Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку та призначити її опікуном щодо її неповнолітніх онуків [PERSON] та [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на її користь на утримання її онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Позивач [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є рідним батьком її онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час зареєстровані та постійно проживають разом з нею та її чоловіком. Відповідач з 21.04.2007 року перебував в зареєстрованому шлюбі з її донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04.01.2016 року ( справа № 184/2616/15-ц) їх шлюб був розірваний. Вказаним рішенням суду їх неповнолітніх дітей було залишено проживати разом з матір`ю. Відповідач протягом вже тривалого часу, а саме з 2015 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, без поважних причин не займається вихованням дітей та їх розвитком. В 2015 році її донька та відповідач припинили сумісне проживання. Відповідач змінив замок на вхідних дверях своєї квартири, таким чином, позбавивши дружину та своїх дітей доступу до квартири. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року (справа № 183/3/16-к ) було встановлено, що відповідач вчинив в сім`ї насильство економічного та майнового характеру, яке виразилося у тому, що він перешкоджав дітям та дружині в користуванні житлом за адресою їх реєстрації, а саме квартирою по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що після чого на вимогу відповідача її донька була змушена разом з дітьми знятися з реєстрації в квартирі відповідача оскільки в квартиру вселилася інша жінка. Її донька та діти поселилися і були зареєстровані в її квартирі. З тих пір діти постійно проживають разом з позивачкою та її чоловіком в їх квартирі. У відповідача склалася інша сім`я. Він перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Вони мають двох своїх неповнолітніх дітей, крім того з ними проживає донька його дружини від першого шлюбу. Вони вп`ятьох проживають у двокімнатній квартирі, що належить відповідачу. Ії онукам там немає місця і вони категорично заперечують проти зміни місця свого постійного проживання в її квартирі на місце проживання з відповідачем. Діти не бажають проживати зі своїм батьком, оскільки він не спілкується з ними, не займається їх вихованням та розвитком протягом тривалого часу. Відповідач з тих пір, як виселив їх зі своєї квартири, не відвідував дітей та не виявляв такого бажання. Він не проявляє ніякого інтересу до їх життям, не виявляє бажання спілкуватися з ними та не бажає приймати участь в їх вихованні і розвитку, долею дітей не цікавиться. Відповідач не відвідував доньку [PERSON] в дитячому садку, який вона відвідувала, а потім не відвідував дітей у школі, також не відвідував батьківські збори, не телефонував вчителям, не цікавився їх навчанням та розвитком. Вихователі дитячого садку, який відвідувала [PERSON] , а також шкільні вчителя дітей не бачили та не чули його жодного разу. Вперше вони побачили його тільки в суді. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей , зокрема: не забезпечує дітям медичного огляду, їх лікування, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично вже давно та повністю втрачений. Відповідач повністю байдужий по відношенню до дітей, не проявляє до доньок ніяких теплих батьківських почуттів, що свідчить про те, що відповідач взагалі втратив будь-який інтерес до дітей, до їх розвитку та до стану їх здоров`я. Будь яких об`єктивних перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей немає, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Позивач зазначає, що вказані обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. За таких обставин, свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком неповнолітніх доньок, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. На думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі батька у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. Позивач також зазначає, що відповідач протягом всього минулого часу з дня смерті матері дітей, яка померла [INFO] , не оформив на них пенсію по втраті годувальника. Вона особисто зверталася до Покровського відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області для вирішення питання щодо призначення дітям пенсії по втраті годувальника їх померлої матері. Але їй там роз`яснили, що не можуть призначити пенсію на підставі її звернення до тих пір, поки вона не буде призначена опікуном або піклувальником дітей. Таким чином, діти внаслідок бездіяльності та вини відповідача до сих пір, протягом вже минулих двох років з дня смерті їх матері не отримують пенсію по втраті годувальника. Також до травня 2023 року діти на отримували аліменти на своє утримання. Тільки починаючи з травня 2023 року відповідач почав перераховувати на кожну дитину по 300 грн., іноді по 500 грн. на місяць. Разом з тим відповідно до рішення суду він повинен сплачувати щомісячно на кожну дитину не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину, тобто по 1416,50 грн. Таким чином, він ухиляється від виконання рішення суду по сплаті аліментів. Після смерті її доньки з 04 вересня 2021 року і до травня 2023 року діти не отримували від відповідача, який працює, а також отримує пенсію, ніякої матеріальної допомоги на своє проживання і повністю знаходилися на утриманні баби та діда. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Петечко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача та її представника не визнали, відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач пояснив, що з 21.04.2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мали двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 04.06.2015 року йому була встановлена 3 група інвалідності. В серпні 2015 року дружина разом з дітьми переїхала жити до своїх батьків. 04.01.2016 року їх шлюб був розірваний. Відповідач зазначає, що постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року він був визнаний винним у тому, що вчинив в сім`ї насильство економічного та майнового характеру, яке виразилося в тому, що він перешкоджав дітям та дружині в користуванні житлом за адресою їх реєстрації, а саме квартирою по [ADDRESS] . Однак він не погоджується з цим, оскільки суд виніс йому тільки усне зауваження. Разом з тим постанову суду він не оскаржував. 10.09.2016 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , у якої є донька [PERSON] , [INFO] [INFO] у них народилися діти: син [PERSON] та донька [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.12.2018 року з нього на утримання сина та доньки на користь дружини стягуються аліменти в розмірі 2/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року був зменшений розмір аліментів з 1/3 на 2/8 частки його заробітку (доходу), які стягуються з нього відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.11.2015 року, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину для відповідного віку дитини. Після смерті [PERSON] аліменти, які стягувалися на її користь на утримання дітей, зараховуються на рахунок відділу ДВС до вирішення судом по суті цієї справи. З травня 2023 року він почав перераховувати аліменти на відкриті ним банківські рахунки дітей. Аліменти з травня 2023 року сплачує по 300-500 грн. на кожну дитину, оскільки внаслідок складного матеріального положення немає можливості сплачувати в встановленому судом розмірі, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину. Також зазначив, що після створення нової сім`ї він прагнув до спілкування з дітьми, але дружина та її батьки чинили йому перешкоди. Разом з тим не заперечує проти того, що діти після смерті їх матері постійно проживають з позивачкою та її чоловіком, що він не займається їх вихованням та розвитком, а також надав письмові докази того, що сплачує аліменти на утриманні дітей в розмірі тільки по 300 - 500 грн. в місяць на кожну дитину, посилаючись на своє складне матеріальне положення. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги позивача та її представника підтримала та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилась. Представник третьої особи - Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судовому засіданні покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем та її представником позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів та пояснень допитаних судом свідків свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей . До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №49. Прізвище після реєстрації шлюбу присвоєно [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] їх батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.10, 11). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04.01.2016 року (справа № 184/2616/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №571 від 14.09.2021 року виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом зі своєю бабою [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ( а.с.13). Згідно довідки Комунального спеціального закладу дошкільної освіти №5 «Червона шапочка» (ясла-садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області №75 від 16.09.2021 року, за період з 01.09.2016 року по 29.05.2020 року, коли його відвідувала дитина [PERSON] , батько дитини жодного разу не з`являвся, участі у вихованні дитини не приймав (а.с.12). Згідно характеристики з місця навчання неповнолітньої [PERSON] за підписом її класного керівника [PERSON] вона жодного разу не бачила та не чула біологічного батька [PERSON] . Він жодного разу не цікавився життям та навчанням своєї доньки . не приймав участі в її житті. Бесідуючи з дівчинкою вона ні разу не згадала випадок коли батько телефонував їй або приходив в гості , цікавився її успіхами, вітав з днем народження (а.с.16). Будучи допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2020 року вона є класним керівником [PERSON] . Поки була жива мати [PERSON] , вона приводила дитину до школи, брала участь в шкільному житті доньки, відвідувала батьківські збори. Після її смерті дитину до школи приводили бабуся та дідусь дитини. Усі питання, що стосуються навчання дитини, вона вирішує з ними. Батько дитини жодного разу не приходив до школи, не цікавився навчанням та розвитком дитини, не брав участі в батьківських зборах, не був на святах. В судовому засіданні вона побачила його вперше. Ніхто не налаштовував дитину проти батька та не чинив йому перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює вихователем групи №6 в дитячому садку, який відвідувала дитина [PERSON] в період з 2016 по 2020 рік. За цей час вона бачила мати дитини [PERSON] , її бабусю [PERSON] та її дідуся, які приводили дитину в садочок та забирали її. Тільки вони займалися [PERSON] . Батька дитини вона не бачила, він ніколи не відвідував дитячий садок, не телефонував та не цікавися розвитком та станом здоров`я дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала вихователем в дитячому садку, який відвідувала [PERSON] . Вона вперше побачила батька дитини в суді. Він ніколи не відвідував дитячий садок, не цікавився розвитком дитини. Разом з тим ніхто не перешкоджав йому в спілкуванні з дитиною, але він не проявляв ніякого інтересу до дитини, її розвитку, стану здоров`я. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що була знайома з [PERSON] та [PERSON] . Їх діти разом відвідували дитячий садок. Також вона добре знає [PERSON] та її чоловіка, з якими проживають її онуки [PERSON] та [PERSON] . Зі слів дітей їй відомо, що їх вихованням та розвитком займаються тільки бабуся та дідусь, що батька в їх житті немає. Він їх не відвідує , з ними не спілкується , не телефонує, не відвідує батьківські збори , не проявляє до них ніякого інтересу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сестрою [PERSON] . Коли захворіла [PERSON] та опинилася у лікарні, [PERSON] відвів дітей до їх бабусі та змінив замок на вхідних дверях їх квартири, в який до цього разом з ним проживала його дружина [PERSON] та їх діти. З тих пір діти постійно проживають з бабою та дідом та знаходяться на їх утриманні. Ніхто не перешкоджав йому брати участь в вихованні дітей та в спілкуванні з ними. Але він взагалі не проявляв до дітей ніякого інтересу, не цікавився їх навчанням у школі, хто їх друзі, що вони полюбляють, не привітав їх з днем народження. Тільки на Новий рік він передавав дітям цукерки, які отримав за місцем своєї роботи і які видавалися усім працівникам, у кого є неповнолітні діти. У нього з дітьми немає теплих родинних стосунків і взагалі ніяких відносин. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] за участю педагога [PERSON] пояснила суду, що вона проживає разом зі своєю сестрою, бабусею та дідусем. Ніяких теплих почуттів між нею та батьком немає. Вона взагалі хотіла його забути. Бабуся не налаштовує її проти батька, каже, що з батьком треба спілкуватися, але вона цього не бажає. Вона не може сказати нічого гарного стосовно свого батька, оскільки він не бере участі в її житті, не проявляє ніякого інтересу до неї, до її навчання та до її життя. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] за участю педагога [PERSON] пояснила суду, що вона постійно проживає разом з бабусею та дідусем в їх трикімнатній квартирі. Бабуся не налаштовує її проти батька, але вона не бажає з ним спілкуватися, оскільки він поганий батько. Батька з нею зовсім не спілкується і ніколи не проявляв до неї та до її життя ніякого інтересу. Він не цікавиться її навчання у школі, не вітає її навіть з днем народження, передав тільки новорічні цукерки, що надали йому за місцем роботи. У неї немає ніяких теплих стосунків з батьком. Ії вихованням та навчанням займаються тільки бабуся та дідусь. В судовому засіданні начальник Покровського відділу ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорна Н.Д. пояснила суду, що в провадженні зазначеного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Аліменти на утримання дітей стягуються з пенсії та заробітної плати [PERSON] . В зв`язку зі смертю стягувача [PERSON] аліменти залишаються на рахунку відділу ДВС до прийняття судом рішення по цій справі. Аліменти є власністю дитини, але з вересня 2021 року вони їх не бачили. На підставі рішення суду буде проводиться зміна стягувача. Допитаний в судовому засіданні державний виконавець [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] відповідно до рішення суду повинен сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі не менш 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину щомісячно, тобто 1/2 частку від прожиткового мінімуму, який на даний час дорівнює 2833 грн., повинна бути не менш 1400 грн. на кожну дитину щомісячно. Разом з тим [PERSON] на даний час не сплачує аліменти на утримання дітей у встановленому законом розмірі. Він сплачує по 300-500 грн. на кожну дитину щомісячно на той час, поки зупинено виконавче провадження. Відповідно до Інформації про проведену психодіагностичну роботу з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Покровської міської ради Дніпропетровської області» №07 від 14.02.2023 року, [PERSON] не вважає батька членом своєї родини, негативно до нього ставиться. В житті дитини батько займає відсторонену позицію (емоційно дуже віддалений). З боку [PERSON] прослідковуються негативні почуття до батька: занепокоєння, настороженість, тривожність, обурення та бажання скоріше вийти з цієї стресової та конфліктної ситуації). З боку [PERSON] діагностується також негативне ставлення до батька. [PERSON] не вважає батька членом своєї родини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконкому №150/06-53-23 від 19.04.2023 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , де створено задовільні умови для виховання та проживання дітей (акт обстеження умов проживання служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 18.04.2023 року). Малолітні [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти встановлення опіки над ними їх бабусею [PERSON] у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] ( письмові заяви від 18.04.2023 року). Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що 15.12.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за результатами якого орган опіки та піклування дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав останнього відносно вищезазначених дітей , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Покровської міської ради Дніпропетровської області (протокол №8 від18.04.2023 року), орган піки та піклування дійшов висновку щодо можливості призначення [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за умови позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Аналізуючи зазначений висновок органу опіки та піклування у сукупності з усіма іншими дослідженими судом доказами . суд звертає увагу на те . що станом на 15.12. 2021 року орган опіки та піклування надійшов до висновку щодо недоцільності позбавлення [PERSON] його батьківських прав стосовно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим суд зазначає, що за минулий час не поліпшилося відношення [PERSON] щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до його малолітніх дітей, він продовжує і надалі ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Суд вважає, що заявлений позов у часті позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітніх дітей, встановлення опіки та призначення їх опікуном [PERSON] підлягає задоволенню. Заявлений позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку доходу до їх повноліття підлягає задоволенню частково, оскільки згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року (справа №184/595/18) розмір аліментів, який підлягав стягненню з відповідача на утримання його дітей [PERSON] та [PERSON] був зменшений з 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) на 2/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони : не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я своїх малолітніх дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Він не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично повністю відсутній. Відповідач повністю байдужий по відношенню до дітей, не проявляє до доньок ніяких теплих батьківських почуттів, що свідчить про те, що відповідач взагалі втратив будь який інтерес до дітей, до їх розвитку та до стану їх здоров`я. Будь яких об`єктивних перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей немає, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Вказані обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. За таких обставин, свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком неповнолітніх доньок, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі батька у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. За наведених обставин позбавлення відповідача батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Щодо встановлення піклування над дитиною суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Як зазначено у частині 4 ст. 63 ЦК України піклувальник призначається переважно з осіб, яку перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки піклувальника. Згідно із частиною четвертою статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно довідки лікарні від 27.09.2021 року, [PERSON] останні п`ять років не зверталась за медичною допомогою. На диспансерному нагляді у сімейного лікаря не перебуває (а.с.15). Судом встановлено, що [PERSON] за віком та станом свого здоров`я може виконувати обов`язки опікуна своїх онуків. Діти постійно протягом тривалого часу проживають разом з нею та її чоловіком. Вона разом з чоловіком займаються їх вихованням та розвитком, а після смерті їх доньки ще і утриманням дітей. Відповідно до характеристики, виданої класним керівником [PERSON] , [PERSON] приділяє велику увагу вихованню та розвитку дітей , підтримує постійний зв`язок зі школою. Разом з тим судом встановлено, що внаслідок бездіяльності відповідача дітям до сих пір не призначена пенсія в зв`язку з втратою годувальника, їх матері. Для вирішення вказаного питання необхідно рішення суду про призначення дітям опікуна у разі позбавлення відповідача батьківських прав. Орган опіки та піклування виконавчого комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області міської ради вважає можливим призначити опікуном [PERSON] відносно її малолітніх онуків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на зазначене, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей , враховуючи наданий суду висновок, і те, що будь-які передбачені законом перешкоди у призначенні бабусі дитини їх опікуном відсутні, та діти фактично тривалий час проживають з бабусею, яка здатна виконувати обов`язки опікуна, суд вважає, що [PERSON] слід призначити опікуном її малолітніх онуків. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991р. №789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідач має можливість та зобов`язаний з урахуванням свого матеріального становища, сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей в розмірі 2/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року (справа №184/595/18), яким розмір аліментів, який підлягав стягненню з відповідача на утримання його дітей [PERSON] та [PERSON] , був зменшений з 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) на 2/8 частки усіх видів його заробітку ( доходу) до їх повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2/8 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.09.2021 року до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial