Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

позивач [PERSON] , звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток та виховання дітей. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Діти повністю знаходиться на повному утриманні батька, оскільки з лютого 2020 року по даний час відповідачка перебуває за межами держави. Позивач позовні вимоги підтримав за обставини зазначених в позові, просить заявлені позовні вимоги задоволити у повному обсязі, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду при неявці відповідача. Відповідач, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, подала заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи органу опіки і піклування Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області на розгляд справи в судове засідання не з`явився, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.12.2023, є дата складення повного судового рішення 02.01.2024. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. 10 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб в Оліївській сільській раді Зборівського району Тернопільської області, актовий запис №1. Від шлюбу у подружжя народилися неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 2672 від 17 грудня 2007 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №12 від 27 вересня 2013 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Зборівського районного суду від 22 листопада 2023 року та визначено місце проживання [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 19 жовтня 2023 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно висновку органу опіки і піклування Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області, який затверджено рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області від 20 грудня 2023 року №104 не доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати виконувала обов`язки щодо виховання та утримання дітей, створювала належні умови для їх комфортного, спокійного, безпечного проживання, навчання та розвитку, дбала про стан здоров`я дітей. Також у висновку зазначено, що ознайомившись із довідкою на дітей із навчального закладу та при спілкуванні з директором школи і практичним психологом, стало відомо, що [PERSON] з початку навчального семестру контакту з школою не підтримувала, успішністю дітей не цікавилася, батьківські збори не відвідувала, так як перебувала за кордоном. До цього начального року; в попередні роки мама цікавилась навчанням дітей і .підтримувала постійний зв`язок із класними керівниками, виконувала, усі прохання педагогів, що стосується навчального процесу та матеріального забезпечення, слідкувала за навчальним процесом дітей. При спілкуванні з старшою дочкою [PERSON] , з`ясовано, що сварок між батьками не бачила, мама і тато однаково за них дбають, не сварять і не б`ють. В серпні місяці 2023 року мама поїхала закордон, тому спілкування з нею трохи погіршилось, але в грудні з слів дівчинки мама до них повернулась. Дану обставину обґрунтовують нотаріально завіреною заявою відповідачки про згоду на її позбавлення батьківських прав, заявами - поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] піклується та виховує двох неповнолітніх дітей без участі їх матері [PERSON] . Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона (він) ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164, 165 Сімейного Кодексу України за зверненням до суду з позовом органу опіки і піклування мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо нехтує свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей, при цьому жодних перешкод їй у вихованні та спілкуванні з дітьми позивач не чинить. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що відповідачка [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Оцінюючи встановлене, враховуючи інтереси дітей, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, суд приходить до висновку позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved