Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ? Піщанська сільська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями та зняття їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 16 жовтня 1987 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Бредун Н. М., зареєстрованого в реєстрі за №1454, є власником житлового будинку з надвірними будівлями і земельною ділянкою, що знаходиться у [ADDRESS] . За твердженням позивача, на прохання далеких родичів на тимчасовій основі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , наступні громадяни ? [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради Кременчуцького району від 20 липня 2022 року. [PERSON] , як власник житла, змушена звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди і позбавляють можливості використовувати об`єкт права власності, зокрема, для отримання субсидії з оплати комунальних послуг. Окрім того, позивач самостійно сплачує комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів, при тому, що останні в оплаті вказаних послуг участь не приймають, кореспонденцію не отримують та не користуються житловим приміщенням. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі №536/912/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залучення третьої особи у справі №536/912/22. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ? Службу у справах дітей та сім`ї Піщанської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Піщанської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області надати до суду письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України щодо розв`язання спору. 09 грудня 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшли від Виконавчого комітету Відділу служби у справах дітей Піщанської сільської ради заперечення щодо позовних вимог у справі №536/912/22 з тих підстав, що не можна провести відповідну роботу щодо формування висновку, оскільки у позовній заяві відсутні дані про фактичне місце проживання, засоби зв`язку з відповідачами. Також вказано, що 05 грудня 2022 року у телефонному режимі під час розмови з позивачем не вдалося з`ясувати місце перебування або проживання, інформацію для комунікації з відповідачами так як [PERSON] не підтримує з ними зв`язок. У запереченнях зазначено, що зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку не відповідає їхнім інтересам та призведе до звуження обсягу існуючих їх житлових прав і порушення охоронюваних законом інтересів, у зв`язку із цим надати письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України є неможливим. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі №536/912/22 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Відповідачі всудове засідання не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином ? засобами рекомендованого повідомлення поштового зв`язку, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. При цьому, відповідачі не повідомили причини неявки, до суду не зверталися із заявою про відкладення розгляду справи. Представник Відділу служби у справах дітей Федота М. В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях наявних в матеріалах справи та пояснила про неможливість надання висновку до суду у порядку статті 19 Сімейного кодексу України. Представник Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] близько 30 років. Свідок вказала, що ніколи не бачила відповідачів і вони не проживають за місцем реєстрації. Окрім того, зазначила, що позивач приблизно 5 років не проживає у будинку в с. Кривуші. В установлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких підстав, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 жовтня 1987 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Бредун Н. М., громадянка [PERSON] є спадкоємцем на майно після померлої [PERSON] , яке складається із житлового будинку, що розташований у с. Кривуші Кременчуцького району. До позовної заяви також додано Технічний паспорт на вказаний будинок. Згідно із довідкою Виконавчого комітету Піщанської сільської ради №20-11/1857 від 20 липня 2022 року відповідно до облікових даних за громадянкою [PERSON] , [INFO] , лічиться житловий будинок та господарчі будівлі за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №326369424 від 20 березня 2023 року громадянці [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта від 20 липня 2022 року, складеного за підписами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого депутатом Піщанської ОТГ Колотієвським О. П., громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у будинку [ADDRESS] , але не проживають протягом останніх трьох років. У будинку проживає [PERSON] , яка є власником. Таким чином, відповідачі та діти зареєстровані у вказаному житловому будинку, однак фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей у будинку немає, житлом не цікавиться. При цьому, слід зазначити, що зі слів представника позивача та свідка, відповідачі ніколи не проживали за місцем реєстрації. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСРвстановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до частин 1, 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСРта статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №209/2642/18 зазначив, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до положень частини 1, 5 статті 403, частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2017 року у справі №734/387/15-ц зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України». Таким чином, предмет спору становить вимога позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідачі та діти, не будучи членом сім`ї позивача, не маючи договірних відносин із позивачем як власником будинку щодо права користування таким, зареєстровані за вказаною адресою та не виявляють будь-якого інтересу, не несуть тягар утримання житла та порушують право позивача, як власника нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Відповідно до частини 4 статті 19 Сімейного Кодексу України, зокрема, при розгляді судом спорів щодо зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із запереченнями Відділу служби у справах дітей Виконавчого комітету Піщанської сільської ради №11-13/732 від 09 грудня 2022 року надати письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України є неможливим, оскільки у позовній заяві відсутні дані про фактичне місце проживання та їх засоби зв`язку. Вважають, що позивачу необхідно зазначити у позовній заяві, хто буде представляти інтереси дітей. Окрім того, вказано, що зняття з реєстраційного обліку дітей не відповідає їхнім інтересам та призведе до звуження обсягу існуючих їх житлових прав і порушення охоронюваних законом інтересів Згідно із частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні питання про зняття з місця реєстрації малолітніх дітей з квартири позивача, суд ураховує норми частини 2 статті 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року» (далі ? Конвенція) відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства ? система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти ? члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати. Суд ураховує пояснення свідка [PERSON] , надані 21 грудня 2023 року в судовому засіданні, про те, що взагалі не бачила відповідачів за місцем реєстрації, при тому, що є сусідкою позивача близько 30 років. Згідно із положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16ц. З урахуванням викладеного, суд критично оцінює заперечення Відділу служби у справах дітей щодо зняття з реєстрації дітей та визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , як необґрунтовані та безпідставні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, ураховуючи, що відповідачі ніколи не проживали у спірному будинку, не являються членами сім`ї позивача, обов`язків щодо утримання житла не виконують, суд дійшов висновку, що права неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не порушуються, а тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. За змістом пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житлом. Отже, судове рішення про припинення права користування житлом, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. З огляду на викладене, у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку слід відмовити.

Outcome: partial