Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

В липні 2023 р. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО - страхування» (позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 15 грудня 2020 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування серії PKS № 2002042 майнових інтересів власника автомобіля «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] (далі - застрахований транспортний засіб). 26 травня 2021 року в місті Києві на вулиці Драгомирова відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та застрахований автомобіль «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився в нерухомому стані. Відповідно до Постанови Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку № 1073145 від 28 травня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 46 931,00 гривень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 25 червня 2021 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 152776, відповідно до якого страхове відшкодування становить 41 984,75 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 11164 від 29 червня 2011 року AT «ПРОСТО- страхування» сплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 41 984,75 гривень. Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 41 984,75 гривень. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» намагалося здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення Претензії N9 04- 2124 від 09 вересня 2021 року відповідачу, однак відповідач не повідомив про своє рішення щодо відшкодування шкоди. Таким чином, AT «ПРОСТО-страхування» не вдалося врегулювати даний спір самостійно. Представником відповідача подана письмову заяву про розгляд справи у відступіть та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та надав копію постанови Київського апеляційного суду, де було скасовано постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року, де було притягнуто до адміністративної відповідальності. В судове засідання представник позивач подав заяву про розгляд справи у відсутність та просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 12.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку позовного спрощеного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2020 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування серії PKS № 2002042 майнових інтересів власника автомобіля «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] (далі - застрахований транспортний засіб). 26 травня 2021 року в місті Києві на вулиці Драгомирова відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та застрахований автомобіль «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився в нерухомому стані. Відповідно до Постанови Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку № 1073145 від 28 травня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 46 931,00 гривень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 25 червня 2021 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 152776, відповідно до якого страхове відшкодування становить 41 984,75 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 11164 від 29 червня 2011 року AT «ПРОСТО- страхування» сплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Porsche PANAMERA», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 41 984,75 гривень. Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 41 984,75 гривень. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» намагалося здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення Претензії N9 04- 2124 від 09 вересня 2021 року відповідачу, однак відповідач не повідомив про своє рішення щодо відшкодування шкоди. Відповідно до cm. 27 Закону України „Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 ЦК України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: ,До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки." Відповідно до ч. 2 cm. 1187 ЦК України: „Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". За cm. 1191 ЦК України: „Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом". Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін. Судом встановлено,позивачем не спростовано, що постанова якою було притягнено відповідача до адміністративної відповідальності скасована, про що до суду надана відповідна постанова Київського апеляційного суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди не має, а тому необхідно відмовити у задволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed