Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Турченка С.П. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивує тим, що 13.10.2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] в позику 7000,00 доларів США, про що свідчить розписка, в якій строк повернення позики визначено 13.03.2009 року. На час укладення договору позики [PERSON] перебував з нею у шлюбі. За життя [PERSON] до відповідача вимогу про повернення коштів не пред`являв. [INFO] [PERSON] помер, а вона є єдиною спадкоємницею після його смерті. Прийняті на себе зобов`язання [PERSON] не виконав. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 7000,00 доларів США, 3047,59 доларів США 3 % річних та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 30000 грн. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 28.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Турченко С.П. надав до суду клопотання в якому просив розгляд справи провести без його участі та участі позивачки [PERSON] , позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати з оплати правової допомоги. Відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак жодного разу в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, правом на подачу відзиву не скористався. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.10.2008 року відповідачем [PERSON] особисто було складено та підписано розписку, згідно якої він взяв у [PERSON] у борг кошти в сумі 7000 доларів та зобов`язався їх повернути у встановлений строк (13.03.2009). Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції, викладеної\~Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від\~10.08.2022 у\~справі № 504/369/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) та у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб\~серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 27.11.2007 року уклали шлюб,\~який зареєстрований виконкомом Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис №07. Під час\~державної реєстрації\~шлюбу позивачка\~змінила прізвище\~із « [PERSON] »\~на « [PERSON] » (а.с.4). [INFO] в м.\~Суми\~Сумської\~області [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). З довідки Сумської міської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємицею майна [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , останнім місцем проживання якого було [ADDRESS] за законом є дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). За змістом\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно до положень\~ст.1219 ЦК України\~не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, у зв`язку зі смертю [PERSON] до його спадкоємця за законом - позивача по справі перейшли всі права та обов`язки, як кредитора за вищенаведеною борговою розпискою. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3\~ст.1049 ЦК України). У відповідності з ч.ч.1-3\~ст.545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги наявність у позивача оригіналу боргової розписки, яка була долучена до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що даних, які б свідчили про повернення відповідачем [PERSON] вищезазначених коштів не встановлено. У відповідності з ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.57 ЦПК України). Частиною 2\~ст.59 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4\~ст.60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи зазначені вище вимоги Закону, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 13.10.2008 р. у розмірі 7000 доларів США. Частиною 1\~ст.1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Частиною 2\~ст.625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому в\~ст.625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Оскільки відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором\~про надання позики від 13.10.2008 року, то відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, з нього на користь позивача слід стягнути 3% річних від простроченої суми. Позивач\~ [PERSON] \~просить стягнути на свою користь з відповідача 3% річних за період\~з 14.03.2009 року до\~16.09 2023 року. Проте\~Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який\~затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по всій території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, який діє і на даний час. Пунктом 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином з відповідача на користь позивача слід також стягнути 3 % річних за період\~з 14 березня 2009 року до 23 лютого 2022 року в сумі 2719,64 доларів США. Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: копію договору про надання правової допомоги від 08.06.2023 року, копію додаткової угоди №4 до договору про надання правової допомоги б/н від 08.06.2023 р., копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 14.09.2023 року, копію довідки про взяття на облік платника податків від 03.06.2016 р. №1618150700057, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Турченко С.П. від 07.09.2023 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.11-16). Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які дані про те, в чому саме полягала надана [PERSON] адвокатом Турченком С.П. правнича допомога у даній справі та її обсяг. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність даної справи, не надання суду представником позивачки детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд вважає заявлений до відшкодування розмір судових витрат на правничу допомогу в сумі 30000 грн. необґрунтованим, неспівмірним із складністю справи та ціною позову, а тому він є явно завищеним. Отже, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи, обсяг об`єктивно необхідного часу для надання послуг адвокатом у даній справі, суд вважає обґрунтованим розмір вказаних витрат в сумі 8000 грн., яких з врахуванням часткового задоволення позовних вимог (на 96,74 %) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 7739,2 грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.141\~ЦПК України,\~з врахуванням\~часткового задоволення\~вимог позивачки\~та звільнення\~її відповідно\~до Закону\~від сплати\~судового збору,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий\~збір в\~сумі 3554,48\~грн.

Outcome: partial