Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Рух справи 05.12.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 29.11.2022, за підписом представника позивача - адвоката Студенцова О.О. (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] : - заборгованості в загальній сумі 22 691,62 грн, яка складається з: - 20 240,23 грн - заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2020 по 01.10.2022; - 1 963,73 грн - інфляційні нарахування; - 487,66 грн - 3% річних; - витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 880,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано суді по реєстру 06.12.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі. Відповіді на такі запити надійшли до суду 12.12.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду від 19.12.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.04.2023 до суду надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів (а.с. 54-56). Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України уу клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Оскільки клопотання [PERSON] про витребування доказів не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, суд залишає його без задоволення. 06.04.2023 до суду надійшла заява [PERSON] про виклик в якості свідків співвласники багатоквартирного будинку, які можуть підтвердити факт підробки Протоколу загальних зборів, факти несанкціонованих ремонтів в електрощитовій будинку; відсутність комунікації Голови правління із співвласниками; факти вимагання сплати неіснуючих боргів, розрахованих по табличках з цифрами і т.д. (а.с. 57-58). Частинами 1, 2 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України суд не вбачає правових підстав для виклику та допиту визначених [PERSON] осіб в якості свідків та у задоволенні відповідного клопотання відмовляє. 30.05.2023 до суду надійшло клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (а.с. 87-88). В обґрунтування такого клопотання вказано, що на даний час заявник перебуває на службі в Державній прикордонній службі України та був мобілізований за призовом на особливий період з 25.02.2022, що підтверджується Витягом з Наказу начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 25.02.2022 року № 57-ОС. Поряд з цим, на даний час заявник також проходить службу, що може бути підтверджено медичними документами та довідкою Державної прикордонної служби України від 23.03.2023. До такого клопотання додано копії: -витягу з наказу начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 25.02.2022 про призначення майора [PERSON] старшим (системним адміністратором) відділення забезпечення функціонування програмно-технічного комплексу надавача відділу надання кваліфікованих електронних довірчих послуг центру криптографічного захисту інформації (а.с. 89); -довідки постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії від 13.01.2023 про придатність до військової служби (а.с. 90). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 частини першої ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Як вбачається зі змісту постанов Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 753/19628/17, від 21.12.2022 у справі № 456/2541/19, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. З висновків, викладених у судових рішеннях Верховного Суду у справах від 14.12.2022 № 757/52540/16-ц та від 17.01.2023 № 501/1699/17 вбачається, що для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань. Натомість, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач у справі перебуває складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, які переведені на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф на території України. Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи (див. постанову Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 174/760/21, провадження № 61-8044св23). Заявник не вказав у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження учасника справи на військовій службі, виходячи із заявлених позовних вимог, підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування та/або приймати участь у розгляді справи через представника. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для зупинення провадження у даній справі. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Обґрунтування позову В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що ОСББ «Каштан-42» забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку [ADDRESS] та його прибудинкової території за рахунок коштів співвласників будинку. Зазначається, що протоколом № 1-20 загальних зборів ОСББ «Каштан-42» від 26.01.2020 було затверджено внесок (з січня 2020) на управління будинком в розмірі 6,65 грн/кв.м. (5,92 грн/кв.м. - для перших поверхів). В подальшому, на підставі протоколу 1-21 загальних зборів ОСББ «Каштан-42» від 20.03.2021 було затверджено внесок (з квітня 2021) на управління будинком в розмірі 7,60 грн/кв.м. (6,87 грн/кв.м. - для перших поверхів). Також, цим протоколом було затверджено додатковий внесок на капітальний ремонт мережі централізованого опалення та реконструкцію, модернізацію теплового пункту будинку у розмірі 10 грн/кв.м. на період з 01.04.2021 по 01.10.2021 Також у позові вказується, що протоколом № 3п/2020 зборів правління ОСББ «Каштан-42» від 27.07.2020 було вирішено нарахувати мешканцям одноразову виплату у розмірі 3 грн/кв.м. для виконання висотних робіт по обиттю лицьової плитки на фасаді будинку через аварійний стан. Окрім того, зазначається, що відповідачі використовують частину сходової клітини площею 3.25 грн/кв.м. для своїх власних потреб, однак внесок за користування такими місцями загального користування у розмірі 5,92 грн/кв.м., встановлений протоколом № 2п/2019 зборів правління ОСББ «Каштан-42» від 23.12.2019, не сплачують. Позивач наголошує, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , однак обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території належним чином не сплачують, внаслідок чого мають заборгованість за період з 01.01.2020 по 01.10.2022 в загальній сумі 22 691,62 грн. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси шляхом ухвалення рішення про задоволення позову. Щодо правової позиції [PERSON] 06.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за підписом [PERSON] , в якому вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 59-69). При цьому, відповідач вказує, що стороною позивача не долучено до позову належних та допустимих доказів на підтвердження формування, відведення та закріплення прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Зауважує, що право власності на нерухоме майно підтверджується даними відповідних реєстрів нерухомого майна, а не оформленою ОСББ «Каштан-42» довідкою про власників квартири [ADDRESS] . Вказує, що довідка від 07.10.2022 не містить інформації про порядок здійснення розрахунку боргу, а тому не дає підстав зробити висновок про те, що розрахунки здійснювались на підставі рішень, прийнятих ОСББ «Каштан-42» у 2020-2022 і які обов`язкові до виконання відповідачем. Відповідач звертає увагу, що визначені законом мета і предмет діяльності ОСББ не передбачають провадження останнім господарської діяльності, а тому ОСББ «Каштан-42» не є суб`єктом господарювання і не може надавати житлово-комунальні послуги. Окрім того, наголошує, що в матеріалах справи відсутні договори про надання ОСББ «Каштан-42» будь-якої комунальної послуги відповідачам. Також, у відзиві вказується, що визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників є виключною компетенцією загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку і не може бути делегована правлінню, а відтак правління ОСББ «Каштан-42» не могло нарахувати співвласникам одноразову виплату в розмірі 3грн/кв.м. на підставі протоколу № 3п/2020 від 27.07.2020, а також внесок за користування місцями загального користування для власних потреб в сумі 5,92 грн/кв.м. Окрім того, у відзиві звертається увага на те, що довідка про колективне споживання комунальних послуг холодного водопостачання та водовідведення не містить інформації про порядок здійснення розрахунку боргу відповідача, а тому не є законною підставою для здійснення будь-яких нарахувань останньому. Акцентується, що в порушенням вимог ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», позивачем не долучено до матеріалів справи детальний розрахунок розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг, а також не надано показань лічильників обліку споживання відповідної комунальної послуги. Зауважується, що документ, який на думку позивача, підтверджує наявність заборгованості відповідачів є таблицею довільних та необгрунтованих нарахувань та не містить підпису відповідальної за його складення особи. Щодо витрат на правову допомогу вказує, що [PERSON] не могла підписати договір про надання правової допомоги № А/1801/2022/ХВ-32 від 18.01.2022 з огляду на відсутність повноважень. Окрім того, зазначає, що такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з тим, що ТОВ «Київський центр права» не є ані адвокатським бюро, ані адвокатським об`єднанням, а тому Договір про надання правової допомоги № А/1801/2022/ХВ-32 від 18.01.2022 не є договором про надання правової допомоги в розумінні ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. З інформаційної довідки № 292855332 від 28.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за пошуковим запитом: « [ADDRESS] » вбачається, що такий об`єкт нерухомості має загальну площу 71,2 кв.м. та належить [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 кожному з співвласників (а.с. 13). Зі змісту довідки про наявність договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг по утриманню будинку та прибудинкової території від 07.10.2022 вбачається, що ОСББ «Каштан-42» станом на 07.10.2022 укладено наступні договори (а.с. 1): -договір № D24M1992 від 28.01.2020 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, укладений з ПАТ «ОТІС»; -договір № 24812 від 06.02.2020 про вивезення твердих побутових відходів, укладений з ТОВ «Альфатер-Київ»; -договір № 18/ЦОКК/13/1/27734 про надання послуг з розподілу (передачі)електричної енергії, укладений з ПАТ «ДТЕК «Київські Електромережі». Також, до позовної заяви долучено протокол № 1-20 загальних зборів ОСББ «Каштан-42» від 26.01.2020 (а.с. 16-18), яким вирішено, зокрема затвердити внесок (з січня 2020) на управління будинком в розмірі 6,65 грн/кв.м. (5,92 грн/кв.м. - для перших поверхів). Зі змісту протоколу № 1-21 загальних зборів ОСББ «Каштан-42» від 20.03.2021 (а.с. 19-21), вбачається, зокрема, що співвласниками затверджено внесок (з квітня 2021) на управління будинком в розмірі 7,60 грн/кв.м (6,87 грн/кв.м. - для перших поверхів). Також, цим протоколом було затверджено участь ОСББ «Каштан-42» у програмі співфінансування реконструкції, технічного переоснащення спільного майна (70/30) по наступним роботам: капітальний ремонт мережі централізованого опалення; реконструкція, модернізація теплового пункту будинку. Прийнято розмір внеску на ці роботи з 01.04.2021 по 01.10.2021 в розмірі 10 грн/кв.м. Протоколом № 3п/2020 зборів правління ОСББ «Каштан-42» від 27.07.2020 було вирішено нарахувати мешканцям одноразову виплату у розмірі 3 грн/кв.м. для виконання висотних для зняття аварійної плитки (а.с. 22). Зі змісту Протоколу № 2п/2019 зборів правління ОСББ «Каштан-42» від 23.12.2019 вбачається, що одноголосно прийнято рішення провести обмір пригороджених мешканцями приміщень у місцях загального користування та встановлено плату за їх використання розміром суми внеску на управління будинком за 1 кв.м. з 01.01.2020 (а.с. 23). За змістом довідки № 1 від 07.10.2022, ОСББ «Каштан-42» цією довідкою підтверджує той факт, що у період з 01.05.2020 по 01.12.2020 ОСББ виступало у якості колективного споживача комунальної послуги з постачання холодної води та водовідведення, на підставі чого і здійснювало нарахування співмешканцям за ці послуги у відповідний період (а.с. 24). До позовної заяви долучено документ «особовий рахунок сплати за комунальні послуги за 01.01.2020-30.09.2020» (а.с. 25), де у графі «відповідальний» вказано [PERSON] , [PERSON] , з якого вбачається, що сукупна заборгованість відповідачів становить 22 691,62 грн та складається з: -20 240,23 грн - заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2020 по 01.10.2022; -1 963,73 грн - інфляційні нарахування; -487,66 грн - 3% річних; Також, до позову долучено статут ОСББ «Каштан-42», затверджений протоколом № 1-21 від 20.03.2021 загальних зборів ОСББ (а.с. 26-34), договір про надання правової допомоги № А/18012022/ХВ-32 від 18.01.2022, укладений між ОСББ «Каштан-42» та ТОВ «Київський центр права» (а.с. 35-36), акт № 2311 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23.11.2022 на загальну суму 2 880,00 грн (а.с. 37), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 38), а також платіжні доручення від 08.09.2022 та від 04.10.2022 на загальну суму 2 880,00 грн (а.с. 39-40). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. При цьому, суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Разом з тим, згідно п. 6 ч. ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Положеннями ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17): «відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними». З інформаційної довідки № 292855332 від 28.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за пошуковим запитом: « [ADDRESS] » вбачається, що такий об`єкт нерухомості має загальну площу 71,2 кв.м. та належить [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 кожному з співвласників. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Положеннями ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, Суд погоджується з доводами позивача про те, що належними відповідачами в даному випадку є [PERSON] , [PERSON] , оскількі саме на них, як на власниках, лежить обов`язок утримання квартири [ADDRESS] . У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Згідно з ст. 22 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. За змістом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Стаття 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах. Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з ст.ст. 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду, зокрема, розрахунок заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком та прибудинкової території, житлово-комунальним послугам по квартирі [ADDRESS] , за змістом якого сукупна заборгованість становить 22 691,62 грн та складається з: -20 240,23 грн - заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2020 по 01.10.2022; -1 963,73 грн - інфляційні нарахування; -487,66 грн - 3% річних; Суд зазначає, що відповідачі доводів позивача про визначену ним у позові суму заборгованості не спростували, контррозрахунку заборгованості не зробили, доказів сплати заборгованості не подали, факт ненадання житлово-комунальних послуг, або відмови від отримання таких послуг - не довели. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення основної суми заборгованості і його розміру. При цьому, як зазначалось, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачі в ході судового розгляду справи не надали, як і не надали допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що правомірним є стягнення з кожного з відповідачів заборгованості пропорційно їх частці власності на квартиру (1/2) а саме: по 10 120,37 грн з кожного з відповідачів (20 240,23 грн : 2). Разом з тим, щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зауважити, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин. Починаючи з 24.02.2022 та на час звернення з позовом до суду в Україні запроваджено воєнний стан, який неодноразово продовжено. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Отже, з урахуванням наведених положень закону, вбачається, що з 17.03.2020 заборонено нарахування та стягнення судом неустойки (штрафів, пені), 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне здійснення особою платежів за житлово-комунальні послуги. Їх нарахування на суму боргу за надані послуги є помилковим та порушує норми чинного законодавства. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат й встановив, що позивач наведені обмеження щодо нарахування цих сум не врахував. Отже у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2 208,09 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (89% від 2 481,00 грн; а.с. 12), шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 1 104,04 грн. Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч. 1, с. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову ОСББ «Каштан-42» просить суд, зокрема, стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 880,00 грн (а.с. 8). На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, долучено копії: -договору про надання правової допомоги № А/18012022/ХВ-32 від 18.01.2022, укладеного між СОББ «Каштан-42» та ТОВ «Київський центр права» (а.с. 35-36); -акту № 2311 від 23.11.2022 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) /а.с. 37/; -розрахунку витрат на правову допомогу (а.с. 38); -платіжних доручень від 08.09.2022 та від 04.10.2022 (а.с. 39, 40). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до ст. 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч. 3 ст. 4 зазначеного Закону). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 757/13974/21-ц, провадження № 61-10048св22). Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України (див. п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для компенсації позивачу у даній справі витрат на юридичні послуги. Враховуючи викладене,

Outcome: partial