Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У липні 2023 року позивач через свого представника адвоката Донець В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що приблизно у вересні 2020 року позивач, через спільних знайомих, дізнався, що [PERSON] має намір продати батьківський будинок, на який вона має право, як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Утім, у зв`язку з тим, що у відповідача не було коштів на оформлення необхідних документів вона запропонувала [PERSON] оформити позику коштів у вигляді розписки з наступним відчуженням цього на користь позивача, коли необхідні документи будуть оформлені. Позивач погодився на це і 08.12.2020 грошовим переказом надіслав [PERSON] грошові кошти у сумі 5 600 доларів США, остання ж, у свою чергу, написала розписку від 10.12.2020 про отримання коштів та підтвердила своє зобов`язання продати будинок позивачу, як тільки будуть оформлені всі необхідні документи на будинок. Також [PERSON] 08.12.2020 видала на ім`я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження будинком та передала оригінали наявних у неї документів для оформлення спадкових прав та оформлення права власності на будинок. Після оформлення спадкових прав та права власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я [PERSON] , позивач звернувся до останньої з проханням виконати своє зобов`язання та переоформити спірний будинок на нього. [PERSON] не заперечувала свого обов`язку, проте забажала отримати ще грошові кошти від позивача, оскільки, на її думку, будинок вартує більше, ніж вона отримала. Після досить тривалих перемовин між сторонами, [PERSON] погодився і заплатив відповідачці ще грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, про що остання написала розписку від 17.12.2021. За домовленістю сторін, [PERSON] повинна була приїхати до України навесні 2022 року, утім у зв`язку з повномасштабною агресією росії проти України вона перестала виходити на зв`язок, а тому позивач не має змоги іншим чином захистити свої права окрім, як шляхом звернення до суду. На підставі викладеного, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~119\~042 грн., а також стягнути судові витрати по справі. Представником позивача адвокатом Донець В.В. до суду надано заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження і визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.10.2023 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.12.2020 [PERSON] надала позивачу [PERSON] розписку, відповідно до змісту якої отримала від останнього 5600 доларів США за будинок [ADDRESS] , який вона планує продати у майбутньому. 17.12.2021 [PERSON] надала позивачу [PERSON] розписку, відповідно до змісту якої отримала від останнього 25000 доларів США, як остаточний розрахунок за продаж будинку [ADDRESS] . Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13) від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1967цс15) та від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Зміст власноручно написаної [PERSON] розписки про отримання грошових коштів від [PERSON] свідчить про фактичне отримання грошей за укладання договору купівлі-продажу будинку у майбутньому, зобов`язання про повернення грошових коштів, що є умовою договору позики, відсутні. Тобто розписки від [PERSON] від 08.12.2020 та від 17.12.2021 відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України, на підставі чого позивач і звернувся до суду, не є договорами позики у розумінні чинного законодавства. Посилання представника позивача адвоката Донець В.В. у додаткових поясненнях на вимоги ст. 1212 ЦК України, суд не може взяти до уваги, оскільки підставою поданого позову зазначено ст.ст.1046, 1047 УЦК України. Крім того, враховуючи природу розписок від 08.12.2020 та від 17.12.2021, суд доходить висновку про відсутність підстав стягнення грошових коштів за ст. 1212 ЦК України. За встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Водночас, позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав у встановленому чинним законодавством порядку. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed