Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Лисенка А.О. звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Сенс Банк», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 76861,90 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 25.10.2021 року, було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 7467, вчиненого 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 76861,90 грн. Рішенням Київського районного сду м. Полтави від 01.06.2023 року у справі № 644/10846/21, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7467, вчинений 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 76861,90 грн. Позивач вказує, що з моменту відкриття виконавчого провадженні та впродовж перебування справи в провадженні суду, із неї було стягнуто на користь відповідача кошти в сумі 76861,90 грн., та банк після визнання в судовому порядку зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - в добровільному порядку зазначену суму коштів позивачу не повернув. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути зазначену суму коштів із відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 30.10.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.12.2023 року № 1210, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача відзив на позов до суду не подав. Третя особа з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 25.10.2021 року, було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 7467, вчиненого 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 76861,90 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 18.11.2021 року, виконавче провадження № [NUMBER] було закінчено, в зв`язку зі сплатою боржником суми заборгованості та інших витрат. Однак, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.06.2023 року у справі № 644/10846/21, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7467, вчинений 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 76861,90 грн. Позивач вказує, що в рамках виконавчого провадження із неї було стягнуто на користь відповідача кошти в сумі 76861,90 грн., та банк після визнання в судовому порядку зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та закінчення виконавчого провадження, - в добровільному порядку зазначену суму коштів позивачу не повернув, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача вказувала на наявність підстав для стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, за яким на користь банку із позивача були стягнуті кошти. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів стягнутих з позивача став виконавчий напис нотаріуса № 7467 від 21.09.2021 року, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.06.2023 року у справі № 644/10846/21, - було визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Так, із наявних у справі доказів вбачається, що відповідач отримав від позивача кошти за виконавчим написом в сумі 76861,90 грн. в рамах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи стороною позивача доведені підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved