Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

14 листопада 2023 року в суд надійшов позов ТОВ «Бізнес позика», за підписом представника позивача Бруско О.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 88619,01 грн. та судових витрат в розмірі 2147,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 грудня 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «Бізнес позика» в електронній формі через особистий кабінет позичальника Договір про надання кредиту №109087-КС-005. Позивач вказує, що ним було надано кредит у розмірі 60000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний [PERSON] в особистому кабінеті. Відповідно до п.1 Договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 60 000 грн. строком на 24 тижні - до 03.06.2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,74251609% в день (фіксована ставка), комісія за надання кредиту - 1 200,00 гривень. До теперішнього часу відповідач лише частково сплатила заборгованість за Договором в розмірі 36002,56 грн. Станом на дату подання позовної заяви через неналежне виконання [PERSON] своїх договірних зобов`язань за кредитним договором заборгованість останньої перед позивачем за Договором про надання кредиту №109087-КС-005 від 17.12.2020р. складає - 88 619,01 гривень, з яких заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 48383, 01 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 40236, 00 грн. При цьому, позивач зауважив, що заборгованість за тілом кредиту становить різницю між фактично отриманою відповідачкою 17.12.2020р. сумою кредиту, визначеною в п. 1 Кредитного договору в загальному розмірі 60 000 грн., та сумою платежів, фактично здійснених [PERSON] з метою повернення саме кредиту у відповідності до умов Кредитного договору та враховуючи черговість зарахування коштів від відповідачки, зазначену в пункті 5.5. Правил; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за Кредитним договором в розмірі 40236 грн., вказана в Розрахунку та визначена в позовній заяві в якості складової частини всієї суми заборгованості за Кредитним договором, складається із суми процентів, які нараховувались позивачем щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом) на неповернену суму Кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної в пункті 1 Кредитного договору (0,86433221% в день) - починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту позичальнику (17 грудня 2020 року) до закінчення терміну дії Договору, визначеного згідно п. 1 Кредитного договору (03 червня 2021 року), тобто після 03.06.2021 року нарахування процентів за Договором товариством не здійснювалось, що відображено також в розрахунку заборгованості. З огляду на зазначене, товариство просить задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення із відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 88 619,01 грн. і судових витрат у розмірі 2147, 20 грн. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 10.01.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 13 грудня 2023 року о 14 год. 00 хв. 13 грудня 2023 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Так, відповідачка визнала, що 17 грудня 2020р. через сайт позивача уклала Договір №109087-С-005 та отримала кредит у розмірі 60000 грн. За період користування кредитними коштами частково погасила тіло кредиту на загальну суму 36002,56 грн., а саме, 24.12.2020р. - 4000,00 грн., 29.12.2020р. - 8000,00 грн., 10.01.2021р. - 5887,22 грн., 28.01.2023р. - 8915,34 грн., 11.02.2021р. - 9200,00 грн. Вважає, що стягненню підлягають лише 23997,44 грн. тіла кредиту. При цьому, [PERSON] стверджує, що в Договорі про надання кредиту відсутнє підтвердження погодження відповідачкою із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які додані до матеріалів справи, позивач не довів, що позичальниця ознайомилася і погодилася саме з цими документи, а також те, що ці документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови кредитування, на які посилається позивач. На думку [PERSON] , дані із сайту товариства не можуть бути належним доказом ознайомлення позичальника із правилами та умовами отримання кредитних коштів, оскільки зміст такого доказу повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни до нього. З огляду на зазначене, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст. 634 ЦК України. Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживанем саме тих умов, які узгодженими вважав позивач. Стверджує, що надані позивачем «Правила надання споживчих кредитів» та розрахунок заборгованості не містять її підпису, а отже відповідачкою не погоджено відповідальність за порушення грошового зобов?язання та нарахування відсотків. Також позивач не надав таблицю обчислення вартості кредиту, оскільки відсутні докази ознайомлення [PERSON] із такою. Зауважила, що в сукупності ці обставини, з урахуванням позиції ВП ВС по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р., свідчать про право позивача лише на повернення сум фактично отриманих [PERSON] коштів. З огляду на зазначене, остання частково визнає позов на суму 23 997,44 грн., при цьому у прохальній частині відзиву просить повністю відмовити у задоволенні позову. 21 грудня 2023 року представник позивача Бруско О.В. подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ТОВ "БІЗПОЗИКА" не погоджується з вищевказаними аргументами, наведеними відповідачкою у відзиві, та вважає, що вони не можуть розглядатись в якості підстав для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідачка вказала, що не погоджується із розміром заборгованості і вважає, що внаслідок сплати нею позивачу грошової суми в загальному розмірі 36002,56 грн. її заборгованість перед кредитодавцем становить лише 23997,44 грн. через те, що сума заборгованості не може перевищувати тіло кредиту. Отже, [PERSON] взагалі не передбачає можливість сплати нею на користь позивача будь-якої заборгованості у вигляді процентів (відсотків) за користування кредитними коштами, на чому позивач наполягає у позовній заяві. Однак, у самому кредитному договорі, факт підписання якого визнається відповідачкою, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, графік погодження та порядок нарахування відсотків. Окрім того, у позовній заяві товариство роз`яснило, яким чином здійснювався розрахунок заборгованості за відсотками, зокрема, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за Кредитним договором в розмірі 40236,00 грн. складається із суми процентів, які зараховувались позивачем щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом) на неповернену суму Кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної в пункті 1 Кредитного договору (0,86433221% в день) - починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту позичальнику (17 грудня 2020 року) до закінчення терміну дії Договору, визначеного згідно пункту 1 Кредитного договору (03.06.2021 року), тобто після 03.06.2021 року нарахування процентів за Договором позивечем не здійснювалось. Якщо б відповідачка виконувала свої грошові зобов`язання за Кредитним довором в повній відповідності до Графіку платежів, зазначеного в пункті 3 Договору (щодо дотримання сум та строків платежів), то розмір процентів за користування кредитом тоді становив би в кінцевому підсумку саме ту суму, яка була зазначена в останньому рядку четвертого стовбчика вказаного Графіку платежів, проте через порушення [PERSON] зазначеного Графіку платежів, нарахування процентів здійснювалось у відповідності з пунктом 2 Кредитного договору та пунктом 5.1. Правил - щоденно на неповернуту суму кредиту. Товариство додало, що Графік платежів, вказаний у кредитному договорі, розрахований при умові вчасного погашення кредитних платежів і право позикодавця отримувати відсотки за наданим кредитом передбачено як самим договором, так і нормами чинного цивільного законодавства (1046, 1048, 1050, 1054 та 1056-1 ЦК України). Також, п. 6 кредитного договору було чітко та однозначно визначено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань та погоджується неухильно дотримуватись їх. Таким чином, відповідачка підтвердила факт її ознайомлення із змістом правил, внаслідок чого та тільки після чого позивач уклав з [PERSON] кредитний договір, адже без наявності такого правдивого (з точки зору відповідачки) запевнення, на яке добросовісно покладався позивач, останній не уклав би з відповідачкою кредитний договір, оскільки правила є невід?ємною частиною такого (пункт 10 Договору). При цьому, в пункті 8 кредитного договору зазначається, що підписанням кредитного договору позичальник підтверджує, що до його укладання відповідачка отримала від позивача інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», частиною другою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ТОВ «БІЗПОЗИКА» до укладення кредитного договору надало [PERSON] в електронній формі, у тому числі шляхом безперешкодного доступу до такої на власному веб-сайті, інформацію, визначену ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена в розділі «Публічна інформація про компанію» за посиланням - https://bizpozyka.com/ua/publychnaya-ynformatsvya-o-kompanyy- ovaya-stranytsa. На думку товариства, [PERSON] діє недобросовісно, оскільки у відзиві всупереч нормам ЦПК України не надано абсолютно ніяких доказів, які б належним чином підтверджували її твердження, боржниця фактично вдається до дій, які жодним чином не спрямовані на справедливе, неупереджене чи своєчасне вирішення судом спору. Позивач вважає, що суд повинен застосувати доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі (естопель), що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив відхилити доводи [PERSON] , висловлені у відзиві на позовну заяву, та задовольнити позовні вимоги товариства в повному обсязі. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, в таке засідання не з`явилися. Представник позивача Бруско О.В. просив у позовній заяві розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в таке не з`явилася, правом на надання заперечень на відзив у межах визначеного судом строку не скористалась. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 17.12.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання кредиту №109087-КС-005 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с.13). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПКУкраїни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 60000 грн. визнається [PERSON] та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 60 000 грн. строком на 24 тижні до 03.06.2021 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,74251609 % в день (фіксована ставка), комісія за надання кредиту - 1200,00 грн. (а.с.13). Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених зазначеним Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п.2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. Пунктом 6 Кредитного договору визначено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. 17.12.2020 року позивач видав відповідачці кредит у розмірі 60000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22975 від 17.12.2020 року, виконаним АТ КБ «Приватбанк», витягом з анкети клієнта (а.с. 23-24) та визнається [PERSON] . Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Так, відповідачка заперечує, що була ознайомлена із умовами про порядок та розміри нарахування відсотків, які просить стягнути позивач. Однак, як встановлено судом та не заперечується [PERSON] , остання погодила умови кредитного договору №109087-КС-005 від 17.12.2020 року (а.с. 14), які серед іншого містять розмір відсотків за користування кредитними коштами - 0,74251609 % в день та порядок їх нарахування - нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. А тому доводи відповідачки про непогодження умов та правил нарахування відсотків є абсолютно необгрунтованими та надуманими. Окрім того, відповідно до наданого товариством розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось на прострочену заборгованість, а тому її грошове вираження відрізняється від того, яке вказано у Графіку погашення як частини кредитного договору. При цьому, [PERSON] помилково не враховано, що сплачені нею кошти на загальну суму 36002,56 грн. були спрямовані не лише на погашення заборгованості за тілом кредиту, але і на проценти за користування кредитними коштами у відповідності до черговості зарахування коштів, передбаченої Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця. Суд вважає, що обставини, викладені у правовій позиції ВП ВС по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р., на яку посилається відповідачка, є нерелевантними обставинам даної справи, так як в даних правовідносинах діють положення ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Натомість у справі, що вирішувалась Великою Палатою ВС у справі № 342/180/17 договір було укладено у простій письмовій формі, відмінній від укладення електронних договорів. А тому твердження [PERSON] у п.6 укладеного нею Кредитного договору про ознайомлення з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, дає суду підстави стверджувати про те, що відповідачка знала чи повинна була знати Правила надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика". З огляду на наведені вище висновки суду та спростування заперечень [PERSON] , невиконання останньою взятих на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків у строки та розмірах, передбачених графіком погашення кредиту, суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості арифметично вірним та обгрунтованим. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 14.11.2023 року у сумі 88 619,01 грн., з яких 48383,01 грн. - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 40 236,00 грн.- заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не надала жодних належних доказів на спростування наявної перед ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи, що позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2147,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34363 від 14.11.2023 року, з відповідачки згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь товариства судові витрати в сумі 2147,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved