Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , і скасування запису про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100-С/ФО відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 100000 грн\~ зі сплатою відсотків\~ за користування кредитом у розмірі 36% річних. Згідно п.1.6. договору кредит надано строком на 36 місяців з 15 листопада 2018 року по 14 листопада 2021 року. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п.2.1 кредитного договору. ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжним дорученням № 875 від 15 листопада 2018 року. [PERSON] не повернула своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 50232 грн 81 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 43914 грн 50 коп. та 6318 грн 31 коп заборгованість за відсотками, а також судові витрати. Також, позивачем зазначено, що [PERSON] , з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору,\~ змінила прізвище на « [PERSON] ». З реєстру речових прав позивачу стало відомо про те, що\~ [PERSON] , з метою зменшення кількості належного їй на праві власності нерухомого майна, що створює перешкоди у виконанні вищезазначеного рішення суду по справі за № 703/1302/21, здійснила відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. Позивач вважає, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири у період настання у [PERSON] зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» - є фіктивним (фраудаторним) тобто, укладений з метою уникнення сплати боргу. Відтак звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07 вересня 2021 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі\~ та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у розгляді справи приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року підготовче судове засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання\~ представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Терещенко С.І. надав суду письмові пояснення в яких проти задоволення позову заперечував. Вказав, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року рішення по справі про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» не було прийнято. [PERSON] сплатив [PERSON] 345700 грн. за належну їй квартиру [ADDRESS] .\~ Само по собі укладення правочину боржником у підозрілий період не є підставою\~ для визнання недійсним правочину чи витребування майна, оскільки лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та наслідком\~ таких дій є підставою для визнання правочину недійсним або витребування майна. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат зазначив, що такі є завищеними та необґрунтованими. Також представник відповідача [PERSON] адвокат Терещенко С.І. надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі відповідача, проти задоволення позову заперечував. Третя особа приватний нотаріус Таран Г.В. в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи\~ була повідомлена належним чином. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами\~ ст.5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України\~ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №100-С/ФО відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних. Згідно п.1.6. договору кредит надано строком на строком на 36 місяців з 15 листопада 2018 року по 14 листопада 2021 року. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалось щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п.2.1 кредитного договору. ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. 07 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири по [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1097. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15 листопада 2018 року станом на 09 квітня 2021 року у сумі 50232 грн 81 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 грн. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року заяву ТОВ «Віва Капітал» про виправлення описки у заочному рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року та виконавчому листі у цивільній справі №703/1302/21 2/703/931/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Виправлено описку у заочному рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року у цивільній справі №703/1302/21, 2/703/931/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості та викласти абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції: - «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал», адреса: Черкаська область, м. Шпола, вул. Таранця, буд.20, код ЄДРПОУ 40860735, заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15 листопада 2018 року станом на 09 квітня 2021 року у сумі 50232 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, а всього 52502 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка». Виправлено описку у виконавчому листі, виданому на підставі заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року у цивільній справі №703/1302/21, 2/703/931/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, викласти зазначені у ньому відомості у наступній редакції: - у графі «Суд вирішив»: «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал», адреса: Черкаська область, м. Шпола, вул. Таранця, буд.20, код ЄДРПОУ 40860735, заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15 листопада 2018 року станом на 09 квітня 2021 року у сумі 50232 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, а всього 52502 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка»; - у графі «Боржник»: « [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ». Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2022 року виправлено допущену в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року про виправлення описки у цивільній справі №703/1302/21, 2/703/931/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, описку та абзац п`ятий її резолютивної частини викладено у наступній редакції: - у графі «Суд вирішив»: «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал», адреса: Черкаська область, м. Шпола, вул. Таранця, буд.20, код ЄДРПОУ 40860735, заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15 листопада 2018 року станом на 09 квітня 2021 року у сумі 50232 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, а всього 52502 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дві) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка». Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені від 29 липня 2022 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Підставою недійсності оскаржуваного правочину позивач вказує те, що здійснюючи продаж спірного майна, [PERSON] здійснила дії направлені на ухилення від виконання рішення суду у справі № 703/1302/21, що є підставою для визнання договору купівлі - продажу від 07 вересня 2021 року недійсним. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України встановлено, що\~ договір купівлі-продажу, в т.ч. житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ст. 334 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті203 цього Кодексу. За змістом ч.5 ст.203ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ч.1 та ч.2 ст.234ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №2-591/11, провадження №14-31цс21. Відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18 зазначено, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину оспорюваного заінтересованою особою правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У даному випадку важливим є врахування, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього грошового зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). В постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 501/1857/18 (провадження № 61-9514св22) вказано, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 виснувано, що «з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом». За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19) суд дійшов висновку про те, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Позивач посилається на те, що на момент вчинення вказаного правочину [PERSON] знала про наявність судового позову про стягнення з неї боргу за кредитним договором, а тому могла передбачати негативні для себе наслідки задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» в розмірі 50232 грн 81 коп. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Суд враховує, що стороною позивача надані документи про відсутність офіційних доходів у відповідача. Крім того, як вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області від 07.08.2023 №6093 з 18 січня 2022 року на виконанні у приватного виконавця\~ перебуває виконавче провадження №68213517 з примусового виконання виконавчого листа\~ №703/1302/21 від 05 січня 2022 року про стягнення з [PERSON] \~ на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Віва Капітал»\~ заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №100-С/ФО від 15.11.2018 станом на 09.04.2021 у сумі 50232 грн 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 грн 00 коп., а всього 52502 грн 81 коп. За період з 18.01.2022 по 07.08.2023 в рамках виконавчого провадження була стягнута сума 31 грн 45 коп., яка відповідно до п.2 ч.1 ст.45 ЗУ «Про виконавче провадження» перерахована на компенсацію витрати виконавчого провадження. Крім того зазначено, що боржниця не отримує дохід, відкриті рахунки в банківських та фінансових установах відсутні. Кошти на користь стягувача за рішенням суду в рамках виконавчого провадження № 68213517 не перераховувалися. Також судом враховано, що договір купівлі-продажу квартири укладено 07 вересня 2021 року, хоча і до винесення заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року по справі №703/1302/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» 50232 грн 81 коп. заборгованості за кредитним договором, проте, вчинений у період настання у відповідача\~ зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором та фактично, з огляду на відсутність іншого майна та відсутність систематичних внесків на погашення заборгованості за рахунок грошових коштів, має наслідком припинення його платоспроможності. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На думку суду, позивачем доведено, що [PERSON] та [PERSON] , як сторони нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді оспорюваним правочином. За даних обставин, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» підлягаю до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481 грн., тобто\~ по 1240 грн 50 коп. з кожного. Крім того, згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До матеріалів справи долучений Договір про надання професійної правової допомоги від 04 січня 2022 року укладений ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» з адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», ордер про надання правничої (правової) допомоги, довідка про кількість витрачених годин роботи\~ адвоката згідно Договору від 04.01.2022, акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги №1 від 04.01.2022 та платіжне доручення №3749 від 01 листопада 2022 року\~ про сплату 12029 грн. за юридичні, інформаційно-консультаційні послуги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved