Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він являється громадянином Литви. З відповідачкою по справі - громадянкою України [PERSON] - вони 14 жовтня 2020 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом метрикації та реєстрації актів цивільного стану Адміністрації Клайпедського міського самоуправління, місто Клайпеда, Литва, про що складено відповідний актовий запис за № 836. Від цього шлюбу спільних дітей у сторін немає Подружнє життя з відповідачкою не склалось. Причина тому - різність характерів та психологічна несумісність. Сторони по-різному дивляться на життя, на взаємні права та обов`язки подружжя та на шляхи вирішення їхніх сімейних проблем. На цьому ґрунті у сторін виникали всі суперечки, що призвели до руйнування шлюбних відносин, які остаточно припинились три тижні тому. З того часу сторони не ведуть спільного господарства, перестали підтримувати, поважати і розуміти один одного. Зазначене спричинило охолодження їхніх взаємин та викликало байдужість у ставленні сторін один до одного. Будь-які спроби відновити подружні взаємини та врятувати сім`ю виявились безуспішними. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з його засад, та з огляду на характер таких відносин позивач вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, що шлюб їх носить формальний характер, що сім`я їхня остаточно розпалась і відновлена бути не може, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Наміру зберігати шлюб у сторін немає. Зазначене і спричинило звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки перелічені вище обставини взаємин з відповідачкою є для позивача істотними. Позивач вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються досі, а спроби примирення між сторонами не принесли жодних результатів. Тому це лише погіршить стан відносин з відповідачкою та продовжить їх перебіг у часі. Доказом припинення шлюбних відносин з відповідачкою є сам факт подання до суду цього позову. Позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, телефонограмою повідомила суд про неможливість явки в судове засідання, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, строк на примирення просила не надавати. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. \~ Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 14 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб зареєстрований Відділом метрикації та реєстрації актів цивільного стану Адміністрації Клайпедського міського самоуправління, місто Клайпеда, Литва, про що складено відповідний актовий запис за № 836 /а.с.59/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved