Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

04.08.2023 до суду звернулася [PERSON] з позовом до територіальної громади с. Слобожанське в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, третя особа: [PERSON] з вимогами: встановити факт її проживання разом з нерідним дідом [PERSON] однією сім`єю з грудня 2015 року по день його смерті [INFO] ; визнати за нею право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до технічного паспорта від 10.02.2022 складається: літ. А-1 житловий будинок площею 47,2 кв.м; літ. а - прибудова площею 15,8 кв.м; літ. б-1 - погріб площею 5,0 кв.м ; літ. В-сарай площею 12,0 кв м; літ. Г - вбиральня 1.1 кв. м; № 1 - огорожа 38,1 м; № 2 - ворота 6,9м; № 3 - колодязь; № 4-колонка, у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] ; визнати за нею право власності на 3/4 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акту серії Р 2 № 7385500 від13.06.2002 р. у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.08.2023 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.11.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 14.12.2023 від позивача надійшла змінена позовна заява, відповідочем зазначено [PERSON] з наступними позовними вимогами: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до технічного паспорту від 10.02.2022 складається з: літ. А-1 - житловий будинок, площею 47,4 кв.м, літ. а - прибудова, площею 15,8 кв.м, літ. Б - сарай з літнею кухнею, площею 48,6 кв м, літ. б - тамбур, площею 4,8 кв. м, літ. б-1 - погріб, площею 5,0 кв. м, літ. В - сарай, площею 12,0 кв. м, літ. Г - вбиральня, 1.1 кв.м, № 1 - огорожа 38,1 м, № 2 - ворота 6,9 м, № 3 - колодязь, № 4 - колонка, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного Акту серії Р2 № 7385500 від 13.06.2002 року, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла баба [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після смерті бабаи залишилось спадкове майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки дл будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. За життя 28.10.1997 баба склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала їй та сестрі [PERSON] . У встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва було відмовлено. У судове засідання учаснипки справи не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надала заяву про визнання позову. Розгляд справи проведено за відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] ,батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5) З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 22.05.1998 Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 6 (а.с. 6) З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 26.08.2009 зареєстровано ьшлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2135 (а.с. 7) З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 08.06.1985 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 14 (а.с. 12) Таким чином, доведено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14) За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) З копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок вбачвається, що [PERSON] належав житловий будинок по [ADDRESS] . Записаний в реєстрову книгу № 7, реєстром № 661 (а.с. 17-21) На підставі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконкому Геніївської сільської Ради народних депутатів № 104 від 25.11.1997, належала земельна ділянка площею 0,2500 га в межах згідно з планом, розташована на території Геніївської сільської ради, [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 23) З довідки № 1146 від 22.04.2022, виданої директором КП "Зміївське БТІЗМА" вбачається, що згідно архівних даних, будинок [ADDRESS] , станом на 31.12.2012, належав у цілрму [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, наданого виконкомом Геніївської сільської ради народних депутатів 30.09.1994, зареєстрованого Зміївським МДПТІ 4.10.1994, книга запису реєстрів - 7, реєстровий номер - 661 (а.с. 28) З листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області від 30.12.2021 за вих. № 675/02-14 вбачається, що заява [PERSON] про прийняття спадщини по заповіту після померлої [PERSON] зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 28.12.2021, на підставі якої заведена спадкова справа № 262/2021 (а.с. 24) Потановою приватного нотаріуса Чугуївськогго районного нотаріального округу Харківської області від 19.05.2023 за № 444/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку у праві спільної власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27) З акту депутата Вишневої міської ради VІІІ скликання [PERSON] від 29.08.2023 за № 1/04-823 вбачається, що в [ADDRESS] проживає [PERSON] . З грудня 2015 з [PERSON] постійно проживали по день смерті її рідна баба [PERSON] та чоловік баби [PERSON] , які фактично були зареєстровані в с. Геніївка, Чугуївський район, Харківська область. [PERSON] мешкала з бабою та чоловіком баби однією сім`єю, вони вели сумсне господарство та сумісний бюджет. [PERSON] опікувалась [PERSON] та [PERSON] , які в силу похилого віку та хвороб не мали змоги доглядати за собою. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] приймала заходи по її похованню. [PERSON] помер [INFO] , також був похований за рахунок [PERSON] (а.с. 51) Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом. У той же час, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За приписами ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти , право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині , переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія) Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Відповідно до частин другої, третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт та при цьому заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, а кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно із частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Так, відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Особливості посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування регламентувалися статтею 1251 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком (тут і надалі в редакції, чинній на час вчинення спірного заповіту). Згідно з абзацами четвертими-шостими пункту 1.4 Розділу ІІІ Порядку заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Таким чином, позивачем доведено, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не звернулася у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем. За наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved