Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та матері дитини інваліда. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час вони перебувають у процесі розлучення. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Їх син є дитиною з інвалідністю, хворіє на дитячий аутизм з вираженим розладом комунікативних функцій мови і зниженням рівня соціального функціонування. Загальне недорозвинення мови І рівня. Когнітивна недостатність. Вона разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо. Син перебуває на її утриманні повністю. Відповідач працездатний, отримує регулярний дохід, не має на утриманні непрацездатних осіб, перебуває на службі у ЗСУ, отримує гідну заробітну плату, а тому має змогу допомагати. У добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання сина. Син крім звичайних життєвих потреб (витрат на харчування, ліки, одяг та розвиток) також потребує додаткової уваги. Зазначала, що також потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як матір, з якою проживає дитина інвалід, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду. На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина інваліда [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 серпня 2023 року, до досягненням дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування ним починаючи з 10 серпня 2023 року і до 24 серпня 2027 року. А також, просила стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка у поданій заяві просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю, в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 21 червня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю. Відповідно до медичних висновків, наявне у дитини захворювання дитячий аутизм з вираженим розладом комунікативних функцій мови і зниженням рівня соціального функціонування. Загальне недорозвинення мови І рівня. Когнітивна недостатність. Позивач є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням. Дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. ст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, як встановлено, дитина сторін є дитиною з інвалідністю, не може обходитися без постійного стороннього догляду, проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач є особою працездатного віку, особливих обставин, що підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів судом не встановлено. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому розмірі є обґрунтованими, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та ухвалює про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Також позивач зазначає, що потребує допомоги на її утримання. Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин, право матері на отримання аліментів від батька дитини виникає у разі, якщо вона проживає з дитиною з інвалідністю; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; матір опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину з інвалідністю виникає за обов`язкової сукупності вказаних вище юридичних фактів. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Наявність у відповідача інших утриманців судом не встановлено. Оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як матір, з якою проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду та якою вона опікується, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому право позивача підлягає захисту судом шляхом стягнення аліментів з відповідача на її утримання. Суд також враховує, що право того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких мати з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина з інвалідністю, як це визначено положеннями ч. 2 ст. 88 СК України. Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. На підставі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З врахуванням наведених норм права, оцінивши докази по справі в їх сукупності, співмірність вимог позивача, зважаючи на те, що обставин які б виключали можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, не встановлено, враховуючи стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та вимагає постійного догляду, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування ним. Згідно з ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 10 серпня 2023 р. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для компенсації позивачу витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved