Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Аваліст» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивовано тим, що 10.07.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , укладено кредитний договір №2024719852 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 37000,00 грн., строком до 10.07.2023, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 2,15 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки - 0,01% річних, а повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів. Відповідач, підписуючи кредитний договір, заявив та гарантував, що ознайомлений із паспортом кредиту та проінформований про умови кредитування у тому числі з умовами відповідальності, при цьому надав згоду на відступлення прав вимоги за кредитним договором. 17.12.2021 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» укладено договір факторингу №17/12/21, що підписаний електронним підписом, відповідно до якого Банк передав новому кредитору право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості на підставі чого новий кредитор одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. Таким чином 17.12.2021 до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2024719852 від 10.07.2019 у розмірі 37275,84 грн. Зважаючи на те, що всупереч вимогам вказаного кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення суми заборгованості не виконав, жодного платежу з моменту отримання права вимоги до відповідача - не здійснено. Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій з моменту отримання права вимоги по договору факторингу. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, яка була передана під час підписання договору факторингу на загальну суму 37275,84 грн. та понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суд міста Києва від 24.10.2023 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «Аваліст» в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Прохальна частина позовної заяви містить прохання проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 10.07.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , укладено кредитний договір №2024719852. Відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 37000,00 грн. строком до 10.07.2023 зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 2,15 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки - 0,01% річних. 17.12.2021 АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу №17/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу). За договором факторингу від 17.12.2021 №17/12/21 новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу). 17.12.2021 був складений та підписаний акт приймання передачі, згідно з яким АТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ФК «Аваліст» прийняло згідно з вимогами п.8.3. договору факторингу від 17.12.2021 №17/12/21 реєстр боржників №1. Згідно витягу з реєстру боржників №1 заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 10.07.2019 №2024719852 становить 37275,84 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 24364,92 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 3,30 грн.; сума по сплаті комісії по кредиту - 12907,62 грн. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом, позовні вимоги ТОВ «ФК «Аваліст» ґрунтуються на тому, що розмір заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 10.07.2019 №2024719852 становлять 37275,84 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 24364,92 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 3,30 грн.; сума по сплаті комісії по кредиту - 12907,62 грн. Проте, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження заборгованості у розмірі вказаному у позовній заяві та періоду її утворення. Наданий позивачем реєстр боржників є додатком до Договору факторингу, що підтверджує право вимоги позивача до відповідача [PERSON] , а відтак не може бути розрахунком заборгованості. Крім того, вказані дані у реєстрі (а.с.15) позбавляє суд перевірити правильність обрахованої суми боргу, відсотків, період утворення боргу та співставити із оплатами, вчинені відповідачем, оскільки розмір кредиту становив 37000,00 грн., а у позовній заяві вказано основну суму заборгованості - 24364,92 грн. Позивачем не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки, банківські виписки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків і комісій, є доведеними. Суд зауважує, що тільки банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками, проте вони суду надані не були. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи норми діючого законодавства та надані сторонами докази, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що жодних належних, достатніх та достовірних доказів, які б доводили викладені у позовній заяві твердження позивача, до позовної заяви не долучено та суду не надано, отже, твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, відтак, не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження дійсних обставин справи, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, відтак, задоволенню не підлягають. Згідно положення ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed