Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

16.06.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача - адвокат Миргородський В.П. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві представник позивача посилався на те, що позивач [PERSON] є власником садового будинку з надвірними побудовами та земельної ділянки, площею 0,0620 га., кадастровий № 1224886400:02:004:0071, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 12.06.2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Першої синельниківської нотаріальної контори з проханням вчинення нотаріальної дії, а саме продажу вищевказаного нерухомого майна, але йому було відмовлено. Проаналізувавши документи надані позивачем, державним нотаріусом Першої синельниківської нотаріальної контори зроблено висновок про неможливість вчинення нотаріальної дії, оскільки Договір дарування земельної ділянки на той час був підставою отримання Державного акта на право власності на земельну ділянку, а Договір дарування садового будинку був підставою реєстрації в Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації. Але позивачем свого часу не було отримано Державного акта та не було зареєстровано садовий будинок в БТІ. Позивач звернувся до відділу у Синельниківському районі Головного Управління Держгеокадастру Дніпропетровської області з вимогою про видачу Державного Акта на право власності на вищезазначену земельну ділянку, але йму було відмовлено у видачі, скільки на сьогоднішній день державні акти на право власності на земельні ділянки не виготовляються та не видаються. Позивач звернувся до КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» з вимогою про реєстрацію спірного будинку, але йому було відмовлено, оскільки на сьогоднішній день згідно діючого законодавства право власності реєструється лише в електронному виглядів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за заявою власника або представника за довіреністю. Після цього позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг з метою реєстрації спірного майна, але йому також було відмовлено щодо реєстрації будинку за відсутності Державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки це буде суперечити діючому законодавству. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на вказане вище нерухоме майно. Ухвалою суду від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 21.06.2001 року, що зареєстрований в реєстрі за №770, та договору дарування від 21.06.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №772, належать садовий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка, площею 0,0620 га., кадастровий № 1224886400:02:004:0071, надана для ведення садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9, 10). Зазначені договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич Н.Д. Згідно постанови державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. від 12.06.2023 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - відчуженні нерухомого майна, оскільки, на даний час правовим документом на земельну ділянку є Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041599 від 20.10.1999 року та садовий будинок з надвірними будовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Грушувато-Криничне, с/т «Родник» не зареєстроване у Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 року (а.с.8). Згідно ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України, право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.82 ЦПК України, підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час позивач має намір продати своє нерухоме майно, однак, воно не зареєстроване належним чином у Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації. При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved