Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

11.07.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти, як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 10000грн.00коп. щомісячно, починаючи з 04.06.2023 року і до закінчення навчання (30.06.2026 року). В обґрунтування цієї вимоги визначив, що є сином відповідача [PERSON] , та на даний час навчається в Київському національному лінгвістичному університеті, у зв`язку з чим потребує відповідної матеріальної допомоги, яку може надавати батько, а тому вимушений звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року, визначено склад суду з розгляду вказаного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 04.08.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Тарасюк О.М. звернулась 17.10.2023 року до суду із письмовим поясненням, в якому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання останнього, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 3000грн.00коп. щомісячно. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 17.10.2023 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] , його представник - адвокат ЯКИМЕНКО О.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. У письмовій заяві від 08.11.2023 року, адвокат Якименко О.О. просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] , його представник - адвокат ТАРАСЮК О.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. У письмовій заяві від 04.12.2023 року, адвокат Тарасюк О.М. просить суд розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги задовольнити частково, з підстав зазначених у письмовому поясненні. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків. Судове рішення згідно положень статті 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є рідним сином відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.06.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, який проживає окремо від батька, який до набуття сином повноліття ніс певні аліментні зобов`язання по його утриманню, що слідує з рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15.03.2023 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 25.03.2023 року у справі № 127/18432/21. Як вбачається з наявного договору № 6541-0252 про навчання в Київському національному лінгвістичному університеті від 06.09.2022 року, та долученої довідки № 240 від 10.04.2023 року, [PERSON] є студентом педагогічного факультету романо-германської та української філології денної форми здобуття освіти Київського національного лінгвістичного університету, за державним замовленням, за спеціальністю 014 Середня освіта, спеціалізацією 014.021 Англійська мова і література, та освітньо-професійною програмою: Іноземні мови та літератури, методика навчання іноземних мов і зарубіжної літератури (англійська мова і друга західноєвропейська мова), з періодом навчання з 19.09.2022 року по 30.06.2026 року. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно якої судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із частиною статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Як вбачається із наявних матеріалів справи, син відповідача - [PERSON] , [INFO] , на даний час здобуває ступень вищої освіти в Київському національному лінгвістичному університеті, у зв`язку із цим потребує надання матеріальної допомоги. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідач [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінню ПФУ України в Вінницькій області, та отримує пенсію за вислугу років (довідка про доходи № 6976 9793 4174 1958, видана 17.10.2023 року ГУ ПФУ України в Вінницькій області); має аліментні зобов`язання згідно судового наказу, виданого 08.02.2023 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/144/23 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у вигляді 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2023 року (з дня подачі заяви до суду), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, а також позиції сторін та вимог закону, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - сина [PERSON] , [INFO] , підлягають аліменти у твердій грошовій сумі 4000грн.00коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 11 липня 2023 року, і до закінчення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умов, що вона буде продовжувати навчання. З урахуванням того, що [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім, дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті саме на його користь, а не на користь інших осіб (матері), в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення за цим судовим рішенням, суд виходив також із наступного: Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається з матеріалів даної справи, [PERSON] навчається в Київському національному лінгвістичному університеті, за державним замовленням, тобто за кошти державного бюджету. Будь-яких належних доказів на підтвердження несення витрат за навчання, на придбання підручників, канцелярських товарів, комп`ютерних приладів, аксесуарів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, та харчування, позивачем суду не надано. Посилання позивача на розмір заробітної плати, яку отримував відповідач [PERSON] в ЗАТ «Влантана» у період 2018-2022 року, судом не приймаються до відома, оскільки надані суду документи (інформація про доходи фізичної особи, що підлягають страхуванню, та з яких нараховуються внески на державне соціальне страхування за період з 01.01.1994 року по 08.09.2022 року; довідка про нараховану і виплачену заробітну плату та інші виплати б/н від 20.09.2022 року), не можуть свідчити про те, що на час ухвалення цього судового рішення, відповідач продовжує працювати у цьому ж товаристві та отримує такий же розмір заробітку. Заяв та/або клопотань щодо витребування актуальної інформації про заробіток (дохід) відповідача, позивачем не заявлялося. Серед обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено вище, у відповідача [PERSON] на утриманні перебуває неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої на підставі судового наказу, виданого 08.02.2023 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/144/23, були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу). Відповідач [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінню ПФУ України в Вінницькій області, та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується довідкою про доходи № 6976 9793 4174 1958, видана 17.10.2023 року ГУ ПФУ України в Вінницькій області. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження того, що відповідач має інший заробіток (дохід), матеріали справи не містять. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про стягнення із [PERSON] на його користь аліментів у розмірі 10000грн.00коп. щомісячно, є необґрунтованою та такою, що може призвести до отримання відповідачем [PERSON] заробітку (доходу) у розмірі меншому, ніж гарантована державою. Окрім цього, така вимога [PERSON] може порушити принцип рівності прав дітей та містити ознаки дискримінації щодо іншої дитини відповідача - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2684грн.00коп. Згідно статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом першої інстанції визначено, що частка заробітку (доходу) відповідача, яка щомісячно буде стягуватись як аліменти на користь повнолітнього [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, за цим судовим рішенням, буде значно перевищувати визначений законом розмір прожиткового мінімуму. Таким чином, визначений судом розмір аліментів у сумі 4000грн.00коп., є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку позивача [PERSON] , забезпечення нормального функціонування його організму, та для задоволення основних соціальних і культурних потреб його особистості. З урахуванням вимог Сімейного кодексу України батьки зобов`язані в рівних частках нести витрати по навчанню своєї дитини, а тому іншу частину витрат, яку дитина несе або буде нести у зв`язку із навчанням (придбання підручників, канцелярських товарів, комп`ютерних аксесуарів, проїзду, харчування) повинна сплачувати і мати. Суд звертає увагу на те, що особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. За пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 1073грн.60коп. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано квитанцію б/н від 05.07.2023 року на суму 10000грн.00коп., та довідку щодо вартості таких послуг. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання його як дитини, яка продовжує навчання (10000грн.00коп. х 100%) / 4000грн.00коп., а тому враховуючи положення частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000грн.00коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial