Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 30.08.2023 надійшла позовна заява Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування про відібрання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час обстеження умов проживання дитини від 21 серпня 2023 року , було встановлено що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матерію та бабусею, у неповнолітнього наявні фізичні та поведінкові ознаки які можуть свідчить ти про жорстоке поводження із ним у вигляді сінців на шкірі, поганий стан здоров`я дитини та ознаки ОРВІ, вага та зріст дитини не відповідають віку, встановлено низькій рівень гігієни дитини , дитина не забезпечена належними доглядом та харчуванням, сама квартира знаходиться у антисанітарному стані з розкиданою брудною білизною та лікарськими засобами які знаходяться у вільному доступі дитини, сама оселя у занедбаному стані меблі пошкоджені , умови для отримання дитиною освіти не створені, а сама мати під час перевірки знаходилась у алкогольному стану , проявляла агресію та висловлювалась нецензурно погрожуючи співробітникам. Під час розгляду справи представник позивача відмовилась від вимог про стягнення з відповідачці аліментів, так як дитина передана на постійне проживання батьку який проживає у місті Мала Виска Кіровоградської області де для дитини наявне місце для проживання та він вже переведений до іншого учбового закладу за місцем проживання батька. Позовні вимоги про відібрання дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав підтримано у повному обсязі з врахуванням поганого фінансового стану матері яка ніде не працює, зло вважає спиртними напоями та не змогла створити умови для належного проживання та розвідку дитини. Представник третій особи , який був безпосередньо на місце огляду обстежень умов проживання дитини, підтримав позовні вимоги та пояснив що бачив що у помешканні де проживала дитина були антисанітарні умови , мати знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та поводила себе агресивно. Сама [PERSON] на його запитання зізналась що приймає ліки від ВІЛ яки несумісні із алкоголем а тому була о такому стані, а дитина під час співбесіди із ним розповів що мати зловживає алкогольними напоями. Також було опитана мати відповідачки яка є власницею квартири яка скаржилась на те що її донька зловживає спиртними напоями та не приділяє достатньої уваги дитині. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснювали що 21 серпня 2023 року до них несподівано прийшли представники служби у справах дітей із поліцією та зразу почали розповідати що заберуть дитину що привело відповідачку до стресової ситуації та незгоди із діями вказаних осіб, спиртне вона не вживає так як приймає ліки з якими вживання спиртного не допускається, її син у цей день дійсно почував себе погано у звязку із погіршення стану здоров`я , вона викликала швидку , тому ліки яки були дома пов`язані із наданням дитині допомоги, жодного фізичного насильства до дитини вона не здійснювала , в нього у квартирі є окреме ліжко та стіл для навчання , тому всі умови для розвідку здібностей та освічення у нього є, тому будь яких підстав для відібрання від неї дитини не існує. Як встановлено судом 21 серпня 2023 у квартирі за адресою: [ADDRESS] , спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проведена перевірка умов проживання [PERSON] , 27.08.2013. який за даною адресою проживає разом із матерію [PERSON] , [INFO] та бабусею [PERSON] , [INFO] . Шлюб батьків малолітнього матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] розірвано рішенням київського районного суду м. Одеси від 06.10.2014 та батько проживає окремо у м. Мала Виска Кіровоградській області разом із новою родиною та двома рідними сестрами малолітнього - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно із актом обстеження умов проживання від 21.08.2023 квартира , в який проживає дитина, знаходиться у ані санітарному стані, не прибрано, розкидані речі, брудний одяг на ліжках та підлозі, зламані меблі, розкидані медикаменти, яки знаходяться у вільному доступі для дитини, у дитини у невеликої кількості сезонний одяг та незадовільні умови для виховання та розвитку, у квартирі відсутні продукти харчування , дитина недоглянута та на момент огляду у дитини була висока температура та він скаржився на гострий біль і втому, у звязку із чим була викликана швидка медична допомога. Під час бесіди із дитиною останній повідомив що мати зло вважає спиртними напоями та не приділяє йому достатньої уваги, не купує необхідні для лікування ліки та змушує його виконувати її забаганки. Бабуся дитини повідомила що у неї стався конфлікти із [PERSON] у звязку із тим що остання не бажала сприймати поради щодо лікування дитини а сама мати дитини вживає спиртні напої та палить цигарки. На місці огляду було проведено оцінку рівня безпеки , про що було складено відповідний акт , за змістом якого [PERSON] був наляканий та тривожний, з наявними ознаками захворювання та знаходився у невідповідних умовах проживання та розвитку, звязку із чим дитину було доставлено швидкою медичною допомогою до КНП « Міська дитяча лікарня №2 Одеської міської ради» та Голові Київської районної адміністрації Одеської міської ради подано клопотання про невідкладне відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства « Міська дитяча лікарня №2 « Одеської міської ради до лікарні 21.08.2023 був доставлений [PERSON] , [INFO] , у стані середнього ступеня важкості обумовленого підвищенням температури до 38,0 С та головним болем. При огляді дитини було встановлено що поведінка дитини спокій, дитина правильної конституції, задовільного харчування . шкірні покрови чисті, набряків не має, м`язова система розвинена , тонус нормальний. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 серпня 2023 за №348-01р винесено розпорядження про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , на підставі клопотання Служби у справах дітей від 22 серпня 2023. Згідно наказу від 23.08.2023 Служба у справах дітей Одеської міської ради вжила заходів про постановки на первинний облік малолітнього [PERSON] як дитини, яка залишилась без батьківського піклування. [PERSON] , [INFO] , 27.08.2023 вибув з Одеського ліцею №55 та 28.08.2023 зарахований до 3 класу Комунального закладу «Маловисківська гімназія № 3» Маловиськівської міської ради Кіровоградської області. Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради за №143 від 30.08.2023 [PERSON] знято з первинного обліку у звязку із поверненням на виховання до батька, на підставі його заяви від 30.08.2023, та акту обстеження умов проживання від 28.08.2023 за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписки №2274 [PERSON] був виписаний 30.08.2023 з КНП « Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради у задовільному стані. За змістом характеристики учня 3-Е класу Одеського ліцею №55 [PERSON] він навчався у ліцеї з першого класу, зарекомендував себе як дисциплінований учень який мав досягнення достатнього рівня, мав здорову слухову, механічну пам`ять, за пам`ятував учбовий матеріал, виявляв логічне, образне та творче мислення, на уроках був завжди уважний , систематично виконував домашнє завдання та мав добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставився сумлінно, добрий, стриманий, дисциплінований та самостійний, користувався повагою серед однокласників та підтримував добрі стосунки з учнями класу. Мати [PERSON] приділяла належну увагу вихованню сина, підтримувала постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідувала батьківські збори. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відповідно до\~статті 3 Сімейного кодексу України ( далі СК України ) сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 163 СК України\~визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Частиною першою статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав ( ч.2 ст. 170 СК України). Згідно з частиною першою\~статті 152 СК України\~право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтями\~11,\~12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до частини першої\~статті 14 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N\~\~789- XII\~(далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). ЄСПЛ наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). В рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Також рішення по справі «Савіни проти України» встановлює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, пункт 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У даному випадку суд приймає до уваги що предметом розгляду даної справи є рішення органу опіки та піклування від 23.08.2023 року про негайне відібрання малолітньої дитини від матері із подальшим зверненням до суду 30.08.2023 у порядку вимог ч.2 ст. 170 СК України. Таким чином саме на позивача (орган опіки та піклування ) законодавець покладає тягар доведеності що на момент винесення відповідного рішення про відібрання дитини існували виняткових обставини які свідчили про наявність безпосередньої загрозі для життя або здоров`я дитини. З наявних матеріалів справи вбачається що фактично такими обставинами які були предметом дослідження органом опіки та піклування при винесенні відповідного рішення були акт обстеження житлових умов дитини та акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, всі з яких були засновані на оцінки обставин посадовими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі та сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. Водночас вказані оцінки обставин суперечать документам отриманими на звернення до лікарні , куди було доставлено дитину та учбового закладу де навчалась дитина. Так відомості про наявні фізичні та поведінкові ознаки які можуть свідчить ти про жорстоке поводження із ним у вигляді сінців на шкірі, поганий стан здоров`я дитини та ознаки ОРВІ, вага та зріст дитини не відповідають віку, встановлено низькій рівень гігієни дитини , дитина не забезпечена належними доглядом та харчуванням повністю суперечить як відомостям з лікарні про те що дитина правильної конституції, задовільного харчування . шкірні покрови чисті, так і поясненням самої дитина яка не пояснювала про наявність будь якого фізичного або психологічного насильства відносно неї. Також і характеристика з учбового закладу яка свідчить про те, що малолітній [PERSON] мав досягнення достатнього рівня, здорову слухову, механічну пам`ять, за пам`ятував учбовий матеріал, виявляв логічне, образне та творче мислення, на уроках був завжди уважний , систематично виконував домашнє завдання та мав добрий загальний розвиток. На думку суду неналежне виконання співробітниками служби у справах дітей, яки при підготовки клопотання про невідкладне відібрання [PERSON] від матері не здійснили об`єктивну перевірку всіх обставин та самого органу опіки та піклування яки отримавши відповідне клопотання замість з`ясування всіх обставин фактично погодились із баченням обставин службою у справах дітей, не перевірили елементарні питання з місця навчання дитини та з лікарні до якої було доставлено дитину, привело до того що рішення від 23.08.2023 не відображає всіх обставин. Так на момент прийняття відповідного рішення не було перевірено чи дійсно зловживає матір дитини спиртними напоями, чи підтверджуються факти можливого насильства відносно дитини хоча б згідно зовнішнього огляду у лікарні, чи дійсно дитина має неналежний фізичний розвідок ( вага і зріст дитини які б свідчили про неналежне харчування та догляд ) не було отримано будь-яких документів з місця уроби дитини ( щодо його розвідку та освідчення а також соціального спілкування ). Не враховуючи , що згідно вимог ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї та вік дитини , якої на момент винесення рішення було майже десять років, з якого законодавець визначив обов`язковість участі дитини при подібних питаннях ( ч.2 ст. 160 СК України) , у даному випадку дитину без урахування її ставлення було відібрано від матері та передано батьку, тобто фактично вирішено питання місця її проживання з одним із батьків у іншому місці , зі зміною звичайного їй місця проживання та навчання, спілкування із друзями. Все це, на думку суду, свідчить що рішення про негайне відібрання малолітньої дитини від матері було здійснено всупереч законним вимогам про можливість такого рішення лише у виняткових випадках, яких не було встановлено, а тому не може бути визнано судом як таке, що є законним втручанням у сімейне життя к дитини так і матері, та є підставою для суду у відмові у задоволені позовних вимог про відібрання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed