Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

позивачка, через свого представника - адвоката Волощука В. В., звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо проведення зняття 29.05.2023 о 21 год 20 хв та о 21 год 21 хв з карткового рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ), відкритого на ім`я [PERSON] кредитних коштів на загальну суму 20800,00 грн та зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути на картковий рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] ), що відкритий на ім`я [PERSON] грошові кошти в сумі 20800 (двадцять тисяч вісімсот) грн 00 коп. стислий виклад позиції сторін в обґрунтування позову позивачка покликалась на те, що вона з відповідачем підписала кредитну угоду про використання платіжної картки «Кредитка Універсальна». 29.05.2023 о 21 год 20 хв невідома особа шахрайським способом зняла з її кредитної картки 10400 грн, а цього ж дня о 21 год 21 хв ще 10400 грн. Про списання коштів вона дізналась о 24 год 22 хв та одразу звернулась до чергового оператора АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 з проханням заблокувати картку. Їй було повідомлено, що картку заблоковано. В подальшому було встановлено, що кошти зняті в банкоматі в м. Вінниця по вул. Пирогова, 31. Також 01.06.2023 вона звернулась в поліцію з заявою про шахрайські дії, про що 01.06.2023 було внесено відомості до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України. На даний час АТ КБ «ПриватБанк» не надає їй кредитних коштів. Вважає дії відповідача щодо несанкціонованого зняття коштів на загальну суму 20800 грн та просить зобов`язати відповідача повернути дану суму на її картковий рахунок. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Волощук В. В. просив позов задоволити з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач у поданому відзиві позовні вимоги заперечив, просив в позові відмовити. Вказав, що проведеною службовою перевіркою встановлено, що позивачка [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», її фінансовий телефон - [NUMBER] . 29.05.2023 о 21:48.05 год зафіксовано її звернення на гарячу лінію за номером 3700, де вона повідомила про те, що заходила за посиланням Приват 24 з логотипом ПриватБанку Є-допомога від держави та вводила авторизаційні дані - свій логін і пароль від Приват 24. За результатами її спілкування з оператором проведено блокування карт. Згідно даних сервісу «Зміна аканту Приват 24» змін в обліковому записі до 21:32 год 29.05.2023, зміни пін коду картки не зафіксовано. Згідно даних «логи входу в акант Приват 24» входження з 24.05.2023 по 29.05.2023 здійснювалось як з притаманних клієнту пристроїв, так і з непритаманних - Samsung Galaxy A21 26.05.2023, 28.05.2023, 29.05.2023, після чого і було знято готівку в банкоматі з використанням карти [NUMBER] . У зв`язку з цим можна зробити висновок, що після переходу за посиланням на «Є-допомогу» було заповнено форму, де вказано персональні платіжні дані по картковому рахунку (номер карти, термін дії, CVV), а потім самостійно введено логін та пароль для входу в Приват 24, який відомо лише позивачу, тобто перехід було здійснено на фітинговий сайт з подальшою компрометацією входу під акантом Приват 24 клієнта та стало можливим в результаті розголошення клієнтом інформації щодо свого карткового рахунку, що призвело до подальшої компрометації даних платіжної картки та зняття коштів. Під час перевірки порушень зі сторони банку не виявлено. Покликався на те, що інформація про розголошення [PERSON] конфіденційної інформації щодо своїх карток (ПІН коду картки) логіну та паролю Приват 24 підтверджена самим позивачем в розмові з оператором Банку. Враховуючи, що операції по переказу коштів були проведені 29.05.2023 о 21:20 та 21:21 год, а дзвінок до Банку цього ж дня о 21 год 48 хв, тобто позивачем повідомлено Банк про спірні операції після здійснення таких, то Банк не несе відповідальності за відшкодування збитків, відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги», а позивач в межах кримінального провадження вправі звернутись про відшкодування коштів до шахраїв. А отже банк є неналежним відповідачем. В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою від 17.10.2023 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивачки про витребування у відповідача анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Ухвалою від 10.11.2023 задоволено клопотання від 09.11.2023 представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 14.11.2023 до суду надійшла заява від відповідача про виконання ухвали суду від 17.10.2023 в частині витребування доказів. 14.11.2023представником позивача подано заяву про проведення судового розгляду за його та позивачки відсутності. Протокольною ухвалою від 14.11.2023 відкладено судове засідання до 01.12.2023. 23.11.2023 до суду надійшов відзив з клопотанням про поновлення строку для подання такого. Протокольною ухвалою від 01.12.2023 задоволено клопотання про поновлення строку для подання відзиву, відкладено судове засідання до19.12.2023. Розгляд справи по суті проведено 19.12.2023 за участю представників сторін. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень позивача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 30.05.2023 (а.с. 8) з карткового рахунку [PERSON] (картка [NUMBER] ( [NUMBER] ) 29.05.2023 о 21:20 та о 21:21 проведено зняття коштів по 10400,00 грн, разом 20800 грн (в валюті операції по 10000 грн та 20000 грн відповідно). З витягу з ЄРДР № 12023121120000107 від 01.06.2023 (а.с. 9) вбачається, що 31.05.2023 [PERSON] звернулась з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України. З короткого викладу обставин вбачається, що 28.05.2023, близько 22:00 год їй в месенджері Вайбер на мобільний номер [NUMBER] надійшло повідомлення, в якому МВФ їй запропонував допомогу в розмірі 89000 грн, після чого вона вказала, що обслуговується в ПриватБанку та вказала свій номер телефону. В подальшому 29.05.2023 о 21:20 невідома особа шахрайським щляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами в сумі 20800 грн з банківської картки [NUMBER] належними [PERSON] , завдавши останній майнової шкоди. З копії анкети-заяви клієнта від 03.06.2021 (а.с. 27-29) вбачається, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» наявні відносини як між клієнтом та Банком. З скріншоту з програмного комплексу ПриватБанку (а.с. 43) вбачається, що 29.05.2023 о 21 год 48 хв [PERSON] з номеру [NUMBER] звернулась на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк». З скріншоту з програмного комплексу ПриватБанку щодо логів входу в акаунт Приват 24 (а.с. 45) вбачається входження з непритаманного клієнту пристрою Samsung Galaxy A21 26.05.2023 о 17:15, 17:17, 17:30 год, 28.05.2023 о 23:08 год, 29.05.2023 о 19:22, 20:59, 21:20 год. З акту перевірки по факту службової записки від 15.11.2023 (а.с. 48-53) вбачається, що головний фахівець з безпеки УБ дослідивши дані сервісів «зміни акаунту Приват 24», інформацію про зміну пін коду, дані сервісу логи входів в акант Приват 24 дійшов до висновку, що можна зробити припущення, що після переходу за посиланням про Є-допомогу було заповнено форму, де вказано персональні платіжні дані по картковому рахунку (номер картки, термін дії, CVV) а потім самостійно введено логін та пароль для входу в приват 24, що вказує на те, що перехід було здійснено на фішинговий сайт з подальшою компрометацією входу під акантом Приват 24 клієнта, що стало можливим в результаті розголошення клієнтом конфіденційної інформації щодо свого карткового рахунку, що призвело до подальшої компроментації даних платіжної картки та зняття коштів. Також в судовому засіданні був відтворений запис розмови [PERSON] з працівником Call центру (а.с. 44). В ході цієї розмови позивачка повідомляла, що побачивши смс повідомлення про зняття коштів, які вона не знімала, вона намагалась зайти в додаток приват 24 однак не змогла. Повідомила, що картку не втрачала, пін код нікому не повідомляла, переходила за посиланням на Приват 24 щодо допомоги, однак номер картки не надавала, коду не надавала, адресу посилання не пам`ятає. За посиланням були варіанти обрати банк на картку якого слід перекинути допомогу з відповідними логотипами, обрала ПриватБанк та вказала номер телефону. Чи надавала будь яку іншу інформацію - не пам`ятає, точно не вказувала номер картки. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже позивачка є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Слід вказати, що Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року на яке покликається позивачка втратило чинність на підставі Постанови Національного банку № 164 від 29.07.2022. На час виникнення спірних правовідносин такі регулюються Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим Постановою Національного банку № 164 від 29.07.2022, відповідно до якого: 143. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). 146. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також, відповідно до ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.». У постанові Верховного Суду № 176/1445/22 від 16.08.2023 зазначено, що «Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для приватного права насамперед властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Судом встановлено факт звернення позивачки до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивачки дійсно було відсутнє волевиявлення на вчинення банківських операцій щодо зняття коштів на загальну суму 20800 грн, що відбулось 29.05.2023. Суд звертає увагу на те, що посилання відповідача у відзиві на висновок про те, що після переходу за посиланням на «Є-допомогу» позивачкою було заповнено форму, де вказано персональні платіжні дані по картковому рахунку (номер картки, термін дії, CVV) є непереконливим, базується на акті перевірки по факту службової записки від 15.11.2023, в якому, в свою чергу таке сформульовано як припущення. В телефонній розмові на номер гарячої лінії ПриватБанку, запис якої був досліджений в судовому засіданні [PERSON] не повідомляла, що вона, окрім номера телефону, на який і прийшло таке повідомлення, надавала інформацію щодо паролю, номеру картки чи терміну її дії, CVV коду. Також, як стверджує відповідач, та що підтверджено інформацією з Логів входу в акаунт Приват 24 по клієнту [PERSON] , зняття коштів відбулось з допомогою телефону Samsung Galaxy A21, вхід з якого відбувався 26.05.2023 о 17:15, 17:17, 17:30 год, 28.05.2023 о 23:08 год, 29.05.2023 о 19:22, 20:59, 21:20 год. Водночас, згідно інформації, внесеній до ЄРДР № 12023121120000107 за заявою [PERSON] нею в заяві повідомлено, що посилання для отримання допомоги вона отримала в месенджері Вайбер 28.05.2023, близько 22:00. Тобто авторизація телефону, яким скористались шахраї відбулась до того, як [PERSON] переходила за посиланням для отримання допомоги. Таким чином суд вважає встановленими та не спростованими відповідачем обставини, а саме, що позивачка [PERSON] , як користувач карток ПриватБанку своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН коду або інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Дві банківські операції із зняття грошових коштів по 10400 грн, у сумі 20800 грн з карткового рахунку позивачки відбулися не за її розпорядженням. Виявивши незаконні банківські операції, а саме безпідставне зняття коштів, позивачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. Натомість відповідачем безспірно не доведено, що вказані операції були здійснені третіми особами з використанням розголошених позивачкою авторизаційних даних. Посилання відповідача на ту обставину, що позивачка порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що позивачка свідомо чи несвідомо сприяла незаконному використанню її авторизаційних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Результати службового розслідування проведеного відповідачем за вказаним фактом, хоча і встановили ряд важливих обставин, однак безсумнівно не довели вини чи бездіяльності відповідачки. Сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як зняття коштів з рахунку позивачки, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що своїми діями чи бездіяльністю позивачка сприяла розголошенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Суд виходить із того, що за такою категорією спорів Банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Якщо ці обставини не доведені, споживач банківських послуг не повинен нести відповідальність за такі операції. До такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі колегії суддів Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що дії відповідача по зняттю коштів з рахунку позивачки є неправомірними, така такі кошти повинні бути повернуті, а отже позов слід задовольнити. щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн Також, відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представником позивача до закінчення судових дебатів у справі подано заяву про, те що ним до суду буде подано, протягом п`яти днів з дня винесення рішення, докази понесених судових витрат по справі, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: approved