Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Представник позивача - адвокат Циба\~В.К.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся\~до Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовною заявою\~до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 14424,69 грн, а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та витрати, понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Київського районного суду м. Полтави у справі №552/5973/22 від 22.12.2022 [PERSON] суд визнав винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в 1 рік. [PERSON] набув статус потерпілого у даному кримінальному провадженні. Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлявся. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.05.2023 вирок Київського районного суду м. Полтави змінено в частині кваліфікації дій обвинуваченої у мотивувальній частині вироку, в частині покарання вирок залишений без змін. 01.05.2023 вирок набув законної сили. Копію ухвали Полтавського апеляційного суду від 01.05.2023 отримана позивачем 21.06.2023. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами та претензіями повернути викрадені кошти та відшкодувати моральну шкоду, проте відповіді на вимоги та претензії позивач не отримав. Позивач зазначив, що сума викрадених коштів становить 9324,15 грн. Оскільки відповідач відмовилася добровільно повернути викрадені кошти, позивач нарахував відповідачу 3% річних на суму заборгованості в сумі 279,72 грн, індекс інфляції з січня 2022 року по червень 2023 року в сумі 2489,53 грн, та облікову ставку НБУ з березня 2022 року по червень 2023 року за користування чужими коштами в сумі 2331,29 грн. Також представником позивача заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, які він обґрунтовує тим, що моральному здоров`ю [PERSON] спричинено значної шкоди, оскільки останній увесь час намагався поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, які позивач міг реалізувати замість відвідування державних органів, підготовку заяв та позовів для захисту своїх порушених прав. Моральні страждання позивачем оцінені в 5000,00 грн. Крім цього, заявлена вимога про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2023 справа передана на розгляд Червонозаводському районному суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023, для розгляду вказаної справи визначена суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Шиховцова А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.08.2023 позов залишений без руху. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.09.2023 відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла письмова заява, відповідно до якої представник позивача просив розглянути справу без участі позивача та його представника згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просили позов задовольнити, поклавши судові витрати зі сплати судового збору на відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Правом на подання відзиву відповідач не скористалася. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України також передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК (ст.ст.1166,1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.» Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. При цьому, потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З аналізу наведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Київського районного суду м. Полтави у справі №552/5973/22 від 22.12.2022 встановлені такі обставини: «Епізод 1. [PERSON] у лютому 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, знаходилась у м. Харкові поблизу ст.м. «Холодна гора», де знайшла іменну банківську картку АТ «Укрсіббанк» Платинум № [NUMBER] «MARTYNENKO OLEKSIY», що належить [PERSON] , [INFO] . Після чого у [PERSON] виник прямий умисел направлений на привласнення банківської картки, що є офіційним документом відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року та в подальшому, з корисливих мотивів, залишила банківську картку собі, не намагаючись повернути власнику потерпілому [PERSON] ». Починаючи з 16.06.2022 по 17.06.2022 включно [PERSON] після незаконного привласнення банківської картки АТ «Укрсіббанк» Платинум № [NUMBER] «MARTYNENKO OLEKSIY», що належить [PERSON] , [INFO] здійснювала крадіжку грошових коштів шляхом безконтактної оплати товарів вищевказаною привласненою банківською карткою. В результаті протиправних діянь [PERSON] була завдана [PERSON] матеріальна шкода, що становила: -за епізодом 2: 304 гривень 59 копійок; -за епізодом 3: 1547 гривень 10 копійок; -за епізодом 4: 329 гривень 10 копійок; -за епізодом 5: 324 гривень 80 копійок; -за епізодом 6: 441 гривень 78 копійок; -за епізодом 7: 630 гривень 00 копійок; -за епізодом 8: 801 гривень 59 копійок; -за епізодом 9: 381 гривень 00 копійок; -за епізодом 10: 3790 гривень 00 копійок. Отже, загальна сума встановленої матеріальної шкоди вироком суду складає 8549,96 грн. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.05.2023 вирок Київського районного суду м. Полтави змінено в частині кваліфікації дій обвинуваченої у мотивувальній частині вироку, в частині покарання вирок залишений без змін. 01.05.2023 вирок набув законної сили. 17.02.2023 [PERSON] надіслав на адресу відповідача вимогу про відшкодування моральних та матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 18083,89 грн. Відповідачем завдана шкода не сплачена, відповідь на вимогу не надана. 03.04.2023 [PERSON] надіслав на адресу відповідача претензію про відшкодування моральних та матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 18083,89 грн, яка також проігнорована відповідачем. 04.05.2023 [PERSON] надіслав на адресу відповідача повторну претензію про відшкодування моральних та матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 18083,89 грн. Завдані збитки відповідач не сплатила. Позивач на підтвердження проведених транзакцій з його картки, якою незаконно заволоділа відповідач надав виписку по рахунку з 16.06.2022 по 17.06.2022 включно на загальну суму 9324,15 грн. Водночас, судом враховано, що вироком суду встановлений інший розмір матеріального збитку від кримінального правопорушення, а саме 8549,96 грн. Так, наданий позивачем скріншот з банківського застосунку не може бути належним доказом розміру спричиненого матеріального збитку, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір майнової шкоди, встановленої саме вироком суду у розмірі 8549,96 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке. Статтею 625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, суд погоджується з посиланнями сторони позивача на те, що положення ч. 2ст.\~625\~ЦК України застосовуються до деліктних зобов`язань з відшкодування шкоди. Однак,\~статтею 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом поданого стороною позивача розрахунку інфляційних втрат відповідно до положень\~ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості 9324,15 грн, інфляційні втрати за період з січня 2022 року по червень 2023 року становлять 2489,53 грн. Крім того, згідно з поданим стороною позивача розрахунку 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості 9324,15 грн становить 279,72 грн, яку представник позивача розрахував за формулою 9324,15*3%=279,72 грн. Водночас формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зміст ст.\~625\~ЦК України свідчить про те, що можливість застосування положень цієї норми має деякі важливі аспекти, а саме: має існувати прострочення, тобто дата з якої таке прострочення виникло та конкретна сума грошового зобов`язання, за для можливості здійснення розрахунку. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Так, 17.02.2023 позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування моральних та матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 18083,89 грн, в якій просив відповідача розглянути в семиденний строк від дати її отримання. Відомостей про її отримання/неотримання вимоги та наступних претензій позивачем до матеріалів справи не надано. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити перший день прострочення боржника за заборгованістю, що виникла. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат належним чином не доведені позивачем та є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Щодо стягнення облікової ставки НБУ за користування чужими грошовими коштами. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана норма розрахована на регулювання правовідносин, які випливають з договірних відносин та не поширюють свою дію на деліктні зобов`язання. Припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України не може бути застосований судом у даному спорі., оскільки не відповідає правовій природі правовідносин між сторонами, суперечить чинному законодавству, а тому позовна вимога про стягнення облікової ставки НБУ за користування чужими коштами не підлягає задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За\~статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Обґрунтовуючи розмір спричиненої моральної шкоди представник позивача посилався на те, що моральному здоров`ю [PERSON] спричинено значної шкоди, оскільки останній увесь час намагався поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, які позивач міг реалізувати замість відвідування державних органів, підготовку заяв та позовів для захисту своїх порушених прав. Моральні страждання позивачем оцінені в 5000,00 грн. Так, [PERSON] зазнав моральних страждань, які були спричинені протиправними діями [PERSON] . Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує страждання позивача, пов`язані з викраденням банківської картки, витрачений час позивача на відвідування держаних органів, зокрема органів слідства, складення претензій та позову до відповідача, що змінили звичне життя позивача. Виходячи з вищенаведеного, суд, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката,\~несуть сторони. За вказаних обставин, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації з позивача пропорційно до позовних вимог у задоволенні яких відмовлено. В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: завірену належним чином копію ордеру серії АА №0030637 від 25.06.2023; копію договору №01/01-23 від 01.01.2023 про надання правової (правничої допомоги), укладений між адвокатом Цибою В.К. та клієнтом [PERSON] ; додаткову угоду №1 від 25.06.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/01-23 від 01.01.2023; акт №1/07-2023 здачі-приймання робіт (послуг) від 01.07.2023 на суму 3000,00 грн; чек про оплату [PERSON] наданих послуг. Згідно з ч. ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 62\~ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями 26, 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України). Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. За приписами статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надані документи представником позивача відповідно до положень ст.\~15,\~77 ЦПК України\~є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Таким чином, у відповідності до вимог\~ст. 137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, передбачених в акті виконаних робіт. Так, відповідно до акту здачі-приймання робіт (послуг) адвокатом надавалися наступні послуги: 1)консультація клієнта з питань повернення коштів, якими заволоділа відповідач, затрачений час 30 хв., вартість 500 грн; 2)підготовка та направлення вимоги та претензій про відшкодування моральних та матеріальних збитків, затрачений час 30 хв., вартість - 500 грн; 3)підготовка та направлення позовної заяви до суду, затрачений час 1 год 30 хв., вартість 1 500 грн; 4)подання відповіді на відзив, клопотань, пояснень, та інших процесуальних документів, затрачений час 30 хв., вартість 500 грн. Цим же актом встановлена вартість за годину роботи адвоката 1000 грн. Судом при дослідженні цього акту враховано, що вимога та претензії, направлені у ході досудового врегулювання спору складені від імені позивача, а не його представника адвоката Циби В.К. Крім цього, стороною позивача по суті спору складений лише позов, оскільки відповідач не надала відзив на позовну заяву та не з`являлася на судові засідання, тому судом не може бути врахована така правнича послуга як подання відповіді на відзив, клопотань, пояснень, та інших процесуальних документів у розмірі 500 грн. Також, вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що справа є малозначною, судовий розгляд проведений за відсутності учасників справи, крім того, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат на надання правничої допомоги, враховуючи складність даної справи, є 2000 грн., що підлягають відшкодуванню, а в іншій частині суд вважає за доцільне відмовити за наведених вище підстав. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим\~ЦПК України. Питання про судові витрати вирішуються судом у відповідності до норм\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач сплатив судовий збір тільки за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка задоволена судом частково, сума сплаченого судового збору покладається на сторін пропорційно розміру задоволеній позовній вимозі. На підставі викладеного та

Outcome: partial