Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно. Будучи спадкоємицею І черги після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку, необхідного для прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки будучи єдиною спадкоємицею покійного, яка претендує на спадщину, та маючи на руках правовстановлюючі документи на майно померлого, вона вважала, що будь коли може оформити спадщину після смерті чоловіка. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві її представник адвокат Данищук В.В. клопотав про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак конверт повернувся до суду неврученим із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі на підставі поданих до суду заяв та доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до приписів ч.2 ст.\~247\~ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяви учасників судового процесу, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено,\~що [INFO] \~помер [PERSON] ,\~що вбачається\~з копії\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 11.08.2014\~(а.с.9), у зв`язку із чим відкрилася спадщина на все належне йому майно. За життя\~ [PERSON] заповідального розпорядження щодо свого майна на випадок смерті не вчиняв, спадкоємцями його майна за законом є його дружина [PERSON] ,1965 р.н. та донька [PERSON] , 1986 р.н. Родинний зв`язок позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] , як між дружиною та чоловіком, підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 17.05.2012 Заставнівським РВ УМВС в Чернівецькій області та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07.11.1983 (а.с.16). Судом встановлено, що оскільки на момент відкриття спадщини позивачка [PERSON] із спадкодавцем не проживала, тому з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно в жовтні 2022 року звернулася до нотаріуса. Проте у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Наведене вбачається із матеріалів спадкової справи №182/2022 від 10.10.2022, заведеної щодо майна померлого\~\~ [PERSON] , яка була предметом дослідження під час судового розгляду. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. З урахуванням наведених правових положень та обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса після закінчення встановленого законом шестимісячного строку, будучи єдиною спадкоємицею першої черги, маючи на руках правовстановлюючі документи на спадкове майно, мала "законні сподівання" на отримання "активу", а саме на можливість в будь-який час належним чином оформити право власності на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , що призвело до пропуску строку на прийняття спадщини. Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на які посилається позивачка, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у межах заявлених вимог та визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту невизнаних прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого.

Outcome: approved