Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить розірвати шлюб, який зареєстрований 28 квітня 2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 95, та залишити проживати із ним неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 27 жовтня 2023 року провадження у справі було відкрито, справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження, а перше судове засідання було призначено на 27 листопада 2023 року о 09 годину 30 хвилин. Вказаного числа суд підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.12.2023 року о 09:00 год.\~ Відповідач подала заяву, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору, як і позивач, просила за її відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Під час спільного проживання у нього з відповідачем не склались відносини, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам, тож шлюб слід розірвати. Що стосується дитини, то оскільки вона постійно проживає із ним її місце проживання слід визначити за місцем проживання батька, тобто із ним. Позиція відповідача. Подала заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнала в повному обсязі. Позиція третьої особи. Орган опіки та піклування подав суду висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з батьком. З якого вбачається, що для дитини створені належні умови для проживання та фізичного розвитку, вона має окрему кімнату, обставлену меблями для навчання, місце для сну та проведення дозвілля, забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни, технічними засобами для навчання. [PERSON] навчається у 10-Г класі Коломийського ліцею № 1 імені Василя Сетфаника, додатково займається у вокальному гуртку « [INFO] », цього ж закладу, танцювальному гуртку народного ансамблю бальних танців «Квіти надії» Коломийського центру позашкільної освіти, Національній скаутській організації України «Пласт». Батько [PERSON] має постійне місце роботи в ТОВ «ОККО-Драйв». За період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, постійно підвищує свою фахову кваліфікацію, користується авторитетом серед співробітників. З мамою неповнолітня [PERSON] спілкується по телефону та в соціальних мережах, мати бере часткову участь у вихованні неповнолітньої дочки. Мати не заперечує щоб їхня дочка проживала з батьком, оскільки це є в інтересах дитини. Також [PERSON] написала заяву в якій просить врахувати її бажання проживати біля батька [PERSON] . Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подала письмову заяву, якою визнала позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу за рішенням суду та визначити місце проживання дитини із ним, що дійсно відповідає її найвищим інтересам, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їхньої дитини відсутні, суд вважає, що позов, в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини із матір`ю, підлягає задоволенню. При цьому суд відзначає, що зважаючи на відомості висновку органу опіки та піклування та визнання позову відповідачем, а також вік дитини, суд не бачить необхідним викликати дитину до суду аби не заподіювати їй стресу. Що стосується визначення місця проживання повнолітнього [PERSON] , то в силу положень ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України (за якими, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою) суд вважає позовні вимоги безпідставним та таким, що не грунтується на вимогах закону. [PERSON] взагалі повнолітній і суд не має права визначати місце його проживання за позовом його батька чи матері. А отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином,

Outcome: partial