Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 19 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про стягнення страхової виплати у відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В позові зазначив, що близько 11 години 30 хвилин 26 травня 2018 року на регульованому перехресті вулиць Ігоря Сікорського та Арсенальної в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю належного йому автомобіля «Skоda Oktavia», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, який при зміні напрямку руху, а саме: при здійсненні повороту ліворуч, не надав перевагу у русі автомобілю, що рухався прямо у зустрічному напрямку, та вказаного автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] , який за наявності технічної можливості не вжив всіх заходів для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів. Зазначена подія, що сталася внаслідок порушень обох учасників дорожнього руху, спричинила технічні ушкодження автомобілю «Skоda Oktavia», державний номер [NUMBER] . Розмір отриманої транспортним засобом позивача шкоди обчислюється сумою в 171 446 грн. 06 коп. у відповідності до ремонтної калькуляції № 07926_01 від 21.09.2018 року, які він витратив на проведення відновлювального ремонту. Винуватість позивача в порушенні правил безпечного руху підтверджують висновки в постанові судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року, яка набрала законної сили, про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через сплив строку притягнення до адміністративної відповідальності. Винуватість відповідача випливає із змісту призначеної в справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] судової автотехнічної експертизи, за висновками якої в діях [PERSON] наявні порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Постанова судді від 07.09.2018 року також констатує наявність порушень правил безпеки дорожнього руху, що перебувають у прямому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, в діях третьої особи. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідачем, тому позивач 30 травня 2018 року звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, в задоволенні якої листом від 10.12.2018 року страховиком було відмовлено з посиланням на ту обставину, що в постанові судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] є умовивід судді про відсутність в діях [PERSON] складу правопорушення, що передбачене статтею 124 КУпАП. Такий висновок страхової компанії є хибним, оскільки згадана постанова судді, хоча й не містить висновків про винуватість [PERSON] , проте в ній немає і посилань на відсутність ознак порушень правил безпеки дорожнього руху в його діях, тобто питання поро його винуватість судом не вирішувалось, а провадження в справі було закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Між тим винуватість третьої особи встановлено висновком експертизи, тому це дає підстави зробити висновок про наявність обопільної вини в діях учасників дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до її настання. Так як цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина вартості шкоди пропорційно до ступеню вини кожного із водіїв в сумі 85\~723 грн. 03 коп. У зв`язку з викладеним позивач просить присудити йому означену суму, а також сплачений ним судовий збір в сумі 1341 грн. 43 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 01.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. В судове засідання позивач не з`явився. Його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без участі її та позивача, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилися. При цьому третя особа пояснень на позов, клопотань про розгляд справи у його відсутність або про відкладення судового засідання суду не надала. Від представника відповідача надійшов письмовий відзив, який містить заперечення проти позову, а також прохання про проведення судового розгляду без участі представника страхової компанії. Вказані обставини зумовили проведення судового розгляду у відсутність учасників справи у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України. З відзиву відповідача випливає, що страховик не визнає позов з огляду на таке. В постанові судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року, якою встановлено всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відсутні висновки про наявність в діях застрахованої особи вини, що перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Натомість ця постанова містить умовиводи про винуватість в настанні означених наслідків лише [PERSON] . За вказаних обставин у страховика не виникає обов`язку зі сплати страхового відшкодування. Окрім того, у відповідності до законодавства у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому вимога про стягнення шкоди в розмірі ціни позову, не доведена у встановленому законом порядку, не обчислена з урахуванням зносу, з вирахуванням ПДВ, задоволенню не підлягає. У зв`язку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що близько 11 години 30 хвилин 26 травня 2018 року на регульованому перехресті вулиць Ігоря Сікорського та Арсенальної в м. Запоріжжі області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Skоda Oktavia», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] . Постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 12-14). Означена постанова містить умовиводи про наявність в діях кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди порушень «Правил дорожнього руху», що перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, - в діях водія [PERSON] порушення пунктів 10.1, 16.6 ПДР, в діях водія [PERSON] пункту 12.3 ПДР. Особливості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1187 ЦК України, у відповідності до якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У зв`язку з викладеним колісний транспортний засіб в розумінні ст. 1187 ЦК України є нічим іншим, як джерелом підвищеної небезпеки. За змістом ст. 1187 ЦК шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Статтею 1194 ЦК України врегульовано відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що обов`язок особи, винної у вчиненні порушення дорожнього руху, що призвело до ушкодження предметів матеріального світу, відшкодовувати спричинену її діями шкоду настає у випадку недостатності страхового відшкодування, отриманого потерпілим від страховика. Вирішуючи вимоги позову до страховика, суд виходить з такого. Главою 67 ЦК України внормовано правовідносини, що витікають з договорів страхування. Зокрема, стаття 979 ЦК України містить поняття договору страхування, за яким одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як випливає з преамбули вказаного Закону, він (Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у відповідності до ст. 3 Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком, за змістом ст. 6 Закону, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згаданий судом\~Закон України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до пункту 1.3 статті 1 Закону, яка містить визначення основних термінів, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Особами, відповідальність яких застрахована, в силу пункту 1.4 є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб згідно із пунктом 1.7 - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З наведених положень цивільного законодавства та законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слідує, що сферою регулювання вказаних правових норм охоплюється цивільно-правова відповідальність власника (володільця, іншої особи, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом), а предметом такого страхування в силу ст. 980 ЦК України є відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). За змістом договору страхування в формі полісу АМ 5648260 від 19 лютого 2018 року, укладеним між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», предметом цього договору є цивільна-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] , - за спричинену майну та здоров`ю потерпілих шкоду у зв`язку з використанням забезпеченого автомобіля (а. с. 43), тобто цей договір страхує відповідальність власника перед іншими особами, що випливає із семантики словосполучення «страхування відповідальності». Наведене означає, що лише особи, які зазнали шкоди від дії забезпеченого транспортного засобу, мають право у встановленому законодавством порядку на отримання відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з використанням цього засобу, а наявність цього договору повністю або частково звільняє особу, відповідальну за спричинення шкоди, від деліктної відповідальності. Такою особою у випадку дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, який належить третій особі, є позивач, майну якого дорожньо-транспортною пригодою з участю забезпеченого транспортного засобу спричинено шкоду. Порядок здійснення страхового відшкодування врегульований Розділом III Закону. Зокрема,\~в статті\~22,\~що віднесена\~до вказаного\~розділу,\~зазначено,\~що у\~разі настання\~страхового випадку\~страховик у\~межах страхових\~сум,\~зазначених у\~страховому полісі,\~відшкодовує у\~встановленому цим\~Законом порядку\~оцінену шкоду,\~заподіяну внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди життю,\~здоров`ю,\~майну третьої\~особи. Дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), встановлені статтею 34 Закону, в силу якої страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (ч. 34.1. ст. 34). За змістом п. 34.2. ст. 34 протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, направлене потерпілим 30 травня 2018 року в порядку ст. 34 Закону, залишено страховиком без задоволення, що зумовило самостійне звернення позивача до суб`єкта господарювання за отриманням послуги зі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, вартість якого обчислюється сумою в 171\~446 грн. 06 коп. (а. с. 36, 42, 43). Таким чином, видатки позивача, спрямовані на відновлення майнових збитків, обчислюються сумою в 171\~446 грн. 06 коп. Покладаючи на страховика вартість частини вказаних витрат, суд виходить з такого. Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, внормовано статтею 1188 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (1); за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується (2); за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (3). З урахуванням наведеного положення цивільного законодавства, суд виходить з того, що висновком судової автотехнічної експертизи № 61 від 20.07.2018 року встановлено наявність в діях кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди порушень «Правил дорожнього руху», що перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, - в діях водія [PERSON] порушення пунктів 10.1, 16.6 ПДР, в діях водія [PERSON] пункту 12.3 ПДР (а. с. 18-35), а це означає наявність вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розумінні пункту 3 частини 1 статті 1188 ЦК України. Висновки про наявність вини в діях обох учасників ДТП в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвели до зіткнення автомобілів, містяться в постанові судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року, яка набрала законної сили, і ці обставини в силу частини 6 ст. 82 ЦПК України враховує суд при розв`язанні спору щодо правових наслідків дій осіб-учасників дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, спричинена вказаною подією шкода має відшкодовуватися винними у спричиненні шкоди особами у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір частки відповідальності кожного з водіїв, суд вважає, що кожен з учасників пригоди, як [PERSON] , який в порушення пункту 16.6 «Правил дорожнього руху України» при повороті наліво на регульованому перехресті не надав переваги у русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, так і [PERSON] , який, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді як шляхом гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду перешкоди без зменшення швидкості, всупереч вимог пункту 12.3 «Правил…» своєчасних заходів для запобігання даній дорожньо-транспортній пригоді не вжив, вчинили однакові за тяжкістю порушення правил безпеки руху, тому мають відповідати за спричинену шкоду в рівних частках, тобто нести відповідальність в розмірі частини заподіяної шкоди. І так як цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована, то присуджену йому частину відповідальності за спричинену шкоду в розмірі 85\~723 грн. 03 коп. належить покласти на відповідача, що є страховиком відповідальності третьої особи. Дійшовши означеного висновку, суд відкидає твердження відповідача про відсутність підстав для сплати страхового відшкодування, оскільки постанова судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року містить умовивід про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 124 КУпАП, що, на думку страховика, свідчить про відсутність вини в його діях, виходячи з такого. По-перше, означена постанова не містить висновку про відсутність у діях [PERSON] складу правопорушення, а лише містить висновки судді про те, що вона (суддя) не вдається до оцінки доказів винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, через закриття провадження у зв`язку зі спливом строків притягнення до відповідальності. По-друге, висновки про винуватість [PERSON] наявні в іншій згаданій судом поставі судді (від 07.09.2018 року), що набрала законної сили, і ці висновки, як вже зазначив суд, є обов`язковими для суду в розумінні частини 6 ст. 82 ЦПК України. Вирішуючи питання про розмір шкоди, що спричинено транспортному засобу відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права. Як зазначено судом, відмова страховика у виплаті страхового відшкодування зумовила його утримання від вчинення дій з оцінки розміру спричиненої шкоди, у зв`язку з чим потерпілий самостійно звернувся до суб`єкта господарювання в сфері ремонтно-транспортних послуг та здійснив відновлювальний ремонт автомобіля. Витрати, які фактично поніс позивач, і є прямою дійсною шкодою, що він зазнав як власник пошкодженого майна, і ці втрати є збитками в сенсі ст. 22 ЦК України, тому повинні бути відшкодованими. Неможливість проведення призначеної судом експертизи, про що повідомив експерт у зверненні від 10.02.2021 року, зумовлена тим, що автомобіль «Skоda Oktavia», державний номер [NUMBER] , на момент проведення дослідження відремонтований (а. с. 146-147). Проте відсутність експертної оцінки вартості спричиненої шкоди не має посягати на право позивача на відшкодування шкоди, тому суд, як вже зазначено, за вказаних обставин приймає до уваги відомості про вартість вже здійсненого позивачем відновлювального ремонту, заборони проведення якого у випадку офіційної відмови у виплаті страхового відшкодування законом не передбачено. Висновки такого замісту наявні в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 липня 2018 рокув справі № 924/675/17. У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Означений висновок в силу ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні аналогічних правовідносин. Суд встановив, що позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ. Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля. Стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає і судовий збір, попередньо сплачений позивачем.

Outcome: approved