Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про право власності виданого 26.09.2005 виконавчим комітетом Луцької міської ради, на підставі рішення Виконкому Липинської сільської ради від 25.05.2005 №36 зареєстрованого 03.10.2005 в електронному реєстрі Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за номером запису: 517 в книзі 7, зареєстрований номер нерухомого майна РПВН: 12171662 [PERSON] був зареєстрований власником житлового будинку [ADDRESS] . 27.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11387584000, згідно умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 25 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.08.2015 згідно з графіком погашення кредиту та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 14,50% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань, 27.08.2008 укладено договір іпотеки, згідно умов якого для забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 1138758400 він передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] . 22.12.2020 між відповідачами ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-Майно» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов якого ТОВ «Бі-Майно» придбало житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,100 га, кадастровий номер 0722883400:01:002:0454, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.05.2023, яке залишено в силі постановою Волинського апеляційного суду від 17.08.2023 у справі № 161/3583/22 договір купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-Майно» визнано недійсним. За договором\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 28.12.2021\~укладеного між\~ТзОВ «БІ-МАЙНО»\~та [PERSON] , продавець продав,\~а покупець\~ купив\~нерухоме майно\~житловий будинок\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] , загальною площею 149,2\~кв.м. кімнати, її загальна площа становить 33,2 (тридцять три цілих два десятих) кв. метрів, житлова -15,9 (п`ятнадцять цілих дев`ять десятих) кв. метрів. [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає дії відповідача незаконними, такими, що порушують право власності. Позивач вказує, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, покликаючись на ст.ст.387, 388 ЦК України. Посилаючись на викладене, просить суд, витребувати з незаконного володіння [PERSON] нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та зобов`язати державного реєстратора поновити запис, про власність на будинок за [PERSON] . Ухвалою судді від 05.09.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 05.09.2023 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач подав\~до суду\~відзив.\~Відзив мотивований\~тим,\~що 28.12.2021 між ТзОВ «БІ-МАЙНО» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Договір відплатний та посвідчений приватним нотаріусом. Жодних перешкод для укладення правочину на момент його вчинення не виявлено. Як запевнив продавець ТзОВ «БІ-МАЙНО», договір вчинявся за згодою попереднього власника [PERSON] , який зобов`язувався звільнити будинок після знаходження іншого житла. У межах розгляду справи № 161/3583/22 [PERSON] дізнався, що даний будинок виступав забезпеченням виконання зобов`язань перед ТОВ «Кей-Колект» та після укладення спірних правочинів зобов`язання перед кредитором є погашеними, отже [PERSON] є добросовісним набувачем, а майно у нього не може бути витребуване із врахуванням вимог закону та позиції Верховного Суду. Ухвалою суду від 21.11.2023 закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити. Судові витрати проси залишити за позивачем. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовних вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1 та 2 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 26.09.2005 виконавчим комітетм Луцької міської ради, рішення Виконкому Липинської сільської ради від 25.05.2005 №36 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 27.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11387584000, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 25000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.08.2015, згідно з графіком погашення кредиту та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 14,50% річних. 27.08.2008 між АКІБ «УкрСиббапк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 1138758400 [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] . 22.12.2020 між ТзОВ «Кей-Колект» та ТзОВ «БІ- Майно» укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ТзОВ «БІ- Майно» придбало житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,100га. кадастровий номер 0722883400:01:002:0454, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.05.2023, яке залишено в силі постановою Волинського апеляційного суду від 17.08.2023р. у справі № 161/3583/22 договір купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-Майно» визнано недійсним. 28.12.2021 між ТзОВ\~«БІ-МАЙНО»\~та [PERSON] \~укладено договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~житлового будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] , загальною площею 149,2\~кв.м. кімнати, її загальна площа становить 33,2 (тридцять три цілих два десятих) кв. метрів, житлова -15,9 (п`ятнадцять цілих дев`ять десятих) кв. метрів. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 2390472256 власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Ч.5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~від 26.05.2023\~та постановою\~Волинського апеляційного\~суду від\~17.08.2023\~у справі\~№ 161/3583/22,\~встановлено,\~що ТОВ\~«Кей-Колект»\~було порушено\~вимоги ст.\~35\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~що є\~підставою для\~визнання недійсним\~договору купівлі-продажу\~предмета іпотеки:\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~укладеного 22.12.2020\~між ТОВ\~«Кей-Колект»\~та ТОВ\~«Бі-Майно»,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Пономарьовою\~Д.\~В.\~Також встановлено,\~що кредитні\~кошти [PERSON] \~були надані\~в іноземній\~валюті на\~споживчі цілі,\~він є\~майновим поручителем.\~Водночас іншого\~житла,\~окрім житлового\~будинку,\~що є\~предметом іпотечного\~договору,\~позивач не\~має і\~загальна площа\~спірного будинку\~складає 149,2\~кв.м.\~Закон України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» втратив\~чинність 21.04.2021,\~а договір\~купівлі-продажу\~будинку позивача\~укладено 20.12.2020,\~тобто під\~час дії\~мораторію і\~всупереч вимогам\~вказаного Закону\~було здійснено\~продаж предмета\~іпотеки.\~Таким чином,\~підстави для\~укладення договору\~купівлі-продажу\~майна були\~відсутні,\~а у\~нотаріуса були\~відсутні підстави\~для проведення\~державної реєстрації\~права власності\~на зазначене\~нерухоме майно\~за відповідачем\~ТОВ «Бі-Майно»,\~відповідно до\~Закону України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті».\~З наведеного\~випливає,\~що договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 22.12.2020,\~укладений між\~ТзОВ «Кей-Колект»\~та ТзОВ\~«БІ-\~Майно»,\~і в\~подальшому договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 28.12.2021\~укладений між ТзОВ «БІ-МАЙНО» та [PERSON] укладені поза волею власника житлового будинку. Судом встановлено, що 28.12.2020 між ТзОВ «БІ-МАЙНО» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] . У п.1.5 договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 22.12.2020 між ТзОВ «БІ-МАЙНО» та [PERSON] зазначено, що покупець свідчить, що всі факти, зазначені в даному договорі, доведені до його відома, майно, що відчужується візуального оглянуте ним до підписання даного договору. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик майна Покупець немає. Покупцю відомо, що в будинку зареєстрований [PERSON] 1965 року народження. Відповідно до п.3.1 ТзОВ «БІ-МАЙНО» зобов`язується до 31.12.2020 зняти з реєстрації [PERSON] , а в день посвідчення договору, виселити та звільнити майно від речей домашньої обстановки та вжитку, передати його Покупцю, нести відповідальність за неналежне виконання цього пункту договору також у разі невиконання його іншими особами, які проживають в цьому житловому будинку, нести обов`язок по утриманню житлового будинку, сплатити комунальні платежі за період фактичного проживання, а також відповідати за вказаний стан майна до моменту його фактичного звільнення. В пункті 3.2. вказаного договору, зазначено, що покупець зобов`язується прийняти майно у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього договору. Таким чином, [PERSON] укладаючи договір купівлі-продажу з ТзОВ «БІ-МАЙНО» був обізнаним про майнові права [PERSON] щодо спірного житлового будинку. Крім цього, відчужуючи [PERSON] житловий будинок, ТзОВ «БІ-МАЙНО» порушило норми ст.ст.33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а сам договір не містить даних про зобов`язання [PERSON] про звільнення будинку, останній не був стороною такого договору. Згідно зі ст. 387 ЦК України,\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~ст.\~388 ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст. 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) вказано, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14). Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 757/26182/14-ц та від 19 січня 2022 року у справі № 753/14586/19. \~ \~ \~ \~Суд не\~приймає до\~уваги посилання\~представника відповідача\~на те,\~що договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 28.12.2021\~укладений між ТзОВ «БІ-МАЙНО» та [PERSON] вчинявся за згодою попереднього власника [PERSON] , який зобов`язувався звільнити будинок після знаходження іншого житла, оскільки в даному договорі відсутні зобов`язання [PERSON] вчинити вказані дії та він не є стороною договору. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовна вимога [PERSON] про витребування з незаконного володіння [PERSON] нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] є підставною та підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги позивача про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , то суд виходить з наступного. Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ч.3 ст.26 Закону визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом «а»\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, згідно із Законом рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. \~ \~ \~ \~Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Щодо вимоги [PERSON] про зобов`язання державного реєстратора поновити за ним запис, про власність на будинок, то суд відмовляє позивачу в цій частині позовних вимог, оскільки його порушене право поновлено шляхом витребування майна з незаконного володіння [PERSON] та скасування за ним державної реєстрації. Оскільки, позивач просив залишити за ним судові витрати, то питання щодо їх розподілу судом не вирішується. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене,

Outcome: partial