Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Задерей О.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд: - визнати право [PERSON] на спадкування всього майна, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , як її єдиного спадкоємця; - витребувати будинок [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , як єдиного спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна тітка позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міський відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області 01 листопада 2018 року. Спадкодавець на момент своєї смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки. На підставі її заяви було заведено спадкову справу № 9257/2019. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Під час оформлення спадкових прав позивачу стало відомо, що [PERSON] була зареєстрована не за місцем свого проживання, а в квартирі [ADDRESS] . У цій же квартирі на день смерті спадкодавця був зареєстрований її син [PERSON] , і тому він вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки позивач є спадкоємцем наступної черги, вона була позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. В липні 2019 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд встановити факти, що [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] і що [PERSON] спадщину після померлої матері не прийняв (справа №643/11022/19). Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Позивач вважає що в мотивувальній частині рішення суд встановив, що [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , тобто не разом із сином. Відмова у задоволенні позову обґрунтована обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав, внаслідок чого задоволення позову не призведе до вирішення спадкового спору по суті. Суд зазначив, що позивач не позбавлений прав обрати інший спосіб захисту його спадкових прав, який буде належним та ефективним, виходячи зі змісту правовідносин. 28 квітня 2020 року, під час розгляду цієї справи судом, представник позивача виявив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що 03 березня 2020 року право власності на спадковий будинок було зареєстровано за невідомою особою [PERSON] на підставі технічного паспорту на будинок та довідки про технічні характеристики на будинок, які внесені до реєстру в нечитабельному вигляді. Вже через два тижні 19 та 20 березня 2020 року було укладено дві угоди, посвідчені приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за якими будинок було продано двома частинами [PERSON] . В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2020 року право власності на будинок було зареєстровано за [PERSON] . 30 квітня 2020 року представник позивача звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства Юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. За результатами розгляду скарги наказом Міністерства юстиції України від 26 травня 2021 року №1873/5 скасовано перше незаконне рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Намагаючись внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо скасування рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] , позивач дізналая, що це неможливо, оскільки на спірний будинок накладено арешт ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2020 року у справі №645/7640/20 а позовом Харківської міської ради до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на будинок. Факт постійного проживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] (тобто не за адресою реєстрації) на думку позивача підтверджується наступними доказами: довідкою вуличного комітету №472 від 11 жовтня 2006 року, в якій вказано, що [PERSON] , 1935 року народження, не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] . В цій же довідці вказано, що [PERSON] станом на 2006 рік проживала в будинку більше 20 років без реєстрації місця проживання; листом повідомленням №1944-14 від 19 жовтня 2012 року з копією листа КП «Харківводоканал» від 31 серпня 2012 року; листом Адміністрації Фрунзенського району Харківської області від 18 січня 2013 року щодо підключення до центрального водопостачання будинку [ADDRESS] ; листом Народного депутата Горіної Ірини Анатоліївну №261 від 12 липня 2013 року; листом адміністрації-Фрунзенського району від 22 серпня 2013 року у відповідь на звернення щодо проведення водопостачання до житлового будинку [ADDRESS] , а також з питань проведення вказаного будинку за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом дітям війни та ветеранам праці); листом Департаменту Комунального господарства: Харківської міської ради від 30 квітня 2014 року щодо робіт по накриттю водопровідного колодязя кришкою люка у відповідь на звернення [PERSON] ; листом Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради від 06 червня 2016 року направлений [PERSON] ; листом Харківської міської ради від 08 червня 2016 року щодо звернення [PERSON] з питань підключення газу до будинку [ADDRESS] ; заявою [PERSON] до Харківської міської прокуратури №3 від 11 вересня 2017 року про вживання заходів до її сусіда, де місцем проживання також вказаний будинок [ADDRESS] ; висновком ДОП СППП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 02 жовтня 2017 року про припинення перевірки за заявою [PERSON] ; заявою [PERSON] Начальнику міської поліції міста Харкова про вчинення кримінального правопорушення з відміткою про прийняття заяви 25 червня2018 року. У вказаній заяві сама [PERSON] зазначила, що вона проживає в будинку одна; випискою з історії хвороби [PERSON] від 21 серпня 2018 року, в якій зазначено, що домашньою адресою є: [ADDRESS] ; актовим записом про смерть [PERSON] , в якому зазначено адресу, звідки забирали тіло померлої, показаннями свідків. Всі ці докази були досліджені Московським районним судом міста Харкова, який в мотивувальній частині рішення від 28 грудня 2020 року встановив, що дійсно [PERSON] проживала окремо від сина за адресою: [ADDRESS] . Факти, встановлені в рішенні Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року, вважаються такими, що мають преюдиціальне значення, є встановленими для всіх учасників справи та обов`язкові для врахування судом при вирішенні даного спору. Позивач вважає, що на підставі цих фактів суд може визнати право позивача на спадкування всього майна, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , як єдиного спадкоємця. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті тітки [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, і не може оформити спадщину у нотаріальному порядку, можливе визнання права власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] та витребування цього майна у [PERSON] . Ухвалою суду від 21.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків позову. 08.05.2023 суддею отримано заяву представника позивача про усунення недоліків позову. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 09.05.2023 року, призначене підготовче засідання. Цією ж ухвалою постановлено витребувати у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори (61166, м.Харків, вул. Бакуліна, 1) належним чином посвідчені копії документів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; витребувати у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (61003, м.Харків, майдан Павлівський, 4) належним чином посвідчені копії документів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] . 05.06.2023 року на адресу суду від КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла копія інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] та рахунок на плату за надання копій матеріалів даної справи. 13.06.2023 року на адресу суду від Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 257Є2019 після [PERSON] , померлої [INFO] та Інформаційні довідки зі спадкового реєстру. Ухвалою суду від 19.10.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 645/1514/23 до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] у судове засіданні не з`явилася. Представник позивачки адвокат Задерей О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Фуженков К.Ю. у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка відповідачів та їхніх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, на чому наполягав і представник позивачки. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2018, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т. 1 а.с. 15). Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.04.2019 [PERSON] та [PERSON] (відповідач у справі) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 135). Позивач є племінницею [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 06.03.1960, свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER] від 26.01.1979, свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.06.2019, свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.06.2019, свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 06.03.1960, записом акту про укладання шлюбу № 244 від 04.03.1978 (т. 1 а.с. 16-20). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 22). 20.04.2019 року позивач звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , і на підставі її заяви було заведено спадкову справу № 257/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 55937258 від 20.04.2019 (т. 1 а.с. 127, 128, 133). Під час оформлення спадкових прав позивачці стало відомо, що [PERSON] була зареєстрована не за місцем свого проживання у будинку [ADDRESS] , а у квартирі [ADDRESS] . 02.10.2020 року Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та був зареєстрований за однією адресою з померлою (т. 1 а.с. 23). У зв`язку з тим, що [PERSON] не мала можливості оформити свої спадкові права, адже відповідач, який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] юридично вважається таким, що прийняв спадщину, для захисту своїх спадкових прав позивачка [PERSON] звернулася до Московського районного суду м.Харкова (справа № 643/11022/19) із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання спадкодавця за іншою адресою та встановлення факту неприйняття спадщини та просила суд про встановлення факту, що [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] , постійно проживала за адресою: [ADDRESS] ; про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , спадщину після померлої [INFO] [PERSON] не прийняв. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року у справі № 643/11022/19 в задоволенні позову відмовлено (т. 1 а.с. 24-32). Підставою для відмови у позові стало те, що на думку суду, в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту про встановлення факту, що [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] , постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , а також про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , спадщину після померлої [INFO] [PERSON] не прийняв, не передбачений вимогами статті 16 Цивільного кодексу України та Книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Суд наголосив, що вказані юридичні факти підлягають встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. Сторона позивача наголошувала на тому, що при розгляді вказаної справи позивачкою надано велику кількість доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживала на момент смерті саме за адресою: [ADDRESS] . Також, на думку позивачки та її представника, вказаний факт вже було встановлено рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року, справа № 643/11022/19. Проте, при дослідженні змісту рішення суду у справі № 643/11022/19 встановлено, що у своєму рішенні Московський районний суд м.Харкова виклав покази свідків та лише перерахував докази, надані позивачем на підтвердження того факту, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , а саме суд дослідив: довідку Фрунзенської районної ради м. Харкова № 472 від 11.10.2006; лист повідомленням [PERSON] № 1944М від 19.10.2012; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» № Р-2649/1-12.02.05 від 27.09.2012; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 18.01.2013 № 73/0/176-13; лист [PERSON] від 12.07.2013 № 261; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 22.08.2013 № Р-8-185/0/174-13; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» від 30.04.2014; лист Департаменту охорони здоров`я від 06.06.2016 № Р-8-19906/0/1-16 -6807/0/57-16; лист Департаменту діловодства Харківської міської ради від 06.06.2016 № Р-8-20877/1-16.08-39; заяву [PERSON] від 11.09.2017; висновок від 02.10.2017, затверджений начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 02.10.2017; заяву [PERSON] від 25.06.2018; виписку з історії хвороби № 20668 від 21.08.2018. Жодної оцінки даним доказам з точки зору доведення того факту, що [PERSON] проживала на момент смерті саме за адресою: [ADDRESS] , згадуване рішення Московського районного суду м.Харкова не містить. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У контексті доводів сторони позивача суд звертається до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18) згідно з яким: "….преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.\~Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення", а також висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №907/762/16 про те, що преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.\~Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Таким чином, проаналізувавши рішення Московського районного суду м.Харкова у справі № 643/11022/19, суд не може погодитися з позицією сторони позивача про встановлення вказаним рішенням суду того факту, що померла [PERSON] та її син [PERSON] не проживали за однією адресою на момент смерті спадкодавці. До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого способу доказування, як вивчення в судовому засіданні матеріалів іншої судової справи, з обов`язковим сприйняттям цих матеріалів з точки зору їх преюдиціального значення. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином,\~надані стороною\~позивача матеріали\~цивільної справи № 643/11022/19 суд розцінює як письмовий доказ, який має бути досліджений в сукупності з іншими доказами у справі, без здійснення посилання на преюдиціальність встановлених під час розгляду даної справи фактів, на чому наполягає сторона позивача, і суд наголошує, що свідків, які зазначені в даному рішенні суд особисто не допитував, у томі числі за відсутності такого клопотання сторін, та не мав змоги поставити свідкам запитання, які мають значення для вирішення справи саме Фрунзенським районним судом м.Харкова. Судом досліджені такі письмові докази (подані стороною позивача в копіях): довідку Фрунзенської районної ради м. Харкова № 472 від 11.10.2006; лист повідомленням [PERSON] № 1944М від 19.10.2012; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» № Р-2649/1-12.02.05 від 27.09.2012; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 18.01.2013 № 73/0/176-13; лист [PERSON] від 12.07.2013 № 261; лист адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 22.08.2013 № Р-8-185/0/174-13; лист Комунального підприємства «Харківводоканал» від 30.04.2014; лист Департаменту охорони здоров`я від 06.06.2016 № Р-8-19906/0/1-16 -6807/0/57-16; лист Департаменту діловодства Харківської міської ради від 06.06.2016 № Р-8-20877/1-16.08-39; заяву [PERSON] від 11.09.2017; висновок від 02.10.2017, затверджений начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 02.10.2017; заяву [PERSON] від 25.06.2018; виписку з історії хвороби № 20668 від 21.08.2018. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради від 17.09.2020 № 02-694/Н у період з 01.01.2017 по 01.11.2018 до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було здійснено виклик бригад ЕМД три рази, а саме: 1) 11.05.2018 року службою ЕМД був прийнятий виклик до [PERSON] з приводу «погано із серцем». Бригадою ЕМД, що здійснювала обслуговування виклику, після огляду та зібрання анамнестичних відомостей хворій було надано допомогу згідно із поставленим попереднім діагнозом «Хронічна легенево-серцева недостатність»; 2) 11.08.2018 службою ЕМД був прийнятий виклик до [PERSON] з приводу «погано із серцем». Бригадою ЕМД, що здійснювала обслуговування виклику, після огляду та зібрання анамнестичних відомостей хворій було надано допомогу згідно із поставленим попереднім діагнозом «Пневмонія»; 3) 29.10.2018 службою ЕМД був прийнятий виклик до [PERSON] з приводу «померла». Бригадою ЕМД, що прибула на місце виклику, було встановлено «Смерть до прибуття бригади ЕМД». З листа Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 09.10.2020 вбачається, що 29.10.2018 року о 14:45 год. до чергової частини відділу поліції поступив дзвінок від [PERSON] , яка повідомила, що за адресою [ADDRESS] виявлено труп її тітки [PERSON] . На місце виїхала СОГ-2 і було встановлено, що сусіди [PERSON] були занепокоєні тривалою відсутністю [PERSON] , про що повідомили її племінницю [PERSON] , яка і викликала наряд поліції. Проте, вказані докази ні окремо, ні в їх сукупності не є достатніми для визнання судом доведеним того факту, що померла [PERSON] та її син [PERSON] проживали за різними адресами на момент смерті [PERSON] , що стало б наслідком визнання права [PERSON] на спадкування всього майна [PERSON] , як її єдиного спадкоємця. У зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог в частині визнання права [PERSON] на спадкування всього майна [PERSON] , як її єдиного спадкоємця, суд відмовляє за недоведеністю. В обґрунтування своїх вимог про те, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , сторона позивача посилається також на наступну практику Верховного Суду. Так, у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 Верховний Суд вказав, що «частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного». У постанові від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами». У постанові від 27 березня 2019 року у справі №717/1470/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що особа не прийняла спадщину, оскільки проживала окремо від спадкодавця, хоча і була зареєстрована з ним за однією адресою. У постанові від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20 відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання права власності в порядку спадкування Верховний Суд дійшов наступного висновку: «оскільки [PERSON] в житловому будинку на АДРЕСА_ 1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61- 38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61- 27212св19) та від 19 травня 2021 рокуу справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61- 3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини». Однак, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц. Таким чином наявність відповідних позицій суду касаційної інстанції, не звільняє учасників справи від обов`язку доведення тих чи інших фактів перед судом, який безпосередньо розглядає справу. Суд вважає, що при розгляді даної справи стороною позивача не надано достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] як єдиний спадкоємець має право на спадкування всього майна [PERSON] після її смерті. Доводи сторони позивача про те, що факт проживання [PERSON] на момент смерті за адресою: [ADDRESS] був встановлений рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року у справі №643/11022/19, суд вважає не переконливими, з огляду на викладене вище в даному рішенні. Інші докази, надані стороною позивача на підтвердження даного факту, зокрема і які містяться у копіях цивільної справи №643/11022/19, висновків суду про недоведеність позовних вимог в цій частині не спростовують, оскільки на думку суду є недостатніми. Щодо позовних вимог [PERSON] про витребування будинку [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , як єдиного спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнання за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , то ці позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання права [PERSON] на спадкування всього майна, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , як її єдиного спадкоємця. Таким чином, ці позовні вимоги прямо залежать від того, чи доведено позивачем наявність підстав вважати її єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину можуть заявити будь-які особи, котрі мали матеріальну зацікавленість, майнові права та обов`язки яких порушені вчиненим правочином. З огляду на положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. За клопотанням сторони позивача судом витребувано з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР копії документів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] . Направивши до суду вказані докази, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР також надало рахунок на оплату № Р0000000099 від 02.06.2023 року за надання копій матеріалів інвентаризаційної справи в сумі 480,00 грн. Вказані судові витрати підлягають стягненню з позивачки на користь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР.

Outcome: dismissed