Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що між ним та відповідачем 03.01.1997 було укладено шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2003 року, спільне господарство не ведуть, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, у якій також просила залишити позов без розгляду у разі неявки позивача у судове засідання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Отже, умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: - повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; - повідомлення позивача про судове засідання належним чином; - відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; - нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; - від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] подав заяву про розгляд даної справи за його відсутності (а.с. 16). Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, звертаючись з позовною заявою до суду, позивач просив розглядати вказану справу за його відсутності, подавши відповідне клопотання, визначившись таким чином із своєю участю у справі. Ураховуючи положення ч. 5 ст. 223 ЦПК України за наявності клопотання позивача про розгляд справи у його відсутності, повторна його неявка без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. А тому підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду немає. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ураховуючи те, що сторони у справі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання та ураховуючи наявність у справі заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 03.01.1997 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 4). Сторони від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч. 1 ст. 5 СК України). Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинилися з 2003 року, спільне господарство з відповідачкою не ведуть. У заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] вказала на те, що вона з відповідачем підтримувала стосунки до 2017 року, після перенесеної нею операції з 2010 року для зручності у побуті та гігієні за домовленістю з позивачем вона переїхала до батьків, однак, позивач постійно її відвідував. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказів того, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2003 року позивачем не надано. Не надано і відповідачем доказів того, що вона та відповідач підтримували шлюбні відносини до 2017 року. Так, з доданого [PERSON] до заяви про перегляд заочного рішення акту комісії в складі депутата Березанської міської ради Нипорки Б.О. та жителів м. Березані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 12.03.18 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , починаючи з 2010 року постійно проживають за адресою: [ADDRESS] , до осені 2016 року періодично за вищевказаною адресою, проживав також чоловік [PERSON] - [PERSON] , 1960 року народження зі своєю дружиною інвалідом. Даний факт підтверджують місцеві жителі та сусіди (а.с. 48). Доказів того, що до 2017 року, сторони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки відповідачем не надано. До того ж, фотокартки надані відповідачем, як вказує остання, датовані до 2010 року (а.с. 55-61). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зі змісту позовної заяви [PERSON] та заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення вбачається, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Будь-яких доказів того, що, сторони мають намір продовжувати подальші шлюбні відносини відповідачем не надано. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами неможливо, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача. Ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), відсутність дітей від шлюбу, відсутність доказів того, що, сторони мають намір продовжувати подальші шлюбні відносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved