Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів коштів з оплати житлово-комунальних послуг та утримання будинку за період з 01.0.10.2020 року по 01.10.2021 року у солідарному порядку. В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , фактично в якій проживає він з дружиною та сином, його мати [PERSON] . Ним особисто в період часу з 01.10.2020 року по 01.10.2021 року здійснювалась оплата за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 11\~524 грн. 59 коп. Вважає, що співвласники квартири повинні нести солідарний обов`язок з утримання своєї частки майна у спільній частковій власності, але в супереч невідомих обставин відмовляються брати участь у витратах на утримання належного їм майна. У зв`язку з викладеним він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідачів у відповідності до їх часток витрати, понесені ним особисто з утримання квартири, зокрема з [PERSON] у розмірі 4231 грн. 80 коп. [PERSON] 1266 грн. 67 коп. Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. Згідно автоматизованого розподілу справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Ухвалою судді від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши письмове звернення про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволені вимог у повному обсязі. Відповідачкою в свою чергу надано відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні вимог з підстав їх необґрунтованості, оскілки користувачами послуг є не лише вона та її син, а ще невістка та онук, вважає, що витрати повинні бути поділені на всіх користувачів, які проживають у квартирі. На спростування доводів відповідачки представником позивача надано відповідь на відзив. Під час минулих судових засідань відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кузнєцов Д.О. позов визнали частково, просили стягнути суму витрат у відповідності до 1/4 частки квартири, яка належить відповідачці на праві спільної сумісної власності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала з підстав не проживання у квартирі з 2008 року, у задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина, [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 13-17). Відповідно до ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, а виконавець це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В силу ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний вчасно вносити плату за надані послуги. Наведені положення житлового закону узгоджуються з правилами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі як співвласники житлового приміщення є споживачами в сенсі Закону «Про житлово-комунальні послуги» і відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України зобов`язаний сплачувати комунальні послуги. Отже, зазначені норми закону прямо наголошують на те, що у відповідачів є не тільки право володіти своїм майном, а і обов`язок його утримувати незалежно від фактичного проживання, та сплачувати послуги на утримання житла. Позивачем особисто сплачено всі витрати з утримання житла за період з 01.10.2020 року по 10.10.2021 року, що підтверджується квитанціями та не заперечується самими відповідачами. Згідно ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникає у разі неподільності предмета зобов`язання. У зв`язку з цим, інші співвласники, які належним чином сплачують комунальні послуги як за себе, так і за іншого співвласника в праві вимагати через суд стягнення в порядку регресу частину понесених витрат з недобросовісного співвласника. Таке право забезпечується ч. 1 ст. 544 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, за виру рахуванням частки, яка припадає на нього. При цьому, для звернення з такою вимогою форма власності не має значення. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.03.2019 року у справі № 521/3743/17. Надані суду письмові докази, зокрема: квитанції про сплату послуг на утримання житла, розрахунок заборгованості вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору і закону встановлена статтею 526 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених судом фактичних обставин суд вважає, що обов`язок споживачів комунальних послуг, якими є відповідачі в розумінні Закону "Про житлово-комунальні послуги", оплатити ці послуги має виконуватись належним чином, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На вказаний умовивід суду не впливає посилання відповідача [PERSON] на те, що вона не є належним відповідачем, оскільки з 2008 року не проживає в означеній квартирі, виходячи з такого. Як вже було зазначено судом вона є співвласником квартири, а тому повинна нести відповідальність зі сплати послуг за її утримання в частині сплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території у відповідності до своєї частки. Що стосується часткового визнання [PERSON] вимог позивача в частині відшкодування витрат у відповідності до її частки, суд виходить з наступного. Позивачем надано розрахунок заборгованості з якого вбачається, що витрати зі сплати на утримання будинку та прибудинкової території (3800/4=950грн.), а також водопопостачання та водовідведення (2322,02/4=580,51 грн.), розраховані від загальної суми саме у відповідності до належній їй 1/4 частки квартири. Витрати, пов`язані з вивозом побутових відходів нараховуються у відповідності до зареєстрованих осіб, тому розрахунок в цій частині також зроблено вірно, як і розрахунок за спожитий газ, оскільки в квартирі відсутній прилад обліку газу, як зазначено позивачем у відповіді на відзив і не спростовано відповідачкою. Що стосується розподілу витрат за використану електричну енергію, суд враховує, що позивач з сім`єю та відповідачка [PERSON] проживають в окремих кімнатах, кожен з них має свої побутові прилади, якими користуються окремо, тому витрати в цій частині підлягають стягненню у рівних частинах. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За змістом статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наведеного суд встановив, що відповідачі як споживачі не позбавлені обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19)). Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу договір про надання правничої допомоги № 2/22 від 04.01.2022 року (а.с. 85), акт виконаних робіт (а.с. 82), квитанція про сплату цих послуг на суму 2500 грн. (а.с. 83), акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.03.2023 року (а.с. 165), квитанція про сплату послуг від 06.03.2023 року на суму 1500 грн. (а.с. 167), додаткова угода від 03.03.2023 року (а.с. 192), квитанція про сплату послуг на суму 1500 грн. (а.с. 191), акт приймання-передачі виконаних робіт від 26.05.2023 року (а.с. 193). Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам. У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною цю суму видатків на отримання професійної правничої допомоги. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved