Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 22 лютого 2002 року виконавчим комітетом Юрівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис № 3. В обґрунтування позову зазначав, що 22 лютого 2002 року він та [PERSON] уклали шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Із 2020 року порозуміння між сторонами зникло, почалися сварки на побутовій основі. У подружжя з`явилися протилежні погляди на шлюб і сім`ю, вони припинили будувати спільні плани на майбутнє, втратили почуття любові один до одного. Сторони уже мали намір розірвати шлюб, однак з початком повномасштабної війни рф проти України це питання ними було відкладено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позов, оскільки сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують, відповідач фактично проживає з листопада 2020 року в Рівненський області, інколи приїздила до сина на короткий проміжок часу, із березня 2022 року подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. На підтвердження припинення сторонами шлюбних відносин відповідач після подачі ним до суду цього позову розірвала оригінал їхнього свідоцтва про одруження від 22 лютого 2002 року. Просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, у якому вона зазначала, що проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає, що шлюб сторін можливо зберегти, це буде відповідати її інтересам та інтересам їхнього сина. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановив, що 22 лютого 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Юрівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 22 лютого 2002 року і наданим позивачем суду оригіналом свідоцтва про шлюб сторін, виданим повторно 22 грудня 2023 року. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . У ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз чоловіка та жінки, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У ч. 2 ст. 36 СК України визначено, що шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки подружжя, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач [PERSON] у суді заперечував щодо можливості примирення подружжя та подальшого збереження шлюбу з [PERSON] , оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22 листопада 1984 року кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що у липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , посилаючись на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, оскільки це суперечить його інтересам. Зазначені обставини позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив та зазначав, що із березня 2022 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, позивач категорично наполягав на розірванні шлюбу. Будь-яких доказів на спростування цих обставин та можливості збереження шлюбу відповідач [PERSON] суду не надала. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки подальше спільне життя подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони із березня 2022 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, примирення подружжя за час розгляду справи не відбулося, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved