Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , засобами поштового зв`язку 26.05.2023 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: визнати його, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Харкова, Харківської області; внести зміни до актового запису №2 від 14.03.2023 року про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини його, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, виключивши з актового запису про народження відомості про [PERSON] , як батька дитини, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що приблизно з кінця 2019 року - початку 2020 року, він з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу у м. Харкові. [INFO] у них народилася дитина, донька [PERSON] . Через деякий час після повернення дитини з пологового будинку, вони у двох ходили до органів РАЦС та подавали спеціальні заяви про визнанням його батьком. Але, з невідомих йому причин, так як оформленням документів займалася відповідач, свідоцтва про народження доньки в якому його було б зазначено батьком, вони не отримали та взагалі свідоцтва про народження видано не було. Як з`ясувалося згодом, відповідач загубила свій паспорт, тому свідоцтво про народження дитини надано не було. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року, вони з відповідачем переїхали проживати до його батьків за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживали до кінця серпня 2022 року. Після серпня 2022 року відповідач, з донькою переїхала жити до своєї матері, яка також проживає у с. Кам`яна Яруга. При цьому він продовжував бачитися і приймати участь у житті доньки. У матері вона прожила приблизно три тижні, потім вона з донькою повернулася і ми знов почали проживати разом. 03 листопада 2022 року відповідач поїхала оформляти паспорт у м. Харків. При цьому він з дитиною залишився вдома. Станом на момент написання позовної заяви, 23.05.2023 року, відповідач так і не повернулася. З 03.11.2023 року він самостійно дбає за донькою. Дитина перебуває на повному його утримані. Відповідач з цього часу з донькою не бачилась, не спілкувалась, її життям та розвитком не цікавилась. На початку року він почав займатися оформленням документів, а саме отриманням свідоцтва про народження доньки. 14.03.2023 року він, як третя особа, отримав свідоцтво про народження доньки, [PERSON] серії [NUMBER] , в якому батьком дитини зазначено « [PERSON] ». Також до свідоцтва було додано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України. Так, з 03 листопада 2022 року, донька проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні, Відповідач участі у житті дитини не приймає. Відповідно до довідки Чугуївської міської ради №55 від 18.05.2023 року, фактично з листопада 2022 року разом з ним за адресою [ADDRESS] проживає дочка [PERSON] , [INFO] . Він має фінансову змогу забезпечувати дитину усім необхідним, працює оператором верстатів з програмним керуванням на ТОВ «ТЕХНІКОММЕТ». Відповідно до характеристики з місця роботи від 17.05.2023 року, він на підприємстві проявив себе як відповідальний та дисциплінований робітник, характеризуюся як чуйний, чесний і добрий чоловік. Враховуючи те, що він займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, вважає, що на даний час визначення проживання малолітньої доньки з ним, яка фактично і так проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом з ним, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 31.05.2023, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14.06.2023, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05.07.2023, призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.09.2023 поновлено провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, зазначив, що він звертався до Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради з приводу надання висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, однак в усній формі йому було відмовлено, оскільки у свідоцтві про народження дитини батьком вказана інша особа, а не позивач. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази, а саме конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та довідка про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», про причини неявки в судове засідання не повідомила. Відзив на позов не надіслала. Представник третьої особи - Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи - Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 14 березня 2023 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 14 березня 2023 року зроблено відповідний актовий запис за №02. Батьками, згідно вказаного вище свідоцтва про народження, зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Під час розгляду справи встановлено, що в книзі актів про народження дитини, відомості щодо батька дитини, були внесені у відповідності до ч. 1 статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до копії довідки Чугуївської міської ради за №55 від 18.05.2023, позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним фактично з листопада 2022 року проживає дочка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки ТОВ «ТЕХІНКОММЕТ» від 17.05.2023 №ТМ-3, позивач [PERSON] працює в ТОВ «ТЕХІНКОММЕТ» з 07.12.2016р. На даний момент займає посаду Оператор верстатів з програмним керуванням. Дохід за період з 01.11.022 по 30.04.2023 склав 80 206, 74 грн. З характеристики, наданої директоркам ТОВ «ТЕХІНКОММЕТ» 17.05.2023 вбачається, що [PERSON] 07.12.2016 прийнятий на роботу у ТОВ «ТЕХІНКОММЕТ» оператором верстатів з програмним керуванням. Працює по теперішній час. Загальний стаж роботи на підприємстві - 6 років і 5 місяців. У шлюбі не перебуває, має доньку. За 6 років і 5 місяців роботи на підприємстві проявив себе як відповідальний та дисциплінований робітник. Характеризується як чуйний, чесний і добрий чоловік. Основними професійними якостями є висока працездатність і працьовитість. Відрізняється пунктуальністю та надійністю. До прийняття рішень підходить виважено, здатний взяти на себе відповідальність за результат свої праці. Для вирішення виробничих питань має необхідність керування транспортними засобами. Обов`язковим для займання даної посади є наявність водійського посвідчення та право керування транспортними засобами відповідної категорії. Спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, цурається конфліктних ситуацій. У колективі має високий авторитет, завжди готовий прийти на виручку. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. В порушенні трудової дисципліни не помічений. Доган і стягнень не має. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 06.06.2023року вбачається, що староста села Кам`яна Яруга , Михайлова О.М. провела обстеження житлово-побутових умов проживання родини за адресою: [ADDRESS] . У житловому будинку фактично проживають: [PERSON] , 1951 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 1997 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок має: житлову площу - 63,6 кв.м., загальну площу - 88,0 кв.м., 4 житлові кімнати, кухню, ванну кімнату, підсобні приміщення, газ, електропостачання, житловий будинок забезпечений водопостачанням та каналізацією, опалюється як дровами так і газом. На час перевірки, малолітньою дитиною опікувалася [PERSON] , бабуся дівчинки. Дівчинка охайна, на вигляд здорова, вела себе жваво, сміливо. Нагодована. З пояснень жінки, мати дитини 3 листопада 2022 року покинула дитину та жодного разу до неї не приїздила, матеріально не допомагає. Фінансово дитину утримає [PERSON] , батько дитини, та його батьки - [PERSON] і [PERSON] . Батько дитини працює, але у нього вистачає часу і на спілкування з дитиною, та на її виховання. Родина працьовита, дружня, відповідальна, дорослі члени сім`ї спиртних напоїв не вживають. Житловий будинок знаходиться в задовільному стані, умови проживання в будинку гарні. У дівчинки є охайне ліжко, багато іграшок. У будинку створені всі умови для побутових потреб сім`ї. Житлово-побутові умови проживання в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , задовільні та придатні для проживання малолітньої дитини. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/121-23/16460-БД, складеного експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 12.09.2023, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9993%. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. і схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., - дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Також у ст. 16 Конвенції про права дитини зазначено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійсненні її права на особисте і сімейне життя, незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина мас право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч.3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року, суд наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є біологічним батьком дитини, тому позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесень змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 № 96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року за №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням приписів статті 134 Сімейного Кодексу України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, з урахуванням того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , суд вважає за необхідне виключити з актового запису № 2 від 14.03.2023 року про народження [PERSON] , відомості про [PERSON] та внести зміни до актового запису № 2 складеного 14.03.2023 року Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: вказати у відомостях про батька - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я та по-батькові залишити без змін. Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів про визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищевикладене та відсутність висновку органу опіки та піклування, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визначення місця проживання дитини разом із батьком є передчасною і не може бути вирішена одночасно із вимогою про визнання батьківства, так як суд не здійснює захист прав, які на час звернення до суду порушені не були, оскільки юридичний статус батька позивач набуде лише після набрання даного рішення суду законної сили. За таких обставин, в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial