже був погашений повністю. Не містить ця доповідна і відомостей про конкретну суму заробітної плати, яку не було виплачено, якій кількості працівників та з чиєї саме вини. При цьому, ні з наказу, ні з доповідної неможливо встановити, що борг по заробітній платі виник саме і січні 2023 року, а не раніше, бо наприклад заборгованість перед працівниками підприємства, яке приєдналось до філії, вже існувала в січні 2023 року та виникла явно не з вини позивача, оскільки він навіть не був директором того підприємства. Зазначений наказ не містить ні обставин, ні мотивів з яких Генеральний директор дійшов до висновку про наявність дисциплінарного проступку в якомусь конкретному діянні [PERSON] , що є єдиною підставою, передбаченою ч.1 ст.148 КЗпП України для застосування догани. Немає у цьому наказі й відомостей про те, що [PERSON] допустив будь-яку дію, передбачену п.19 трудового договору, укладеного між ним та відповідачем, з настанням якої до нього могли б бути застосовані заходи дисциплінарного стягнення. Суд врахував, як вказано у самому наказі, що підставою для його прийняття було подання директора Карпатського лісового офісу від 24.02.2023р, який з огляду на зміст положення про Карпатський лісовий офіс, зокрема п.3.1.4. дійсно міг вносити пропозиції щодо звільнення та притягнення до відповідальності директорів філій (том 1 а.с.154-160). Що просив врахувати представник відповідача. І суд це враховує, але відзначає, що в силу п.1 ч.1 ст.147 та ч.1 ст.147-1 КЗпП України, догана, як один з видів заходів дисциплінарного стягнення може бути застосована виключно за порушення трудової дисципліни і виключно органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) конкретного працівника щодо якого це питання вирішується. Отже у випадку із позивачем, виключно Генеральний директор ДСГП "Ліси України", а не директор Карпатського лісового офісу міг застосувати до позивача догану, а це означає, що виключно він, повинен був встановити і в силу положень ч.2 і ч.4 ст.149 КЗпП України прямо зазначити у відповідному наказі який же саме дисциплінарний проступок вчинив позивач, і чи є у його вчиненні вина позивача. Але відомостей про те, що догана була винесена позивачу за наявності таких обставин, встановлених саме відповідачем, оспорюваний позивачем наказ не містить. Далі. 15.03.2023р. директор Карпатського лісового офісу звернувся з доповідною запискою до Генерального директора ДСГП "Ліси України", серед іншого, про невиконання [PERSON] п.2,4,7,15,16,21,22 цілей Звіту про результати роботи за грудень2022-лютий 2023р. (не забезпечено рентабільність діяльності на рівні не нижче 3% за січень-лютий 2023; не розроблено та не надано дорожню карту по створенню нових об`єктів із штучного відтворення мисливських тварин у напіввільних умовах, насамперед оленя благородного; не забезпечено вихід лісоматеріалів круглих та дров`яної деревини промислового використання на рівні не нижче показника аналогічного періоду минулого року; не розроблено та не надано дорожню карту з оформлення та реєстрації речових прав постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення на відповідні території; дорожню картку з проведення сертифікації лісів; не забезпечено точність планування фінансово-господарської діяльності філії за січень-лютий 2023 року; не забезпечено виконання фінансового плану по філії згідно з наданими проектами фінансових планів в повному обсязі (том 1 а.с.115-119 копія доповідної). І суд відзначає, що усі вказані висновки, окрім останнього не містять відомостей про невиконання або не належне виконання [PERSON] конкретних показників, передбачених саме місячними планами, встановленими для філії та доведеними підприємством або ж фінансовим планом підприємства для філії. Що стосується останнього висновку про не забезпечення виконання фінансового плану по філії згідно з наданими проектами фінансових планів в повному обсязі, то суд відзначає, що за весь час розгляду справи, відповідач так і не надав суду будь-яких доказів існування таких планів на підприємстві, та їх доведення у належному порядку до відома позивача, як директора філії (том 1 а.с.1-233; том 2 а.с.1-113). Суд враховує, що у вказаній доповідній було зазначено про те, що [PERSON] допустив порушення строків виплати заробітної плати працівникам, що свідчить про неналежну організацію роботи філії та незабезпечення ним виконання своїх посадових обов`язків (том 1 а.с.115-119 копія доповідної). Але суд констатує, що зазначений висновок не містить жодної конкретики про те, яка кількість днів прострочки виплати мала місце, в якій сумі та яким саме працівникам, з яких причин, з чиєї вини вона виникла і коли саме, чи міг директор (з урахуванням його повноважень та реальних фінансових можливостей філії цього не допустити, або хоча би реально зменшити), коли саме це мало місце, які наслідки були для підприємства та працівників (при цьому не з`ясовано чи це був борг перед працівниками приєднаного підприємства чи перед працівниками філії, і виник цей борг по заробітній платі за керівництва позивача, чи раніше), і чи усунуто прострочку виплати, якщо вона мала місце, на момент написання цієї доповідної записки. А за таких обставин, висновок про неналежну організацію роботи філії саме [PERSON] та незабезпечення ним виконання своїх посадових обов`язків, суд не може визнати обгрунтованим. 21.03.2023р. [PERSON] було отримано письмове повідомлення від 20.03.2023р. №1889 від Генерального директора ДСГП "Ліси України" про те, що за результатами роботи [PERSON] на посаді директора філії "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" було встановлено невідповідність займаній ним посаді протягом строку випробування, у зв`язку із чим його буде звільнено 27.03.2023р. відповідно до п.11 ст.40 КЗпП України (том 1 а.с.53). 27.03.2023р. наказом генерального директора Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» "Про звільнення [PERSON] " №388-к, [PERSON] було звільнено з посади директора філії "Коломийське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" з 27.03.2023р., як такого, що не пройшов випробувальний строк у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування, відповідно до п.11 ст.40 КЗпП України (том 1 а.с.51: копія наказу). Суд вражений відсутністю у цьому наказі будь-яких відомостей про конкретні обставини і мотиви, з яких виходив керівник ДСГП "Ліси України" при прийнятті такого серйозного юридичного рішення. Формулювання "у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування" взагалі шокує суд, оскільки виходячи з його змісту підставою для звільнення [PERSON] стала невідповідність незрозуміло якого саме, не встановленого і не названого працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Також наведене формулювання, якщо все-таки мова йде про [PERSON] , на чому наполягав представник відповідача, є настільки загальним та альтернативним, що свідчить про пряму невизначеність особи, яка прийняла рішення про звільнення позивача про те, так чому саме не відповідає [PERSON] займаній посаді, на яку його було прийнято, або ж виконуваній ним роботі. Бо наказ не містить юридично важливої конкретики з цього приводу. Суд погоджується і вважає правильними аргументи представника відповідача про те, що відповідач був вправі самостійно встановлювати невідповідність [PERSON] займаній ним посаді директора філії, на яку його прийнято, або ж виконуваній ним роботі. Але це не означає, і тут суд погоджується з аргументами представника позивача, що сам наказ, оскільки він є актом правозастосування, не повинен містити жодних конкретних, юридично визначених підстав, а також що не менш важливо - обставин і мотивів, з яких виходив Генеральний директор приймаючи оскаржуваний позивачем наказ, з конкретно визначеної юридичної підстави. Суд врахував наявність відомостей у цьому наказі про те, що підставою наказу є доповідна записка директора Карпатського лісового офісу від 15.03.2023р. Але суд відзначає, що сама по собі доповідна записка не може бути підставою для прийняття наказу про звільнення людини у зв`язку із невідповідністю, яка встановлена під час строку випробування, оскільки в силу положень ч.1 ст.26 та ч.2 ст.28 КЗпП України випробування встановлюється з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається; невідповідність працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування встановлюється саме роботодавцем. Отже, Генеральний директор повинен був ознайомитись із конкретною роботою позивача (виконанням ним конкретного трудового обов`язку, який входить до кола його обов`язків), перевірити і встановити стан і якість його виконання та результатів (включно із з`ясуванням причин та умов невиконання чи неналежного виконання якогось конкретного трудового обов`язку, наявності або відсутності вини у цьому позивача, наслідками, які настали, чи їх відсутністю). І тільки на підставі цього прийняти рішення, про що зазначити у відповідному наказі. Проте, ні наказ на звільнення позивача, ні доповідна записка (з мотивів викладених судом вище), не містять відомостей про те, що відповідач до прийняття оскаржуваного наказу встановив усі вказані вище обставини, тобто виконав вказані положення ч.1ст.26 та ч.2 ст.28 КЗпП України, як обов`язкову передумову для прийняття рішення відповідно до п.11 ст.40 КЗпП України, з обов`язковим відображенням цього в тексті самого наказу. Суд також відзначає, що він врахував зміст Звіту про результати роботи за грудень 2022- лютий 2023 року (том 1 а.с.100-109 та том 2 а.с.94-101: копія та оригінал звіту), на які посилався представник відповідача, як на доказ законності звільнення позивача по п.19 трудового договору, але знову відзначає, що плани підприємства та звіти - це не тотожні документи. Оцінка суду змісту спірних правовідносин. Отже, встановлені судом обставини вказують на те, що у позивача дійсно виникли трудові правовідносини з відповідачем, в межах яких між ними виник спір з приводу правомірності застосування дисциплінарного стягнення у виді догани до позивача та припинення із ним трудових відносин шляхом його звільнення у зв`язку із невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі. І в цьому спорі позивач вважає, що відповідач порушив його право на працю, яке суду слід захистити шляхом визнання не законним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та наказу про його звільнення і поновити його на посаді з дати звільнення, а також стягнути з відповідача, який нараховує та виплачує йому заробітну плату середній заробіток, за весь час вимушеного прогулу. Оцінка суду щодо права позивача. Стаття 43 Конституції України, гарантує кожному право на працю, одним з аспектів якого є гарантія захисту від незаконного застосування заходів дисциплінарного стягнення та звільнення. Реалізація права громадянина на працю відбувається, як прямо вказано у частині 2 статті 2 Кодексу законів про працю України шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві. А гарантією захисту від незаконного застосування заходів дисциплінарного стягнення та незаконного звільнення, є виключний перелік випадків коли і за яких умов працівник може бути підданий дисциплінарному стягненню (ст.139, 141, 147-149 КЗпП України), а трудовий договір може бути розірваний, зокрема і на підставі п.11 ч.1 ст.40 КЗпП України (з урахуванням положень ст.26-28 КЗпП України). Але встановлені судом обставини, які дуже детально описані вище (у розділі фактичні обставини, встановлені судом), прямо вказують на те, що встановлені законом умови, як для застосування до позивача догани, так і умови для розірвання з ним договору з підстави встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування, відповідачем дотримані не були. З цього приводу, у вказаному розділі цього рішення, суд дуже детально виклав свої мотиви і закон, яким він керувався, а тому не бачить підстав робити це повторно. Але саме з цих мотивів і закону суд вважає, що оскаржувані позивачем накази дійсно є незаконними і підлягають скасуванню, а відповідно сам позивач, на підставі ч.1 ст.235 КЗпП України поновленню на роботі (на цій же посаді і з дати його звільнення, зокрема з 27.03.2023р.), оскільки обома наказами, які оскаржує позивач дійсно було порушено його право на працю. Тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Разом з цим суд враховує, що позивач просив стягнути на його користь за період з дати його звільнення (з 27.03.2023р.) і до дня ухвалення рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу. Положення частини 2 статті 235 КЗпП України передбачають, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У цій справі, заява позивача про поновлення його на роботі, розглядається менше року, і вини позивача у тому, що він не працював у період з 27.03.2023 року по 22.12.2023 року, не має. Тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь цей час вимушеного прогулу. Питанню нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу присвячені положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", які суд і застосовує. Зокрема, на виконання положень абзацу 4 пункту 2 Розділу ІІ цього порядку суд констатує, що за останні два календарні місці роботи: січень 2023 року та лютий 2023 року, відповідач нарахував позивачу заробітну плату в розмірі 37440 гривень (том 2 а.с.3: довідка про заробітну плату); на виконання пункту 3 Розділу ІІІ суд враховує всю суму виплат, без вирахування податків; на виконання пункту 5 та пункту 8 Розділу IV, суд відзначає, що: кількість фактично відпрацьованих робочих днів позивачем за вказані два місяці (що не заперечували сторони) складає 39 днів, а тому його середньоденний заробіток склав 960 гривень (37440 поділити на 39). Число робочих днів, що має бути сплачено середнім заробітком та сам заробіток за період з 27.03.2023 року по 22.12.2023 року (195 робочих днів), складає 187200 гривень (195 робочих днів помножена на 960 гривень - середньоденний заробіток). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.03.2023 року по 22.12.2023 року сума у розмірі 187200 гривень. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. Положеннями частини 1 і 2 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. А ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позивач сплатив судовий збір, який у цій справі складає 2147 гривень 20 копійок (том 1 а.с.12: квитанція), він підлягає стягненню на користь позивача з відповідача повністю. Таким чином,

Outcome: approved