Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та на підставі ст.ст.61, 63, 64,65 Житлового кодексу України,\~ ст.824 ЦК України, просив суд: визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] ; визнати\~\~її наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати КП «ДСЄЗ» укласти з нею договір найму квартири за адресою: [ADDRESS] , який був втрачений та відновити його неможливо. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 1958 році [PERSON] було видано ордер з правом заселення разом з сім`єю до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також проживала і донька наймача - [PERSON] . Остання не була заміжньою та не мала своїх дітей. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла його дружина [PERSON] . [PERSON] залишилася проживати у вказаній квартирі одна та у 2018 році захворіла та заселила до себе позивачку [PERSON] , яка була її похресницею, яка за нею доглядала та допомагала по господарству, а [PERSON] опікувалась позивачкою та вважала членом родини. [INFO] [PERSON] померла. Позивачка продовжила проживати у вказаній квартирі, оскільки іншого житла немає, здійснює догляд за квартирою, сплачує житлово- комунальні послуги. 07.09.2023 року позивач звернулась до КП «Добропільська служба єдиного замовника» з заявою про укладання договору найму, на що їй було повідомлено, про відсутність підстав для укладання договору, оскільки не наданий ордер на квартиру. Також представник позивача зазначає що ордер на вказану квартиру був загублений багато років тому і відновити його не можливо, що і змусило позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Рух справи. Ухвалою від 20.09.2023 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 24.10.2023 року справа призначена до розгляду. Представник позивача адвокат Чумак І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила що [PERSON] з 2018 року вселилася у квартиру за адресою [ADDRESS] , зі згоди квартиронаймача [PERSON] , де мешкає по сьогоднішній день разом із неповнолітнім сином. У 2022 році [PERSON] померла та після її смерті [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою, доглядає за квартирою, сплачує житлово-комунальні послуги. При зверненні до КП «Добропільська служба єдиного замовника» із заявою про укладення договору найму їй було відмовлено через відсутність ордеру на вказану квартиру. Проте зазначає, що ордер на вказану квартиру був втрачений і відновити його неможливо. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, в особі представника Добропільської міської ради Покровського району Донецької області Немченко І. звернувся до суду із заявою в якій просить розглянути справу за відсутності представника відповідача та не заперечує проти позовних вимог(а.с.29). Представник КП «Добропільська служба єдиного замовника» в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява, в якій просить представник КП «Добропільська СЄЗ» - Какаріна Л.Г. просила винести рішення на розсуд суду та справу розглянути у її відсутність. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою померлої [PERSON] . Позивачку [PERSON] знає, це похресниця її сестри [PERSON] . За життя її сестра не мала своїх дітей та перебувала в гарних стосунках з батьками [PERSON] і любила свою похресницю [PERSON] . Коли виникла ситуація, що чоловік позивачки покинув її з дитиною, [PERSON] (сестра свідка), погодивши рішення з матір`ю позивачки, запропонувала [PERSON] мешкати разом із нею у її квартирі, оскільки в квартирі де проживала позивачка з батьками та своєю дитиною було мало місця. Позивачка погодилась і стала жити разом з дитиною з її сестрою. Вони спільно мешкали та вели спільне господарство, в них був спільний бюджет. Коли у 2018 році [PERSON] захворіла, [PERSON] багато їй допомагала, доглядала за нею. Комунальні послуги за квартиру сплачувала [PERSON] . Були проблеми з водою, відключили за заборгованість, та вже після смерті [PERSON] мати [PERSON] сплатила заборгованість та підключила воду знов. Їй відомо, що в квартирі де [PERSON] зареєстрована мешкає її мати з трьома братами та ще й рідний брат її матері, там мало місця для проживання такої кількості людей. Дар`я жила з її сестрою як член сім`ї. Зазначила, що ордер на квартиру за адресою [ADDRESS] отримував їх батько, але коли покійна сестра хотіла приватизувати вказану квартиру, то віднесла документи до виконкому, після чого документи було втрачено. Обставини, які встановлені судом. З копії паспорта позивача вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.5), що також підтверджується довідкою № 15-23/652 від 16.10.2023 року виданою відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області (а.с.48). Факт реєстрації позивача за вказаною адресою, станом на день розгляду справи у суді представник позивача не оспорював. З довідки голови квартального комітету Стасій М.В. від 21.08.2023 року, яка засвідчена печаткою виконавчого комітету Добропільської міської ради вбачається, що [PERSON] з 19.08.2018 року фактично проживала за адресою [ADDRESS] . із сином [PERSON] [INFO] та квартиронаймачем [PERSON] до дня смерті останньої (а.с.19). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження № 00041404546 від 14.09.2023 року вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17). З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.04.2022 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . 07.09.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника» з заявою про укладання договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , але КП «Добропільська служба єдиного замовника» Добропільської міської ради відмовило [PERSON] в укладені договору найму з посиланням на відсутність ордера на житлове приміщення та відсутність вищезазначеної квартири на балансі Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника», про що свідчить лист № 288 від 08.09.2023 року (а.с.12). Довідкою ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» № 1655 від 16.10.2023 року, підтверджується, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Правовстановлюючі документи в інвентаризаційній справі відсутні (а.с. 47). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 345583037 від 07.09.2023 року підтверджується, що нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано (а.с.13). Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] був втрачений багато років тому і відновити його не є можливим. З копії розпорядження начальника міської військової адміністрації Добропільської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області №639 від 19.10.2023 вбачається, що майно, а саме житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , включено до Переліку майна комунальної власності Добропільської міської територіальної громади, в особі Добропільської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 23 грудня 2020 року «Про затвердження Переліку майна комунальної власності Добропільської міської територіальної громади, в особі Добропільської міської ради» та закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника». Норми права, що застосовуються судом при вирішенні спору та висновки суду. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. У статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст.810\~ЦК\~України,\~за договором\~найму\~(оренди)\~житла одна\~сторона -\~власник\~житла\~(наймодавець)\~передає або\~зобов`язується\~передати\~другій стороні\~(наймачеві)\~житло\~для\~проживання у\~ньому на\~певний строк\~за\~плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Згідно до ст.51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів місцевих рад, представників громадських об`єднань, трудових колективів. Відповідно до ст.58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Згідно з підпунктом 8 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій відноситься до повноважень виконавчих органів міських рад. Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР N 470 від 11.12.1984 року. Відповідно до п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Пунктом 70 передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до частини першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, якою є тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Водночас під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Частинами першою\~статті 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила суд визнати за нею право користування квартирою за адресою [ADDRESS] , та визнати її наймачем вказаної квартири посилаючись на те, що з 2018 року за згодою попереднього наймача вона вселилася у вказану квартиру і проживає в ній по теперішній час, але ордер був втрачений, тому вона не має можливості переукласти договір найму. Тобто позивач зазначає, що вона є законним користувачем вказаної квартири, була вселена у вказану квартиру як член сім`ї [PERSON] . При цьому суд зазначає, що для визнання наймачем на підставі статті 106 ЖК іншого члена сім`ї необхідно\~щоб попередній член сім`ї мав правовий статус «наймача»(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18). Але на думку суду, позивачем на підтвердження доводів того, що померла [PERSON] була наймачем квартири за адресою [ADDRESS] не надано належних, допустимих та достатніх доказів. Крім того, судом не було достовірно встановлено хто ж саме був наймачем вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача зазначав, що ордер на квартиру за адресою [ADDRESS] видавався [PERSON] , але вказані обставини нічим крім пояснень представника позивача підтверджені не були. Суду не надано доказів того ким та коли був виданий ордер, хто був основним квартиронаймачем, хто входив в ордер як член сім`ї. Посилаючись на те, що [PERSON] була законним користувачем вказаної квартири позивач надав суду на підтвердження вказаної обставини копію паспорту останньої, в якій міститься штамп з пропискою за адресою за адресою [ADDRESS] . Але, на думку суду копія паспорту [PERSON] не може бути взята до уваги як беззаперечний доказ того що [PERSON] була вселена у вказану квартиру як член сім`ї наймача, оскільки вказана копія паспорту не є достовірним доказом, який підтверджує факт реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі, оскільки з неї не можливо достовірно з`ясувати коли була зроблена копія вказаного документу та чи не мала [PERSON] іншого зареєстрованого місця проживання на момент своєї смерті. Таким чином доказів, які б без сумнівів підтверджували, що [PERSON] була вселена у вказане житлове приміщення як член сім`ї наймача вказаної квартири і після смерті наймача мала правовий статус «наймача» в судовому засіданні не встановлено. Тому вказані обставини суд не може сприймати як достовірні, оскільки вони є лише припущеннями, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, як вже зазначалось раніше, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це\~ приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Але належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що позивачка була вселена у квартиру за адресою [ADDRESS] як член сім`ї [PERSON] та вела з останньою спільне господарство суду надано не було. Так, на підтвердження спільного проживання позивача та померлої [PERSON] та ведення ними спільного господарства в якості доказів були надані свідчення свідка [PERSON] та довідка голови квартального комітету від 21.08.2023 року. На думку суду вказані докази дійсно підтверджують спільне проживання за адресою [ADDRESS] з 2018 року позивачки та [PERSON] , але в той же час факт ведення позивачкою та [PERSON] спільного господарства в судовому засіданні не доведено. Ведення спільного господарства передбачає наявність спільних витрат, спільний бюджет, спільне харчування. Купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини, які засвідчують реальність відносин між членами сім`ї. Представник позивача зазначаючи про те, що позивачка сплачувала та продовжує сплачувати житлово-комунальні послуги доказів вказаних обставин не надала. Крім того в судовому засіданні встановлено, що позивачка має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , тобто зберігає за собою право користування вказаним житловим приміщенням, а за змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Враховуючи наведене, з`ясувавши усі обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту набуття права користування спірним жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] , як і не доведено факту ведення [PERSON] спільного господарства з наймачем вказаної квартири за період проживання у вказаній квартирі в період з 2018 по 2022 рік. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed