Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позов Крижопільської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що [INFO] в с. Жабокрич, Тульчинського району, Вінницької області померла його мати [PERSON] . При житті,\~21\~вересня 2021\~року ,\~його мати\~склала заповіт,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Тульчинського\~районного нотаріального\~округу,\~Вінницької області,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 807,\~яким заповіла\~йому усе\~майно та\~права,\~які будуть\~належати їй\~на день\~смерті. До складу спадкового майна входять земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок по [ADDRESS] . Після військової\~служби та\~навчання,\~він вибув\~із складу\~колгоспного двору,\~без виділення\~належної йому\~частки,\~та проживає\~за наведеною\~вище адресою. [INFO] помер його батько [PERSON] в с. Жабокрич, Крижопільського району, Вінницької області. Після його смерті, спадщина не оформлялася та мати, відповідно до ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину, оскільки батьки проживали разом, і залишалася проживати в даному господарстві по день своєї смерті. При житті, його батьки не оформили право власності на житловий будинок і не отримали правовстановлюючого документа про належність їм зазначеного будинку. У зв`язку з їх смертю такий документ отримати не представляється можливим. Після смерті матері у встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 08.08.2022 року, було заведено спадкову справу № 87/2022. 24.07.2023 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] йому відмовлено про що нотаріусом, 07.08.2023 року, видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність спадкового майна (житлового будинку) спадкодавцеві [PERSON] . У зв`язку із цим позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати за ним право власності за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , що складається із житлового будинку «А», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., веранда «а», ганку «а1», літньої кухні «Б», погріба «Б/п», веранди «б», гаража «В», сарая «Г» сарая «г», сарая «г1», огорожі 1-3, згідно даних Технічного паспорта Тульчинського МБТІ. Ухвалою судді від 16 серпня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року у даній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні на вирішення позовних вимог, поклався на думку суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок з по\~господарськими будівлями\~по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] , члени двору [PERSON] дружина, та [PERSON] - син, що підтверджується довідкою Крижопільської селищної ради від 09.08.2022 № 637 та копія ми сторінок погосподарської книги щодо домогосподарства по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] батько зазначений [PERSON] та мати [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Як передбачено ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 21 вересня 2021 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу, Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 807, яким заповіла [PERSON] усе майно та права, які будуть належати їй на день смерті. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2023 року позивач [PERSON] оформив спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] . Відповідно до довідки КП Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації від 07.08.2023 за № 538-3 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована. Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону\~України «Про\~власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України\~«Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено\~статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1\~статті 120 ЦК УРСР\~передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1\~статті 121 ЦК УРСР\~володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2\~статті 122 ЦК УРСР\~визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218\~ЦК України). Згідно з приписами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями\~статті 1258 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. За наведених обставин, суд вважає, що позовні підлягають до задоволення. На підставі статей\~120,\~121,\~123 Цивільного кодексу Української РСР, статей\~392,\~1216,\~1218,\~1223,\~1258,\~1261,\~1268 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: approved