Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Драпака Д.А. звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 1700000,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 10 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в розмірі 1700000,00 грн. Даний факт підтверджується розпискою від 10 березня 2013 року. Позивач вказує, що 18 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей. За твердженням позивача, отримані в борг грошові кошти витрачено [PERSON] в інтересах сім`ї для придбання квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що у травні 2021 року [PERSON] подала позов про розірвання шлюбу з [PERSON] . На переконання позивача, [PERSON] має намір заволодіти часткою нерухомого майна, викрав право установчі документи, подав до суду позов про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна. Разом з тим, кошти які були надані позивачем в якості позики та на які придбані квартири компенсувати не бажає. Позивач 15 травня 2021 року звернулась з вимогою до [PERSON] про повернення позики, однак остання сповістила, що всі кошти витрачено на придбання нерухомості. Наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку з розпадом сім`ї та судовими процесами, тому не може задовольнити вимоги позивача. Покликаючись на положення ч.4 ст.65 СК України позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2021 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання на 05 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року за клопотанням позивача, забезпечено позов та накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони вчиняти дії щодо його відчуження, а саме на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . 05 серпня 2021 року підготовче засідання відкладено через неявку відповідачів до 27 вересня 2021 року. В судовому засіданні 27 вересня 2021 року ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 26 жовтня 2021 року. 26 жовтня 2021 року від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив призначити у справі експертизу давності документу та відмовити в задоволені позову. В обґрунтування доводів відзиву вказав, що на день подання відзиву перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Проте, в суді перебуває справа про розірвання шлюбу. Крім того, в провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя. На переконання відповідача, у зв`язку з навністю спору про поділ майна подружжя, [PERSON] у змові з матір`ю - позивачем у справі [PERSON] , намагається ввести суд в оману сфабрикували неіснуючий документ, з метою створення не існуючих боргових зобов`язань, з метою звернення до суду. На переконання відповідача договір позики є фіктивним, фактично коштів ніхто не передавав. Всі документи надруковані одним текстовим редактором і скоріш за все однією людиною. Відповідач стверджує, що договір позики не міг бути складений 10 березня 2013 року, а сфабрикований [PERSON] у 2021 році. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, призначено у справі технічну експертизу давності документів. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 21 квітня 2022 року матеріали цивільної справи повернуто з експертної установи до суду разом з клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року частково задоволено клопотання експертів про надання додаткових документів. Надано експертам для дослідження й проведення експертизи документи, в обсязі визначеному ухвалю суду, які долучені до справи. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експертів. 20 жовтня 2023 року матеріали справи разом з висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 2853/22-34/14490/18530/22-34 від 09 жовтня 2023 року повернулися на адресу суду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 15 листопада 2023 року. 15 листопада 2023 року судове засідання відкладено до 08 грудня 2023 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] . Позивач та її представник у судове засідання 08 грудня 2023 року не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. На час розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подали. У судовому засіданні 08 грудня 2023 року відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що договір позики є фіктивним, фактично коштів ніхто не передавав, договір дружина не укладала. Всі документи надруковані одним текстовим редактором, аналогічні документам у справі, ймовірно однією людиною. Відповідач стверджує, що договір позики не міг бути складений датою зазначеною в ньому 10 березня 2013 року, а був створений [PERSON] вже після припинення шлюбних відносин у 2021 році. Що доводить висновок експертизи. Представник відповідача у судовому засіданні 08 грудня 2023 року заперечував проти задоволення позовних вимог. Зауважив, що цей позов є штучно створеним з метою здійснити приюдицію у справі про розподіл майна подружжя. Стверджував, що представник позивача - адвокат Драпак Д.А. також працює разом із представниками відповідача [PERSON] в АО «Протас, Сорокін та партнери», надав для огляду в судовому засіданні рішення господарського суду в якому стягнуто витрати на правничу допомогу адвокату Драпак Д.А., члену АО « Протас, Сорокін та партнери». Зауважив, що справа про розподіл спільного майна подружжя перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції. Просив з урахуванням висновку судової експертизи відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники відповідача [PERSON] - адвокати Вихрицький Р.П. та Протас О.М. у судовому засіданні 08 грудня 2023 року визнали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Не погоджувались з висновками вказаними у експертному дослідженні, оскільки висновок містить відповіді не на всі питання, відповіді не однозначні, не перераховано які документи отримали від суду, відбулась зміна судового експерта під час проведення експертизи, заявили клопотання на проведення повторного експертного дослідження. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року, занесеною до журналу судового засіданні відмовлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Протасу О.М. в задоволенні клопотання про призначення у справі повторної експертизи. В судовому засіданні 08 грудня 2023 року під час розгляду справи надано заяву від представника позивача адвоката Драпака Д.А., яка отримана судом електронною поштою о 09.00 год про відкладення розгляд справи. Заява судом залишена без задоволення, через відсутність доказів поважності неявки, та з урахуванням тривалості розгляду справи судом. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи що позивач була сповіщена завчасно про день та час розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, за відсутності належним чином сповіщеного позивача та її представника. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Встановлені судом обставини справи Судом встановлено, що 18 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 735. У період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборона відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , з квітня 2014 року належить на прав власності [PERSON] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборона відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , з грудня 2015 року належить на прав власності [PERSON] 10 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 10/03-213 грошових коштів в розмірі 1700000,00 грн. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що позика є безпроцентною. Згідно п. 5 договору позики сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути весь розмір позики на вимогу позичальника, яка може бути заявлена не раніше 2020 року. Судом досліджено розписку, складену [PERSON] про отримання коштів у сумі 1700000,00 грн. Розписка складена тією ж датою, що і договір позики 10 березня 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2021 року [PERSON] звернулася з письмовою претензією до [PERSON] про повернення суми позики. У відповідь на претензію 02 липня 2021 року [PERSON] повідомила, що отримані грошові кошти витрачено на купівлю нерухомості у зв`язку з народженням дітей та виникненням необхідності забезпечити належні умови проживання сім`ї. На сьогодні вона перебуває уу скрутному матеріальному становищі та не може повернути кошти, у зв`язку з розладом сім`ї. Так наразі розпочато судовий процес щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Крім того [PERSON] подано позов про визнання майна спільної сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. У зв`язку з вказаним повернути суму позики не в змозі. Судом також досліджено висновок експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 09 березня 2023 року № 2583/22-34/14490/18530/22-34 яким встановлено, що договір позики №10/03-2013, датований 10 березням 2013 року, виконаний не в дату, вказану в документі (10 березня 2013 року), а пізніше, створено у період часу пізніше червня 2015 року; розписка про отримання позики, датована 10 березням 2013 року, виконана не в дату, вказану в документі (10 березня 2013 року), а пізніше; створена у період часу пізніше липня 2019 року (а.с.28-48, том 2). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідач [PERSON] категорично заперечує факт передачі грошових коштів за договором позики, який нібито укладений 2013 року між його колишньою дружиною [PERSON] та тещею [PERSON] , стверджуючи що такий договір не укладався, фіктивно створений в 2021 році з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя. Як встановлено висновком експертного дослідження за результатами проведення судової технічної експертизи давності документів від 09 березня 2023 року № 2583/22-34/14490/18530/22-34, договір позики №10/03-2013 та відповідно розписка, датовані 10 березням 2013 року, про отримання [PERSON] в борг від [PERSON] грошових коштів, виконані не в дату, вказану в документі, а пізніше. Договір створений пізніше червня 2015 року, а розписка пізніше липня 2019 року. Відповідно до постанови Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року, суди повинні детально досліджувати подані сторонами документи. Мається на увазі, що суди повинні дослідити договір позики чи розписку на наявність усіх ознак притаманних борговому документу. Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Згідно з 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] не змогли надати пояснення щодо часу, місця та обставин отримання у борг коштів, зважаючи на результати проведеної експертизи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні клопотав про повторне призначення судової експертизи, вважає висновок експерта неналежним та недопустимим доказом. Дослідивши висновок судового експерта, суд вважає, що він є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно спірної розписки та укладеного договору позики, висновки експерта містять докладний опис отриманих експертом матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, на кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки договір позики та розписка про отримання коштів, складена не в дату зазначену на цих документах, а пізніше, що свідчить про фіктивність такого правочину, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення коштів слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат. За змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Під час розгляду справи, ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року призначено технічну експертизу давності документів; витрати за проведення експертизи було покладено на відповідача. З акту здачі приймання висновку експертів вбачається, що попередня оплата вартості експертизи становить 60028,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з позивача на користь відповідача витрати за проведення судової експертизи в розмірі 60028,86 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved