Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив шляхом зменшення розміру позовних вимог та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1\~507,71 грн. та інфляційні втрати в розмірі 10\~558,97 грн., а всього 12\~066,68 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.11.2020 між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 199 960 грн. на строк до 26.11.2021. Всупереч умовам договору відповідач борг не повернув в повному обсязі, внаслідок чого рішенням Личаківського районного суду м. Львова з нього стягнуто заборгованість за договором позики в загальному розмірі 186\~712,44 грн. Рішення суду набрало законної сили проте відповідачем не виконується. Тому, просить стягнути три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2021 по 23.02.2022 в розмірі 1\~507,71 грн., та інфляційні втрати, обраховані за період з 01.06.2021 по 23.02.2022 в розмірі 10\~558,97 грн., а всього 12\~066,68 грн. Відповідач не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Зазначає, що з 24.02.2023 в Україні введено воєнний стан, на період якого позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України щодо сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Просить в позові відмовити. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 28.06.2023. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.07.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.18), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Відповідач таким правом скористався та у своєму відзиві заявив клопотання про розгляд справи з викликом сторін. З огляду на відсутність належного обґрунтування ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2023 в задоволенні такого клопотання відмовлено. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої-четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/10764/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.09.2022 (а.с.8-9), яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29.05.2023 (а.с.10-11) задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 186712,44грн., з яких сума боргу в розмірі 182\~740 грн., 3% річних у розмірі 627,29 грн., пеня у розмірі 3345,15 грн. Цим же рішенням суду встановлено, що 27.11.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (безвідсоткової) №1 (а.с.25 справи № 463/10764/21), і позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кошти в загальному розмірі 199690,00 грн., що стверджується долученою копією розписки (а.с.25зв. справи № 463/10764/21). Як зазначає представник позивача, рішення суду відповідачем не виконується. Згідно наданого ним розрахунку, за період з 01.10.2021 по 23.02.2022 розмір трьох відсотків річних становить 1\~507,71 грн., а інфляційних втрат, обрахованих за період з 01.06.2021 по 23.02.2022 10\~558,97 грн., а всього 12\~066,68 грн. З метою стягнення цих коштів в примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відмова позичальника повернути борг у строки, встановлені договором свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом. При цьому, стягнення на підставі рішення суду заборгованості за договором позики в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 вказано, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Отже, вимога щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання є обґрунтованою. Згідно наданого представником позивача розрахунку, який прийнятий та перевірений судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до вимог чинного законодавства, за період з 01.10.2021 по 23.02.2022, тобто ще до введення в Україні воєнного стану розмір трьох відсотків річних становить 1\~507,71 грн., а інфляційних втрат, обрахованих за період з 01.06.2021 по 23.02.2022 10\~558,97 грн., а всього 12\~066,68 грн. Враховуючи те, що факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.09.2022, а в процесі розгляду цієї справи суду не надано доказів щодо виконання повернення боргу, позов в цілому слід визнати обґрунтованим та задовольнити. Щодо судових витрат. В силу вимог частини першої статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру зменшених позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~073,60 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved