Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У зв`язку з тим, що 24 жовтня 2012 року він передав, а [PERSON] отримав автомобіль марки "Renault-Magnum", державний номерний знак [NUMBER] , і напівпричіп "Аскерман", державний номерний знак [NUMBER] , у борг на виплату за 23000 доларів США, за умовами договору [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму протягом 18 місяців, на підтвердження правочину боржником було складено розписку у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , однак станом на сьогоднішній день [PERSON] частинами передано йому грошові кошти на загальну суму 10900 доларів США, остання передача коштів відбулася 17 квітня 2021 року у розмірі 200 доларів США, з цього моменту [PERSON] відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, став уникати зустрічей, ухилятися від телефонних переговорів, категорично відмовився повернути борг і на адресовану йому претензію про повернення коштів не відреагував, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12100 доларів США та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Рибак Ю.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що між сторонами виник спір з приводу того, що в 2012 році позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] автомобіль з напівпричіпом і були видані генеральні довіреності на право розпорядження автомобілем, при цьому договір купівлі-продажу не укладався. До 2021 року відповідач сплачував вартість транспортних засобів частинами, однак з 2021 року заявив, що більше віддавати кошти він не буде і у квітні 2021 року була написана остання розписка про отримання коштів, а у липні 2021 року відповідач розпочав переоформлювати транспортні засоби на дружину. За розпискою [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 2014 року, однак в подальшому він запевняв позивача в тому, що сплатить кошти, що він певний час і робив, а тому інша дата в розписці не була встановлена. Після відмови відповідача сплачувати кошти, позивач хотів скасувати дію довіреностей, однак такі довіреності не були скасовані. Напівпричіп на даний час залишається зареєстрованим за позивачем, хоча перебуває у відповідача [PERSON] , а автомобіль відповідач переоформив на дружину. Вважає позовні вимоги про стягнення недоплачених коштів обґрунтованими і просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Хвесь В.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву, суду пояснив, що позивач передав відповідачу автомобіль і напівпричіп 24 жовтня 2012 року, а у 2014 році була видана генеральна довіреність на розпорядження автомобілем. У розписці було зазначено термін виконання зобов`язань по сплаті коштів відповідачем, що становив 18 місяців. Відповідач повністю виконав зобов`язання за розпискою у строк, що в ній вказаний, і жодних вимог чи претензій позивач до нього не висував і до суду з позовом не звертався. Коли у 2014 році він сплатив всі кошти, позивачем була видана розписка про їх отримання, однак таку розписку відповідач зберігав протягом п`яти років і у 2019 році її знищив. Спір між сторонами виник у 2021 році, коли відповідач розпочав переоформлювати транспортні засоби на дружину. При оформленні автомобіля проблем не виникло, однак при переоформленні напівпричіпу було встановлено, що у ньому перебиті номери кузова. Позивач пообіцяв переоформити напівпричіп, однак цього не зробив, а натомість технічний паспорт на нього залишився у відповідача. Зазначив про сплив строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом і просить відмовити в його задоволенні. Допитаний в судовому засіданні за правилами допиту свідка позивач [PERSON] суду дав покази, що передав відповідачу [PERSON] під виплату автомобіль із напівпричіпом, про що була написана розписка. Відповідач в обумовлений строк не сплатив кошти за транспортні засоби, однак через часті перебування в рейсах продовжував і надалі сплачувати кошти, в зв`язку з чим були видані генеральні довіреності на його ім`я. Про передачу коштів писалися розписки, однак всі вони у нього не збереглися. Залишилася лише остання розписка про отримання коштів. При останній сплаті 200 доларів США [PERSON] повідомив його, що сплачувати залишок заборгованості більше не буде. Він хотів скасувати дію довіреностей для того, щоб відповідач не зміг перереєструвати автомобілі на іншого власника. Вказував, що він є власником напівпричіпа, однак де він на даний час йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні за правилами допиту свідка відповідач [PERSON] суду дав покази, що отримав від відповідача [PERSON] автомобіль марки "Renault-Magnum" з напівпричіпом під виплату 23000 доларів США протягом 18 місяців. В обумовлений строк він сплатив всю суму, після чого позивач видав на його ім`я генеральні довіреності. У 2021 році він вирішив переоформити транспортні засоби на дружину. З переоформленням автомобіля проблем не виникло, однак при переоформленні напівпричіпу було виявлено, що в ньому перебиті номери кузова. В зв`язку з цим, позивач зобов`язався забрати напівпричіп і повернути йому сплачені кошти, однак цього не зробив, розпочалися претензії з його боку, після чого він звернувся і до суду з даним позовом. Напівпричіп стояв на штрафмайданчику, але потім брат позивача його забрав. При цьому технічний паспорт на напівпричіп залишився в нього і він мав його віддати як тільки позивач поверне кошти за напівпричіп. Про розписку від 17.04.2021 року йому нічого не відомо і у 2021 році він взагалі не сплачував 200 доларів відповідачу, оскільки повернув обумовлену суму вчасно. Заслухавши пояснення представників сторін, показання як свідків самих сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 24 жовтня 2012 року позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав автомобіль марки "Renault-Magnum", державний номерний знак [NUMBER] , і напівпричіп "Аскерман", державний номерний знак [NUMBER] , у борг під виплату 23000 доларів США протягом 18 місяців, на підтвердження правочину боржником було складено розписку у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить її копія, наявна в матеріалах справи. 03 листопада 2014 року [PERSON] було видано на ім`я [PERSON] генеральні довіреності на розпорядження вищевказаними транспортними засобами, що були посвідчені приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Пришко О.О. і зареєстровані в реєстрі за номерами 1600 і 1689. Як вбачається із копії розписки від 17 квітня 2021 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 200 доларів США в рахунок погашення частини боргу (залишається борг в сумі 12100 доларів США). Вказана розписка містить лише підпис позивача [PERSON] , однак не містить підпису відповідача [PERSON] , а його прізвище і по батькові вказано невірно. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.07.2021 року, власником транспортного засобу "Renault-Magnum" є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 19.06.2020 року, власником транспортного засобу "Ackerman" є [PERSON] . Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, виходячи з вищенаведеного, оцінивши всі наявні у справі докази, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у зв`язку з невиконанням зобов`язання, оскільки надана ним розписка від 17 квітня 2021 року про ніби-то отримання грошових коштів в сумі 200 доларів США не може бути належним доказом, що підтверджував би дійсну сплату таких коштів. У вказаній розписці невірно вказано прізвище і по батькові відповідача [PERSON] , а підпис позивача [PERSON] візуально відрізняється від його ж підпису у розписці від 24 жовтня 2012 року. Окрім того, враховується і та обставина, що в день видачі розписки, а саме: 17 квітня 2021 року, відповідач [PERSON] був відсутній у Рівненській області, на підтвердження чого ним надані відповідні докази. Розписка від 17 квітня 2021 року викликає сумнів і тому, що це єдина розписка, яка збереглася у [PERSON] , про що він сам ствердив в судовому засіданні, хоча він писав не одну розписку про повернення йому коштів. Ця розписка не містить підпису [PERSON] і чомусь такої розписки в останнього немає. [PERSON] в суді, при допиті його як свідка, ствердив, що такої розписки він не писав і цього не заперечив свідок, позивач [PERSON] , який ствердив, що він сам писав цю розписку. Це викликає певні сумніви, а тому ця розписка не може бути належним доказом і суд вважає, що вона могла бути виготовлена позивачем [PERSON] для того, щоб мати доказ, що він не пропустив строк позовної давності, хоча якщо виходити із змісту розписки від 24 жовтня 2012 року такий строк позивач дійсно пропустив, на що було наголошено відповідачем [PERSON] у заяві про застосування строку позовної давності. Тому суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. Однак суд вважає, що немає необхідності відмовляти у задоволенні позову по причині пропуску строку позовної давності, оскільки приходить до висновку про безпідставність і недоведеність позовних вимог. В позові позивач посилається на статті ЦК України, які регламентують позику, але із розписки вбачається, що це не була позика, а тому в даному випадку посилання на статті ЦК України, які регламентують позику є безпідставно. Із аналізу розписки від 24.10.2012 року вбачається, що за автомобіль і напівпричіп [PERSON] мав сплатити разом 23 000 доларів США, але у розписці не вказана окремо вартість автомобіля і окремо вартість напівпричіпа. Оцінка напівпричіпа на час розгляду справи не проведена. Як видно із свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, автомобіль на даний час зареєстрований на дружину відповідача [PERSON] - [PERSON] . В той же час напівпричіп зареєстрований на [PERSON] , чого він не заперечив в судовому засіданні. Суд не може взяти до уваги доводи представника позивача, адвоката Рибака Ю.В., про те, що за [PERSON] зареєстровано інший напівпричіп, ніж той, що передавався відповідачу [PERSON] , оскільки в нього інший реєстраційний номер. Так дійсно, у свідоцтві про реєстрацію напівпричіпа серії [NUMBER] вказано реєстраційний номер [NUMBER] (відповідачу згідно довіреності передавався напівпричіп з реєстраційним номером [NUMBER] ), але інші ідентифікуючі дані (марка і модель напівпричіпа, рік його випуску, номер кузова (шасі, рами) є одинакові. Отже мова йде про один і той же причіп. Оскільки претензій по автомобілю позивач до відповідача не має і не заперечує правомірності його оформлення на дружину відповідача, то суд вважає, що саме напівпричіп позивач оцінює в 12100 доларів США. Але суд не вбачає підстав і це не доведено належними доказами, що відповідач [PERSON] має відшкодовувати якісь кошти за напівпричіп, який зареєстрований на позивача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів не доведені належними і допустимими доказами, позов є необґрунтованим, тому в їх задоволенні необхідно відмовити. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed