Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] та просить постановити судове рішення яким визначити місце проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним як батьком, за місцем його реєстрації, а саме за адресою [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано за рішенням Жовтоводського міського суду від 17 липня 2023 року. Під час шлюбних відносин у них народилася донька [PERSON] . На протязі тривалого часу він та відповідач [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та мешкають окремо. При цьому мати самоухилилася від виконання батьківських обов`язків та донька залишилась мешкати разом із ним та матір`ю позивача за адресою реєстрації останнього. Позивач являється військовослужбовцем та перебуває у лавах збройних сил України у зв`язку із чим дуже рідко має можливість приїздити додому та займатися вихованням, здоров`ям та розвитком дитини, та ці обов`язки тимчасово виконує матір позивача. Звернувшись із даним позовом до суду позивач вважає за доцільне отримати рішення, яке б в повній мірі відповідало інтересам та правам доньки, яка потребує його батьківського піклування. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 23.11.2023 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації та місцем останнього відомого місця проживання, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення від [PERSON] з відміткою про вручення судової кореспонденції під особистий підпис. Таким чином, відповідачу направлені документи відповідно до вимог ЦПК України, заперечень від відповідача не надійшло, відзив відповідач не подав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Згідно довідки № 1/1-484 від 17.05.2023 року виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] (а.с.11) Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов, складеного працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради 24.05. 2023 року, малолітня [PERSON] проживає за вищевказаною адресою разом з батьком [PERSON] . В квартирі створені належні умови для повноцінного проживання, навчання, розвитку та виховання дитини (а.с.12) Як витікає із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності (а.с.14) З витягу із реєстру територіальної громади вбачається та підтверджується, що відповідачка зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с.15, 27). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли батьки дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що являється спірними правовідносинами. Стаття 161 СК України визначає правила вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Малолітня донька [PERSON] , [INFO] на час розгляду справи проживає з батьком окремо від матері. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] має позитивне ставлення до дитини, проявляє щоденну турботу до неї, повноцінно, в міру обставин які склалися, не зважаючи на те, що являється військовослужбовцем ЗСУ та періодично з дозволу командування навідує домівку, при цьому виконує батьківські обов`язки щодо щоденного утримання та виховання. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з батьком, що не позбавляє матір дитини права та можливості особистого спілкування з дитиною, можливості брати участь в її утриманні та вихованні.

Outcome: approved