Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

23 травня 2022 року представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, у якому просила стягнути з відповідачки на користь позивача майнову шкоду у розмірі 25068,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 01 червня 2021 року між ТОВ «АЗСофт.Рокс» та ФОП [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з розробки програмної продукції та консультування №124/2021, за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги в сфері розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, оброблення даних, надання інформації та інших послуг у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем. Позивач є співзасновником та генеральним директором ТОВ «АЗСофт.Рокс». Для надання можливості відповідачці належним чином виконувати договір від 01 червня 2021 року, позивач, як фізична особа, передав їй 08 червня 2021 року комп`ютерну техніку - MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P, на підтвердження чого [PERSON] розписалася у відповідній заяві та зобов`язалася повернути комп`ютерну техніку на першу вимогу [PERSON] 01 лютого 2022 року позивач направив відповідачці претензію про повернення ноутбуку у зв`язку з невиконанням умов Договору про надання послуг з розробки програмної продукції та консультування №124/2021 від 01 червня 2021 року. Відповідачка відмовилася отримувати претензію та ноутбук не повертає. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] незаконно заволоділа ноутбуком марки - MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P та заподіяла [PERSON] майнову шкоду. Згідно звіту про визначення ринкової вартості №01-05-22 від 06 травня 2022 року вартість ноутбуку складає 25068,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.05.2022 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 24 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін. 07 вересня 2022 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позову з наступних підстав. Позивачем у справі є фізична особа [PERSON] , однак докази, на які він посилається, свідчать про наявність господарських правовідносин між ТОВ «АЗСофт.Рокс» та ФОП [PERSON] на підставі Договору про надання послуг з розробки програмної продукції та консультування №124/2021 від 01 червня 2021 року. Вказала, що належним доказом передачі і отримання у тимчасове користування товарно-матеріальних цінностей є акт приймання-передачі, а не заява, та має містити обов`язкові реквізити первинних документів, які зазначені у ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Оскільки між [PERSON] та [PERSON] як фізичними особами, не існувало і не існує будь-яких цивільно-правових відносин, не укладалося ніяких договорів та правочинів, тому й правових підстав та укладання і підписання акту приймання-передачі комп`ютерної техніки і тим більш заяв, не було. ФОП [PERSON] для надання послуг з розробки, постачання та тестування програмного забезпечення, оброблення даних, надання інформації та інших послуг у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем має власні технічні засоби та комп`ютерну техніку, MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P позивачем відповідачці не передавався та нею від позивача не отримувався, заяву про нібито отримання комп`ютерної техніки відповідачка не складала і не підписувала. Більш того, позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P та, відповідно, права вимоги відшкодування шкоди. Також, відповідачка ставить під сумнів наданий позивачем звіт про визначення ринкової вартості №01-05-22 від 06 травня 2022 року та його прийнятність як належного та допустимого доказу. 06 жовтня 2022 року представник позивача подала відповідь на відзив, у якій підтримала аргументи позову. Вказала, що правовідносини, які виникли між сторонами мають цивільно-правову природу, оскільки виникли між фізичними особами, а не між ТОВ «АЗСофт.Рокс» та ФОП [PERSON] MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P не перебуває на балансі ТОВ «АЗСофт.Рокс», а є власністю позивача, тому матеріальної шкоди завдано саме йому. Інші доводи відповідачки представник вважає таким, що не підтверджені доказами. 18 жовтня 2022 року відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 01.06.2021 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗсофт.Рокс» було укладено Договір про надання послуг з розробки програмної продукції та консультування № 124/2021. На виконання умов договору ФОП [PERSON] зобов`язалася надавати ТОВ «АЗСофт.Рокс» послуги в сфері розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, оброблення даних та інших послуг у сфері інформаційних технологій та комп`ютерних систем. З 10 листопада 2020 року позивач [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «АЗСофт.Рокс» на підставі наказу №1 від 10 листопада 2020 року. 08 червня 2021 року [PERSON] отримала у тимчасове безоплатне користування у [PERSON] ноутбук MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P, про що свідчить відповідна заява. Відповідачка підтвердила, що вказаний ноутбук перебуває в робочому стані, без зовнішніх ушкоджень та зобов`язалася його повернути на першу вимогу [PERSON] у стані не гіршому ніж на момент отримання. 01 лютого 2022 року позивач направив [PERSON] претензію з вимогою повернути MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання претензії. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підставі, аналізу заяви [PERSON] від 08 червня 2021 року суд доходить висновку, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позички. Правове регулювання позички визначено Главою 60 ЦК України. Так, відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Згідно зі ст. 831 ЦК України якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею. За правилами ст. 833 ЦК України Користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Відповідно до ст. 834 ЦК України користувач має право повернути річ, передану йому у користування, в будь-який час до спливу строку договору. Якщо річ потребує особливого догляду або зберігання, користувач зобов`язаний повідомити позичкодавця про відмову від договору (позички) не пізніш як за сім днів до повернення речі. Позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена. Особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Про розірвання договору користувач має бути повідомлений заздалегідь, у строк, що відповідає меті позички. Статтею 836 ЦК України врегульовані правові наслідки неповернення речі після закінчення строку користування нею, а саме якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Встановлено, що за договором позички відповідачка зобов`язалася повернути позивачу комп`ютерну техніку на першу вимогу. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що претензію про повернення MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P [PERSON] не виконала, чим порушує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ході розгляду справи судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання у встановленому договором порядку. Згідно звіту про визначення ринкової вартості №01-05-22 від 06 травня 2022 року вартість MacBook Pro S/N CO2TH17YHF1P складає 25068,00 грн. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договорами позички від 08.06.2021 року не виконала та отриману в користування річ не повернула. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Суд вважає безпідставними посилання відповідачки на господарсько-правову природу виниклих між сторонами правовідносин, оскільки, за змістом договору позички від 08 червня 2021 року його сторонами є фізичні особи. Крім того, правочин не містить посилань на укладений 01 червня 2021 року між ТОВ «АЗСофт.Рокс» та ФОП [PERSON] . Договір про надання послуг з розробки програмної продукції та консультування №124/2021. Більш того, заперечуючи проти укладення договору позички та визначеної позивачем вартості ноутбуку, відповідачка не заявила про призначення судових експертиз на спростування доводів позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача 25068,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 5000, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved