Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в послідуючому уточнили. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначили, що 13.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № KRK0GA00150911, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 10123,00 доларів США на термін до 11.08.2017 року. 13.09.2011 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшено на 1942,26 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 1942,26 доларів США. Також в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, отриманий кредит та відсотки за користування ним не сплачує, у зв`язку з чим станом на 18.05.2018 року заборгованість становить у розмірі 25870,50 доларів США, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту в сумі 6858,25 доларів США, заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом в сумі 6013,42 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 743,85 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 12254,98 доларів США. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення становить 6962,52 доларів США, а саме 6858,25 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 104,27 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до п.5 Договору поруки позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № KRK0GA00150911. Згідно п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, яка була пред`явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов`язання, була залишена без задоволення. Отже на основі викладеного, просять суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 6962,52 доларів США, що за курсом 26,18 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2018 року станом на 18.05.2018 року становить суму 182278,77 грн., яка складається з наступного: 6858,25 доларів США заборгованість за кредитом ( тілом кредиту), 104,27 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом. У свою чергу [PERSON] , та [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними додаткової угоди до кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, який в послідуючому уточнили. В обґрунтування уточненого зустрічного позову, зазначили, що відповідно до п. 7.1. Кредитного договору кредит надається шляхом видачі, готівкових коштів з каси Кредитодавця у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 9000 доларів США, а також суму у розмірі 1123 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору. Відповідно до п. 1.2 договору [PERSON] зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0.92 відсотка на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто 11.04 % річних. Період сплати вважається період з 13 по 17 число кожного місяця. Щомісячний платіж становить 142 (сто сорок два) долара США 96 центів. Ціль кредитування визначено - споживчі цілі. На забезпечення виконання вказаного договору між відповідачем, мною та [PERSON] було укладено договір поруки № KRK0GA00150911від 13 серпня 2007 р. [PERSON] сплачувалися всі необхідні платежі, поки через складні життєві обставини він вимушений був деякий час перебувати у місцях позбавлення волі. У зв`язку з тяжким матеріальним станом його сім`ї через відсутність його вдома, у нього виникла заборгованість зі сплати кредитного зобов`язання. 26.11.2010 року банком був поданий до [PERSON] позов про звернення стягнення на заставлене майно будинок [ADDRESS] в якому проживала його дружина [PERSON] разом малолітнім сином [PERSON] [INFO] (справа №2/782/11). Через погрози зі сторони банку відібрати домоволодіння, єдине їх житло, дружині було запропоновано нібито реструктуризацію боргу на що остання погодилася, і про це не оповістила [PERSON] . Так [PERSON] перебуваючи у тяжкому матеріальному та знервованому стані, через загрозу втратити житло, попрохала [PERSON] , щоб він надав їй від свого імені довіреність якою вона могла б представляти його інтереси в усіх державних та не державних органах нібито для реєстрації спільного сина [PERSON] за місцем проживання. 08.09.2011 року нічого поганого не підозрюючи в діях своєї дружини, [PERSON] надав їй довіреність. 13.09.2011 року банк , не повідомив ні [PERSON] , ні поручителя [PERSON] про зміну істотних умов договору, укладає нібито з [PERSON] . Додаткову угоду до кредитного договору № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року, яку підписує за довіреністю [PERSON] . Про наявність додаткової угоди до кредитного договору [PERSON] дізнався у судовому процесі у 2017 році. Згідно п. 7.1. Додаткової угоди до кредитного договору банк зобов`язується надати «Позичальнику» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.08.2007 до 11.08.2017 року включно, у вигляді кредитної лінії кредиту у розмірі 12558,23 доларів США, на споживчі цілі, а також суму у розмірі 4681,23 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.1.3 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто з 13.08.2011 року відсоткова ставка за кредитом збільшилась згідно з укладенням додаткової угоди до даного договору з 11.04 % річних до 13.08 % річних. Хоча фактично збільшення відсоткової ставки відбулося набагато раніше, у відповідності до розрахунку заборгованості наданих відповідачем до суду, а саме з 28.11.2008 року. Вважають, що дана Додаткова угода до кредитного договору суперечить закону України, виходячи з наступного: По-перше: [PERSON] не отримував через касу банку суми у розмірі 12558,37 доларів США. По друге: додаткова угода суперечить законодавству України по захисту прав споживачів, банком в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позичальником та поручителем. Відповідно до ст.1 Закону „Про захист прав споживачів " - споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на ппридбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Тому, надання коштів банком за вказаним Договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту. [PERSON] з боку Банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформації вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог статті 525 ЦК України, є підставою для визнання Кредитного Договору недійсним. Дана додаткова угода не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Банку за невиконання або неналежне виконання умов Договору, більше того договір містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку Позичальника, а саме Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що у разі порушення Позичальником будь з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує штраф у розмірі 1942 доларів США 26 центів. Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено сплату неустойки: у розмірі 100 відсотків від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом; у розмірі 100 відсотків від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. Спірна угода не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що Договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові п та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім [PERSON] не було укладено жодного договору страхування, крім договору особистого страхування від 13.06.2007 року який пролонгується кожного року до погашення кредитної заборгованості та за яким він сплачує страховий платіж у розмірі 227, 25 грн. Тому розмір 4681.23 доларів США виданий нібито на сплату страхових внесків, згідно п. 7.1. Додаткової угоди до кредитного договору є несумірний з виплатою страхового внеску, який він сплачує. Вважають , що відповідач умисно погіршив умови кредитного договору, знаючи про тяжкий матеріальний стан. Також Додаткова угода до кредитного договору суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо розрахунків за грошовими зобов`язаннями між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором, суперечить приписам ст.99 Конституції України, ст.524 Цивільного кодексу України. Правочин, який суперечить законодавству є недійсним. Пунктом п.5.2 Кредитного договору передбачено, що договір може бути змінений у встановленому цим Договором порядку. Після видачі Заставної зміни і доповнення можуть вноситися до цього Договору лише після анулювання Заставної і видачі нової Заставної, а також реєстрації нової Заставної у державному реєстрі іпотек. Також у випадку односторонньої зміни умов цього Договору банком, як передбачено цим договором, та за умови, що банк залишається власником Заставної, позичальник та іпотекодавець протягом 5(пяти) робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення банку укладають договір про анулювання Заставної і видачу нової Заставної. Банк реєструє нову заставну у Державному реєстрі іпотек. У 2008 році в односторонньому порядку була збільшена банком відсоткова ставка з 11.04% річних до 13.08% річних, про що дізналися лише у 2015 році з матеріалів судової справи, однак анулювання Закладної і видача нової Закладної не відбулася, як того вимагають умови Кредитного договору. 13.09.2011 р. при укладенні Додаткової угоди до кредитного договору анулювання Закладної і видача нової Закладної також не відбулося, тим більше що поручителя [PERSON] навіть не було про це повідомлено. Тим більше відповідно до п.13 договору поруки, укладених між банком та поручителем [PERSON] , яка зобов`язалася відповідати за виконання [PERSON] договірних зобов`язань по договору про надання споживчого кредиту № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року, кредитор (Відповідач) не вправі без згоди Поручителя змінювати умові кредитного договору, оскільки внаслідок цього збільшується обсяг її відповідальності. Однак, банк в односторонньому порядку, без згоди поручителя, підвищив відсоткову ставку з кредитним договором з 11.04% до 13.08 %, та збільшив обсяг наданих ним кредитних коштів з 900 доларів США до 12558,23 доларів США, та збільшив обсяг санкцій щодо позивача, що дає підстави, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, вважати поруку - припиненою, а договір іпотеки недійсним. Також у відповідності до п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правлінь Національного банку України від 10.05.2007 року №168, передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики за цим договором несе споживач. Ніякого попередження про це вони не отримували. Вважають, що спірна Додаткова угода була укладена на вкрай не вигідних умовах під впливом тяжких обставин, що за змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З огляду на викладене просять суд визнати недійсними Додаткову угоду до кредитного договору до кредитного договору № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року, Договір поруки № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року та Договір іпотеки дому від 13.08.2007 року. Відповідачем за зустрічним позовом АТ КБ «ПриватБанк» (позивачем за первісним позовом) надавався відзив на зустрічну позовну заяву в обґрунтування якого зазначили, що відповідно до ст. 1000-1007 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Таким чином твердження відповідача [PERSON] , що він нічого не підозрював при видачі довіреності спростовується самим текстом довіреності, та повноваженнями, що були надані при укладанні договору доручення. Укладання додаткової угоди 13.09.2011 року вчинено за довіреністю яка була чинною та не скасованою на момент підписання договору. Крім того до підписання кредитного договору банк надав усю необхідну інформацію в письмовому вигляді під підпис боржнику. При внесенні змін до кредитного договору закон не вимагає додаткового повідомлення, так як така інформація повинна доводитись банком саме до підписання кредитного договору. Крім того, до підписання кредитного договору боржник (представник) мав можливість ознайомлення з його текстом, цифрами, додатком у вигляді графіку погашення. Банк не є суб`єктом, який інформує позичальника про можливі ризики курсових коливань, таке інформування не передбачено нормативними актами. Таким чином банк виконав всі умови для надання всієї необхідної інформації як до укладення договору так і в момент його підписання. Крім того відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тож посилання на той факт, що умови договору є несправедливими, обумовлено тим, що кредитний договір є публічним договором. Згідно зі ст. 633 ЦК України, Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Тож посилання на несправедливі умови щодо відповідальності не грунтуються на законі. Також діючим законодавством не передбачено прямих заборон щодо неможливості укладання кредитного договору між банком та клієнтом в іноземній валюті. Крім того згідно виписки починаючи з дати укладання договору по договору здійснювались періодичні платежі, що відповідають умовам договору в редакції 2007 року. Проте з дати укладання Додаткової угоди та три роки поспіль відповідачем сплачувались суми передбачені новою угодою, що вказує на обізнаність сторони щодо умов нової угоди та прийняття таких умов. На підставі викладеного, просять в задоволенні зустрічного позову відмовити, а первісний позов задовольнити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , та [PERSON] (позивачі за зустрічним позовом) відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, не надавали. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. В подальшому починаючи з червня 2022 року по даний час [PERSON] неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи, у зв`язку із роботою під час воєнного стану на стратегічному підприємстві - «Укрзалізниця» Криворізьке локомотивне депо, де виконує оперативні завдання свого керівництва та має незмінний графік роботи. Розгляд по справі призначався на 23.06.2022 року, 07.09.2022 року, 31.10.2022 року, 09.01.2023 року, 27.02.2023 року, 03.05.2023 року, 23.062023 року, 29.08.2023 року, 01.11.2023 року, 14.12.2023 року, проте у судові засідання [PERSON] не з`являвся, розгляд справи судом відкладався. Кожного разу [PERSON] надавав заяви про відкладення розгляду справи за вищевказаних обставин, при цьому до заяв не було додано належних доказів, що він дійсно працює на вказаному підприємстві яке відноситься до стратегічних підприємств та виконує пов`язані із цим обов`язки, що перешкоджає явці до суду. Таким чином, такі дії [PERSON] є затягуванням розгляду справи та порушенням права позивача на розумний строк розгляду справи, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, про розгляд справи за відсутності [PERSON] . Представник відповідач за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась, раніше в ході розгляду справи зверталася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків У судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRK0GA00150911, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, на наступні цілі: 9000,00 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 1123,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії у розмірі 0,20 % дол. США від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном погашення кредиту до 11 серпня 2017 року. Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною в матеріалах справи Банківською ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №22 від 05.10.2011 року, внесеної до державного реєстру банків 19.03.1992 за № 92, що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 10.02.2016 року у справі №6-1680цс15, від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15. П. 7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека житлового будинку з господарським прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору іпотеки № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором ( т. 1 а.с. 11-13). 13 серпня 2007 року [PERSON] отримав кошти в розмірі 9000,00 доларів США, що підтверджується заявкою на видачу готівки № 1 ( т. 1 а.с. 14). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № KRK0GA00150911(том №1 а.с.15), відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Довіреністю від 08 вересня 2011 року, посвідченою начальником Софіївської виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№45) Халавка В.І., Мукушев В.В. уповноважив свою дружину [PERSON] бути його представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, органах влади, органах внутрішніх справ, прокуратурі, виконавчій службі, судах, в тому числі з правом підпису від його імені кредитних договорів та представництва його інтересів в банках, виконання інших дій, що пов`язані з виконанням даної довіреності в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством, без порушення його прав та інтересів. Довіреність видана строком на один рік - до 08 вересня 2012 року. Довіреність підписана Мукушевим В.В., його особу встановлено, дієздатність перевірено. 13 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору № KRK0GA00150911, відповідно до умов якої внесено зміни до Кредитного договору № KRK0GA00150911від 13 серпня 2007 року, а саме: 1. Суму заборгованості, що виникла з 30.08.2011 року зменшити на 1942,26 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,0 доларів США, комісія у розмірі 0,0 доларів США, пеня у розмірі 1942,26 доларів США; 2. Згідно зі статтями 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї Додаткової угоди), понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1942,26 доларів США; 3. Вказати та викласти пункт 7.1. у відповідності діючого договору позичальника: П. 7.1. банк зобов`язується надати «позичальникові» грошові кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 11 серпня 2017 року, у вигляді кредитної лінії у розмірі 12558,23 дол. США (далі - «кредит») на наступні цілі: на споживчі цілі, а також у розмірі 4681,23 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту, відповідно до пункту 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «24» по «28» число кожного місяця. Додаткову угоду від імені [PERSON] підписала за дорученням [PERSON] ( т.1 а.с. 92-93). Таким чином, банком, через підписання додаткової угоди й графіку платежів, було здійснено погашення прострочених зобов`язань шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії. Це має відображення у графіку платежів, що був підписаний сторонами під час укладання додаткової угоди до кредитного договору. Відповідно до графіку погашення кредиту щомісячний платіж визначено з 28 вересня 2011 року по 28.07.2013 року в розмірі з 266,29 дол. США. 25 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу відповідачів повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань, попереджено останніх, що у разі несплати простроченої заборгованості банк буде вимагати повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції ( т. 1 а.с. 8-10 ). Також ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.10.2011 року надсилав на адресу відповідачів повідомлення про зміну відсоткової ставки до 13,08 % річних (т. 3 а.с. 22). Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» виконало і надало [PERSON] обумовлений договором кредит, однак останній не виконав належним чином взяті за договором зобов`язання зі своєчасного повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до розрахунку доданого АТ КБ «ПриватБанк» до уточненого первісного позову, станом на 18 травня 2018 року заборгованість за кредитним договором № KRK0GA00150911від 13 серпня 2007 року становить 30696,28 доларів США, що за курсом 25,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.07.2019 року, станом на 25.07.2019 року становить 6962,52 доларів США, що за курсом 26,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2018 року, станом на 18.05.2018 року становить 182278,77 грн.,яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6858,25 дол. США, та по відсотках в розмірі 104,27 дол. США ( т. 1 а.с. 207-212). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № KRK0GA00150911 від 13 серпня 2007 року та додаткової угоди від 13.09.2011 року, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами, правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звертався до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Софіївської виправної колонії № 45 про визнання недійсною довіреності від 08.09.2011 року, посвідченої начальником виправної колонії № 45. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2017 року, залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ КБ "ПриватБанк", про визнання довіреності недійсною, відмолено. Під час винесення рішень як першою інстанцією так і апеляційною, було встановлено, що позивач [PERSON] свідомо, шляхом подачі відповідних, особисто написаних, та власноруч підписаних заяв звернувся до адміністрації виправної колонії з проханням видачі такої довіреності. Оспорювана довіреність відповідає вимогам чинного законодавства та належним чином посвідчена, цивільна дієздатність засудженого на той час [PERSON] перевірена, волевиявлення якого було вільним. Підтвердженням волі позичальника до дії реструктуризованого кредитного договору насамперед є факт сплати ним тривалий час суми обумовленої сторонами у додатковій угоді, що вбачається із доданої банком виписки по особовому рахунку та свідчить про прийняття [PERSON] умов додаткової угоди. Згідно з пунктом 1.37статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 556, пунктами 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254(які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації, зокрема і первинної, складеної в момент вчинення господарської операції, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунки заборгованості, виконані в автоматизованому режимі, та виписки з особового рахунку клієнта) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Пред`являючи зустрічний позов Мукушеви зазначали про одностороннє підвищення відсоткової ставки Так відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо у границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Встановлено, що з 28.11.2008 року банк змінив розмір відсоткової ставки з 11,04 % до 13,08 % річних. В матеріалах справи відсутні докази надсилання позичальникові у листопаді 2008 році письмового повідомлення про зміну процентної ставки. В силу частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції чинній на час укладення кредитного договору) без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Таким чином, нарахування позивачем у період з 28.11.2008 року по 13.09.2011 року (дата укладання додаткової угоди) процентів за користування кредитом за ставкою 13,08% річних не ґрунтується на умовах кредитного договору та нормах чинного законодавства, та мають бути перераховані з урахуванням узгодженої відсоткової ставки (11,04%). Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання додаткової угоди недійсною. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, та містить вичерпний перелік підстав недійсності договорів. Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких необхідним для чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України. В ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За положеннями вказаних частин статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підстави визнання правочину недійсним в разі недотримання вимог закону визначено параграфом «2» глави 16 ЦК України, які конкретизують правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину даних вимог. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Мукушевими не наведено обставини, які можуть бути підставою визнання правочину недійсним як наслідок порушення вимог ст. 203 ЦК України та не надано доказів на підтвердження обставин, що свідчать про відсутність волевиявлення на укладення правочину, невідповідність внутрішній волі. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України №6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст.214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). Так укладення додаткової угоди свідчить про продовження сторонами кредитних правовідносин, а не про укладення нового кредитного договору. У вказаній угоді сторони погодили надання 4681,23 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору у разі ненадання позичальником банку підтверджуваних документів про сплату чергових страхових платежів, та графік погашення кредиту. Графік погашення кредиту передбачав залишок по кредиту в розмірі 11988,09 дол. США до якого за погодженням сторін були включені прострочені зобов`язання по відсотках шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії, визначеної у розділі страхових платежів. Доводи Мукушевих проте, що додаткова угода суперечить законодавству України, тому угоду слід визнати недійсною, оскільки будь-яких коштів по ній вони не отримували, з ними не було виконано переддоговірну роботу та чинне законодавство забороняло надавати споживчі кредити в іноземній валюті суд оцінює критично. Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Предметом кредитного договору є отримання кредитних коштів, які позичальник отримав в повному обсязі, факт підписання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, отримання за кредитним договором грошових коштів, Мукушевими не оспорюється, договори не суперечать вимогам ст.ст.1048, 1049, 1054,1056-1, 509, 11 ЦК України, та свідчить про те, що останні прийняли на себе зобов`язання повернути банку у строк, на умовах та порядку, передбаченому договором, отримані в якості кредиту грошові кошти. Оспорювана додаткова угода до кредитного договору не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом; він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні дотриманні норми діючого законодавства. В договорі зазначені усі суттєві умови договору. Погашення (фінансування) простроченої заборгованості за рахунок коштів, які надавались за умовами кредитного договору як кредит на сплату страхових платежів за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди не дає підстав для висновку про істотне порушення умов договору. Спрямованість внутрішньої волі позичальника [PERSON] на укладення кредитного договору саме в іноземній валюті підтверджується самим кредитним договором, оскільки під час укладання кредитного договору, [PERSON] було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, мету, цілі, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору. [PERSON] підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом. Наявні в матеріалах справи додатки до додаткових угод (графік погашення кредиту), детально зазначає коли потрібно сплачувати та в яких розмірах, з чого складається платіж (зазначається розмір тіла та відсотків) та скільки взагалі потрібно сплатити відсотків за весь час користування кредиту. Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття нею зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладена сторонами додаткова угода до кредитного договору відповідає положенням законодавства України. Щодо вимог про визнання недійсними договору поруки від 13.08.2007 року № KRK0GA00150911 та договору іпотеки дому від 13.08.2007 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором виступала іпотека житлового будинку з господарчими прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно договору іпотеки № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року. Після укладення сторонами кредитного договору між банком та [PERSON] 13.08.2007 року було укладено договір поруки KRK0GA00150911 згідно якого поручитель надала поруку за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Суд визнає, що [PERSON] в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження недійсності укладених між сторонами Додаткової угоди, договору поруки та договору іпотеки, а тому підстав для задоволення вказаних вимог не має. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, та не заперечувалось [PERSON] , що позичальник отримав кредит у розмірі 9000 дол. США. Позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Позичальник не надав доказів про погашення заборгованості за кредитним договором, в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку [PERSON] (який був відкритий позичальнику згідно пункту 7.1 кредитного договору), яка підтверджує відображені в розрахунку заборгованості операції. З 28.11.2008 року банк змінив розмір відсоткової ставки з 11,04 % до 13,08 % річних, докази надсилання позичальникові у листопаді 2008 році письмового повідомлення про зміну процентної ставки суду надано не було. Так, з наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 28.11.2008 року заборгованість по процентам становила 10,30 доларів США. Заборгованість за тілом кредиту за період з 28.11.2008року станом на момент укладання додаткової угоди склала 6814,82 доларів США. Розмір відсотків за період з 28.11.2008року по 13.09.2011 року складає 2129,58 доларів США (6814,82 дол.США*11,04%/100*1019/360). Таким чином загальний розмір заборгованості за відсотками становить 4489,73 доларів США. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не вимагає повернення усієї суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом, таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь АТКБ «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом саме у розмірі 104,27 доларів США, тобто в межах заявлених вимог у цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 6858,25 доларів США та відсоткам за користування кредитом в сумі 104,27 доларів США, підлягає стягненню із [PERSON] та [PERSON] на користь банку. При цьому судом враховано, що статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення невстановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні Кредитного договору KRK0GA00150911від 13 серпня 2007 року, сторони погодили надання кредитних коштів у валюті відмінній від національної валюти України, що свідчить про узгодження сторонами повернення позики саме в іноземній валюті, а тому на позичальника має бути покладено обов`язок з повернення коштів у доларах США. Таким чином з урахуванням встановлених вище обставин, первісні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підлягають задоволенню у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1822,79 грн., в рівних частках.

Outcome: approved