Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 27.09.2023 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Цвігун А.В. з позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір №16312 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто і в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , 1992 року народження, на підставі рішення Київського РВК м. Одеси №532 від 31 травня 1996 року та [PERSON] , яка діяла від себе особисто і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] 19 серпня 1996 року на Одеській товарній біржі, зареєстрований на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю", реєстраційний номер 16312 від 19 серпня 1996 року. Ухвалою суду від 23.10.2023 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 23.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі, та призначено розгляд по суті. 20.12.2023 року в судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися судом належним чином. Представник позивача адвокат Цвігун А.В. подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Від третьої особи Одеської товарної біржі до суду будь-яких заяв не надійшло, до судового засідання представник не з`явився. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах адвокат Цвігун А.В. посилається на те, що 19.08.1996 року на Одеській товарній біржі був укладений договір №16312 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Сторони повністю виконали умови договору. На час подання позову позивач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири та спадкоємцем 2/3 часток квартири, що належали її сестрі [PERSON] . Представник позивача зазначає, що [PERSON] , маючи договір, за яким вона набула право власності на 1/3 частку квартири та який був зареєстрований в порядку, встановленому законодавством, що діяло на момент його укладення, за неможливості його нотаріального посвідчення договору через відсутність згоди відповідачів, не може в повному обсязі реалізувати своє право власності, а також вступити у спадщину. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, правом на подання відзиву не скористались. Від третьої особи Одеської товарної біржі до суду будь-яких заяв щодо суті спору не надійшло. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 19.08.1996 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] уклали Договір №16312 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] продали, а [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] купили квартиру, загальною площею 67,00 кв.м., корисною площею 64,8 кв.м., що складається в цільому з трьох кімнат житловою площею 39,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /а.с.19-22/. Вказаний договір був зареєстрований ана Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 16312 від 19.08.1996 року. Відповідно до Договору дарування від 17.04.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., [PERSON] , діюча від імені [PERSON] на підставі довіреності, подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину квартири під [ADDRESS] , що складається в цільому з трьох житлових кімнат, 39,6 кв.м. житлової площі, 67,5 кв.м. загальної площі /а.с.27-28/. Вказаний договір дарування був зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН", про що наявний відповідна відмітка від 04.06.1998 року. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , які є рідними сестрами, на підтвердження чого суду надані відповідні свідоцтва про народження та свідоцтво про шлюб /а.с.13,14,18/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2016 року /а.с.17/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2022 року /а.с.15/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до Договору №16312 купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.1996 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] продали, а [PERSON] від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] купили квартиру, загальною площею 67,00 кв.м.,за адресою: [ADDRESS] . Сторони повністю виконали укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач [PERSON] є власником 1/3 частини вказаної квартири, а також спадкоємцем після смерті своєї сестри [PERSON] , якій належали інші 2/3 частки квартири, однак відсутність належних правовстановлюючих документів перешкоджає оформленню спадкових прав позивача. Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved