Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26 вересня 2009 року вона [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Авдїївського міського управління юстиції Донецької області (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Їхня сім`я проживає за адресою [ADDRESS] в двохкімнатній квартирі, яка була придбана у шлюбі за спільні кошти з відповідачем та була зареєстрована на відповідача. Крім того, на прохання [PERSON] щодо реєстрації дитини у вищевказану квартиру відповідачем було відмовлено. Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. Крім того, з метою нав`язати своє бачення проблемних питань відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, допускає образи що виражається в приниженні, навіть в присутності доньки. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. За останні три місяці зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім`ї. [PERSON] , як мати неповнолітньої доньки [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання спільної дитини. [PERSON] переконана, що донька повиннапроживати разом із нею. Вона любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним. У неї нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій пов`язаних з материнством. Дитина відвідує школу, облікована в медичних установах. [PERSON] постійно слідкую за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховую та піклуюсь про неї, у неї з донькою психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в адресу [PERSON] , що забере дитину до себе, тому вона звернулась до суду про визначення місця проживання дитини. При розгляді даного питання позивачка просила суд врахувати те що відповідач має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. [PERSON] не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини. Разом з тим враховуючи ту обставину що відповідач останні три місяці не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитини, у [PERSON] є підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Тому позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину. На підставі викладеного позивачка просила суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , народженої [INFO] - залишити її проживати разом із [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , « [INFO] , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2023 було відкрито провадження у даній справі. 23.08.2023 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 39957, відповідно до якого зазначив, що 18.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. 19.05.2023 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів було роз`єднано. 09.06.2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було задоволено клопотання [PERSON] про надання строку для примирення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та надано строк на примирення два місяці. Відповідач хотів примиритись з дружиною та мав надію, що у нього це вийде, але 10.08.2023 року після закінчення строку на примирення Києво-Святошинським районним судом Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 04.08.2023 року Вишневським місцевим центром з надання безоплатної вториної допомоги було видано Доручення № 03-09/262 від 04.08.2023 року адвокату Нікушиній В.С. Після цього представнику знадобився час для ознайомлення з матеріалами справи, під час якого виявилось, що Відповідач пропустив строк для подання відзиву. [PERSON] заперечує щодо задоволення позовних вимог у справі № 369/7772/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину враховуюче наступне. Позивач просить суд задовольнити її позовну вимогу та визначити місце проживання доньки [PERSON] разом із нею. Позивач та Відповідач разом зі своєю донькою [PERSON] проживають в одній квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу серії НМС №670152 від 30.03.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області. Гусарова О.В. іншого місця проживання не має та після розлучення продовжує проживати разом з Відповідачем. Відповідач забезпечує доньку всім необхідним. У нього нормований робочий день. [PERSON] працює у ТОВ «Смарті Фемілі» з 12.02.2015 року по теперішній час на посаді керівника групи представників торговельних. Зарекомендував себе як приємний в спілкуванні із клієнтами та колегами, має правильні життєві пріоритети та орієнтири. [PERSON] любить свою доньку та піклується про нею. Відповідач займається її вихованням та соціальним життям, водить її до школи та додаткові розвиваючі та творчі заняття. Повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяю розвитку та бажанням дитини. Вищезазначене підтверджується довідкою з центру позашкільної освіти «Оберіг» Боярської міської ради. В довідці зазначається, що [PERSON] , дійсно відвідувала творчий Hub центр позашкільної освіти «Оберіг» Боярської міської ради з липня по серпень 2023 року. Опікувався дитиною батько [PERSON] . Відповідач постійно слідкує за станом здоров`я доньки. Натомість [PERSON] веде себе не належним чином, не піклується про дитину. Даний факт підтверджується ситуацією яка відбувалась 07.08.2023 року. В цей день донька [PERSON] була завчасно записана на прийом до стоматолога, на прийом доньку повіз батько. Матір забувши про запис до лікаря викликала поліцію, так як думала, що її донька зникла. Це підтверджує те, що позивач не піклується про здоров`я дитини та не знає де її дитина має знаходитись в певний час доби. Вище зазначене підтверджується поясненнями [PERSON] які він надавав Фастівському районному управлінню поліції та Службі у справах дітей м. Боярки. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ще будучи в шлюбі зраджувала своєму чоловікові, що підтверджується повідомленнями у Viber. Позивач неодноразово залишала доньку вночі з батьком та поверталась додому лише наступного дня. Також перебуваючи на лікуванні проводила ніч не в лікарні, що підтверджується розпискою Позивача від 03.08.2023 року На даний момент [PERSON] проживає в квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для її проживання та виховання, у доньки є умови для занять і відпочинку, окрема кімната, яка облаштована дитячими меблями та комп`ютером, є полиці з дитячими книгами та іграшками. Зміна проживання дитини разом з матір`ю за невідомою адресою, може призвести до зміни школи та втрати друзів, що принесе моральні страждання дитині. Таким чином, проживання [PERSON] разом зі матір`ю не відповідає її інтересам. Позивач не має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням та здоров`ям дитини. На підставі вищевказаного просив суд у задоволенні позовних вимог позивача, [PERSON] відмовити повністю. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2023 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник, позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник відповідача повністю заперечували проти вимог позову, просили відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду направили клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 26 вересня 2009 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Авдїївського міського управління юстиції Донецької області (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю гр. [PERSON] , дитина [PERSON] , [INFO] на даний час проживає разом з гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , разом в одній квартирі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо. Місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №11/92 від 14.09.2023 «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] », було затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, громадянкою [PERSON] . Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, того, що поведінка чи дії позивачки [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною - [PERSON] , [INFO] , можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, те, що за місцем проживання матері створені всі умови для дитини - [PERSON] , [INFO] , а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, відсутність жодних доказів, які свідчать про неналежне виховання дитини матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , з матір`ю підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на дітей слід зазначити наступне. Згідно ст. 180, ч.3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Звертаючись до суду, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що відповідач має змогу утримувати доньку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи, що позов був поданий до суду 18 травня 2023 року, що підтверджується відповідною відміткою, то правомірним є стягнення аліментів буде починатись з 18 травня 2023 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то останній у розмірі 1073,60 грн. необхідно стягнути з [PERSON] в дохід держави. Також, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та задоволення позову, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 79, 160-161, 181-182 Сімейного кодексу України , ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: approved