Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Солоненка Б.М. (повноваження представника на а.с.42-43) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що з 1999 по 2014 рік позивач проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в с.Жван Могилів-Подільського району Вінницької області зі своїм батьком - [PERSON] . З 12.03.2022 [PERSON] мобілізований та наразі перебуває на військовій службі, тому [PERSON] проживає з бабою [PERSON] . Утриманням та вихованням дитини до часу мобілізації на військову службу займався батько, а з березня 2022 - ще й [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] з 2014 року, з дитиною не проживає, не спілкується, допомоги на утримання дочки не надає, ухиляється від участі в її утриманні, проживає окремо, не займається вихованням, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто умисно неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі Орган опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області. Підготовче засідання призначено на 13.12.2023. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 26 грудня 2023. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Солоненко Б.М. позовні вимоги свого довірителя підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенням ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов відповідач не надала, а тому суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування підтримала висновок від 26 жовтня 2023 року. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 січня 2006 року (а.с. 11) . Дитина зареєстрована та мешкала спільно з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою старости Жванківського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради №242 від 31.10.2023 (а.с.22) та витягами з реєстру територіальної громади №2023/005802686 від 31.07.2023 та №2023/007955271 від 03.10.2023 (а.с.10,14). З 12.03.2022 року батько дитини [PERSON] мобілізований та перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] (а.с.15). На даний час дитина проживає зі своєю бабою [PERSON] в с.Жван Могилів-Подільського району Вінницької області, навчається на І курсі у «Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна» (а.с.37). Місце перебування матері дитини наразі невідомо, остання відома адреса її реєстрації: [ADDRESS] (а.с.16-17). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02.12.2015 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Рішення набуло законної сили 15.12.2015 року (а.с.18-21). Як слідує з матеріалів справи, відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, донька проживає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні і вихованні. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачкою обов`язками про піклування та виховання дитини є також зокрема, інформація старости Жванківського старостинського округу про те, що мати [PERSON] , [PERSON] з 2014 року в сім`ї не проживає та ніякої участі у вихованні дочки не приймає. З 9-ти років дитину виховує та утримує батько (а.с.23). Згідно характеристики Комунального закладу «Мурованокуриловецький спортивний ліцей» Вінницької обласної ради №01-46/266 від 03.10.2023 (а.с.36), в якому навчалася неповнолітня [PERSON] , слідує, що за роки навчання [PERSON] в Мурованокуриловецькому спортивному ліцеї мати не відвідувала навчальний заклад, не спілкувалася з педагогами класу, не приймала участі у навчанні та вихованні доньки, не цікавилася здоров`ям та успіхами [PERSON] . За поясненнями дитини, в останнє вона бачила мати, коли їй було 10 років, 9 років мати проживає окремо від неї, не спілкується з нею, не надавала коштів на її утримання, нічим не допомагала. Її вихованням займався лише батько. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.10.2023 слідує, що [PERSON] проживає в задовільних умовах під постійним доглядом бабусі [PERSON] . Батько забезпечує її фінансово і матеріально (а.с.23). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради, затвердженого рішенням №156 від 26.10.2023 виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради (58-60), визнано доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від свого батьківського обов`язку по вихованню дитини, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться нею та не проявляє до неї належної турботи, не забезпечує матеріально, що негативно впливає на її розвиток як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, враховує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача просить стягувати із відповідачки на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття. Наведеними вище доказами в суді доведено, що відповідачка протягом дев`яти років не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини. Ухилення матері від утримання дитини, в тому числі, стало підставою для висновку суду про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] . Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявив вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця його вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що відомості про офіційне працевлаштування відповідачки в матеріалах справи відсутні, інших доказів, які б підтверджували обставини визначені в ст. 182 СК України та які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з тим, що позивач просив суд стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі передбаченому законом, суд вважає за можливе стягувати з відповідачки аліменти у заявленому розмірі. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 01.06.2023 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідачки у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто в сумі 1073 грн. 60 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1073 грн 60 коп. сплаченого останнім судового збору. Розрахунок судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не було надано, однак у позовній заяві ним зроблено заяву про те, що він буде наданий відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: approved