Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та просить збільшити розмір аліментів і стягувати щомісячно з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та надати дозвіл на реєстрацію малолітньої [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька. Позивачка вказує, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 12 серпня 2013 року у справі № 182/7383/13-ц було задоволено її позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу). Однак, станом на 01 вересня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 257664 грн 97 коп., а також вказує, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів пройшло 10 років, що свідчить про збільшення цін на харчування, проживання, одяг. Тому просить збільшити розмір аліментів та стягувати щомісячно з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь. Також вказує, що 05 вересня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] , дочка [PERSON] весь час проживала та проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, однак до цього часу вона та дочка зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, сім`я вирішила змінити місце проживання та придбала будинок за адресою: [ADDRESS] , і має намір зареєструвати місце проживання дитини в даному будинку, однак без згоди батька позбавлена можливості це зробити, про що її було повідомлено у виконавчому комітеті Старокостянтинівської міської ради. Отримати згоду відповідача на реєстрацію у вищезгаданому будинку неможливо, оскільки зв`язок з ним відсутній та місцезнаходження його невідоме, в результаті чого вона змушена звертатись до суду для визначення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на реєстрацію зміни місця проживання дитини без згоди батька. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила розглядати справу без участі сторін в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив не подавав. Представник органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання згідно якого позов підтримує, а також просить здійснювати подальший розгляд справи без участі їх представника. Представник органу опіки та піклування Нікопольської міської ради також в судове засідання не з`явився та подав до суду клопотання згідно якого позов підтримує, а також просить здійснювати подальший розгляд справи без участі їх представника. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 грудня 2023 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка у період з 2009 по 2013 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . 21 жовтня 2013 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано. Також встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 12 серпня 2013 року у справі № 182/7383/13-ц з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від свого обов`язку сплачувати аліменти на дитину. Станом на 01 вересня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 257664 грн 97 коп. Згідно ст.150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду із даною позовною вимогою позивачка вказує на те, що збільшилися ціни на харчування, проживання та одяг. Проте, жодних підтверджуючих документів про збільшення витрат на дитину не надала. Отже, виходячи із того, що позивачкою не доведено зміну її матеріального стану, погіршення її стану здоров`я чи покращення матеріального стану відповідача, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів слід відмовити. Також судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи. З матеріалів справи також вбачається, що 26 квітня 2023 року сім`я придбала будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 26.04.2023 №330388188. 13 вересня 2023 року з метою зареєструвати свої місце проживання та місце проживання доньки в даному будинку позивачка звернулася до Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, однак їй було відмовлено, та повідомлено, що необхідна присутність батька дитини або його згода якщо батьки дитини проживають за різними адресами та дитина не досягла 14-ти років і проживає разом із матір`ю, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заяв про зняття з реєстрації місця проживання та заяв про реєстрацію місця проживання себе та малолітньої дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: 3) особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі (відсутність згоди батька). Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Згідно п.6 ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», подання заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників такої особи за згодою іншого з батьків чи законних представників. Отримати письмову згоду відповідача на зняття з реєстрації малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] не можливо. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Враховуючи викладене, а також те, що невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на освіту, на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, охорону здоров`я та соціальний захист, та виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 141 СК України, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). На час подання позову [PERSON] було тринадцять років. Частиною 2 ст. 161 СК України, передбачено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 8, 11, 15 цього Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що мати малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Даних і доказів про умови і місце проживання батька дитини, наявності за її місцем проживання належним умов для проживання і розвитку дитини, суду не надано. З врахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд вважає, що винятковими обставинами, які перешкоджають залишенню дитини з [PERSON] є саме бажання дитини проживати спільно з матір`ю за належними умовами для її існування та розвитку, та відсутність доказів про наявність таких належних умов у батька, крім того місце перебування останнього невідоме. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved