Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить усунути спадкоємиці [PERSON] [PERSON] перешкоди в користування спадщиною, успадкованою нею 26.01.2007 року після смерті батька [PERSON] шляхом: - визнати незаконним та скасувати рішення Селецької сільської ради народних депутатів Турійського району від 31.03.1994 року № 6/6 в частині, що стосується передавання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки під жили будинком; - визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером: 0725586000:01:001:1220 від 27.08.2010 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011009200015 від 27.08.2010 року Селецькою сільською радою, на ім`я [PERSON] ; - визнати недійсним рішення Селецької сільської ради Турійського району Волинської області від 22.12.2010 № 29 про оформлення права приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування землі № 978 від 30.06.2011, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Турійського районного нотаріального округу Гутом В.П.; - визнати недійсним договір дарування будинку № 32 від 09.01.2011, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Турійського районного нотаріального округу Гут В.П.; - скасування рішення державного реєстратора від 27.07.2011 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0725586000:01:001:1220, за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , припинивши право приватної власності на цю земельну ділянку [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., допоміжною площею 16,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , припинивши право приватної власності на цей будинок [PERSON] ; - витребувати на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером: 0725586000:01:001:1220 за адресою: [ADDRESS] ; - витребувати на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Позивач як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інші спадкоємці спадщину не приймали. Позивач прийняла в порядку спадкування дві земельні ділянки. При оформленні спадкових прав позивачу стало відомо, що батьківське майно, яке позивач вважала своїм об`єктом спадщини будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на даний час зареєстровані на праві приватної власності і належать [PERSON] , тітці позивача, на підставі двох договорів дарування. Однак позивач вважає, що вона ще у 2007 році вона набула прав на спадщину після померлого батька, а реєстрація прав власності на спадщину за відповідачем вважає незаконним та таким, що порушують її права на спадщину. Також вважає, що незаконними, протиправними та такими, що порушують її права, як спадкоємиці після померлого батька і рішення компетентних органів, а саме рішення Селецької сільської ради народних депутатів Турійського району від 31.03.1994 року № 6/6 в частині, що стосується передавання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки під жили будинком та рішення Селецької сільської ради Турійського району Волинської області від 22.12.2010 № 29 про оформлення права приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] . Позивач вважає, що спірне майно належало її батькові, оскільки він будував його, а [PERSON] , таємно, навмисно перекрутивши обставини щодо фактичного місця розташування саме її земельної ділянки, надавши вихідні дані для землевпорядної документації стосовно іншої земельної ділянки, яка вилічена не їй, а її вину [PERSON] , без повідомлення будь-кого з родичів про свої дії, після смерті сина у 2007 року та отримала у 2010 році права на земельну ділянку. З огляду на наведене, змушена була звернутись до суду. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідач відзив на позовну заяву не подавала. 22.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В процесі розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги, а саме визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером: 0725586000:01:001:1220 від 03.08.2011 ЯК 299077. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись, що спірний будинок будувала її мати, вони всі проживали разом. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав його безпідставним та необґрунтованим. Відповідач Турійська селищна рада про дату час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду повідомила заявою в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Щодо вирішення спору, повністю покладалась на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] , звернулась до колгоспу «Здобуток Жовтня» Турійського району з заявою про виділення земельної ділянки під забудову житлового будинку в с. Селець згідно плату, відповідно до рішення зборів уповноважених членів колгоспу від 05.03.1976 року, було вирішено виділити земельну ділянку (а.с. 47 т. 1). 16.03.1976 року виконавчий комітет Клюської сільської ради депутатів трудящих прийняв рішення № 6 про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво [PERSON] (а.с. 48 т. 1). Відповідно до акту про винос в натуру між земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 15.03.1976 року було встановлено межі земельної ділянки 1200 кв. метрів виділених на підставі рішення № 6 від 16.03.1976 року виконавчого комітету Клюської сільської ради (а.с. 49-51 т. 1). Також Клюською сільською радою було видано свідоцтво на забудову садиби в сільському населеному пункті на підставі рішення № 6 від 16.03.1976 року, в якому зазначено, що [PERSON] на виділеній земельній ділянці дозволяється побудувати житловий будинок загальною площею 62,8 кв.м. (а.с. 52 т. 1). [PERSON] розроблено проект забудови земельної ділянки індивідуальним житловим будинком (а.с. 44 т. 1). На підставі заяви [PERSON] від 28.03.1994 року було розроблено робочий проект газифікації її будинку (а.с. 53-61 т. 1). В 2010 році [PERSON] замовила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Селець Турійського району Волинської області (а.с. 64-77 т. 1). 22.12.2010 року розглянувши заяву [PERSON] Селецька сільська рада прийняла рішення № 29 про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 25 т. 1). Право власності на спірну земельну ділянку та житловий будинок були належним чином оформлено за [PERSON] (а.с. 29, 80 т. 1). Відповідно до архівного витягу з протоколів засідання правління колгоспу «Здобуток жовтня» с Селець Турійського району вбачається, що [PERSON] було виділено позику в сумі 1000 крб та виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку в с. Селець згідно плану села (а.с. 24 т. 1). Інших документів, які б свідчили, що [PERSON] побудував житловий будинок чи використав право на отримання земельної ділянки суду не надано. В судовому засіданні було допитано ряд свідків заявлених позивачем. Так, свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні пояснив, що позивач є його сестрою, після смерті їх батька, позивач почала оформлювати спадщину, але виявилось, що крім земельних ділянок, іншого майна не має. Для будівництва будинку батько брав земельну ділянку і кредит. Він будував будинок, хлів, льох і літню кухню. [PERSON] жила з ними в одному будинку. Під будинком земля батькова. Оформленням будинку займалась бабуся, чи звертався батько з документами для оформлення спірного будинку свідок не знає. Свідок вважає, що рішення Селецької сільської ради народних депутатів Турійського району від 31.03.1994 року № 6/6 є законним, але вважає не законним державний акт який був виданий на його підставі. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що працювала в колгоспі касиром і пам`ятає, що батько позивача брав ссуду в колгоспі, а потім її з нього відраховували. Хто будував спірний будинок вона не знає. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що з 1999 по 2020 рік була головою Селецької сільської ради. В [ADDRESS] проживала сім`я [PERSON] . У них з сином постійно були конфлікти. До сільської ради зверталась [PERSON] про виділення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, [PERSON] не звертався. Він звертався лише щодо земельної ділянки для ведення особистого господарства. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що її батько будував сім`ї [PERSON] літню кухню, льох та сарай, спільно з сусудом [PERSON] . Бачила як батько та мати позивача приносили її батькові гроші за будівництво. Хто будував будинок вона не знає. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що вони з сім`єю [PERSON] будувались в один час. Батько позивача отримав в колгоспі будинок, вони звели стіни. Потім він одружився, жили в одному будинку з матір`ю. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні пояснив, що допомагав будувати спірний будинок.Спочатку сім`я [PERSON] жила в старій хаті, а потім в новій, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і їх мати . Судом встановлено, що сім`я позивача зверталась в 2011 році до суду з позовом до Селецької сільської ради та [PERSON] з вимогою про скасування рішення сільської ради № 6/6 від 31.03.1994 року та державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням Турійського районного суду Волинської області № 2-65/11 від 22.06.2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 233-236 т. 1) Отже питання про скасування рішення Селецької сільської ради народних депутатів Турійського району від 31.03.1994 року № 6/6 та отриманого на його підставі державного акту на право власності на земельну ділянку в судовому порядку вже вирішувалось. Щодо визнання недійсними договорів дарування вчинених [PERSON] . Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. (ч. 2 ст. 41 Конституції України). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності гарантується Конституцією України і захищається способами, передбаченими законодавством. Згідно ст.ст. 328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] в 1989 році складала заповіт на користь його батька. Відповідно до ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач зверталась до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на належне їй батькові майно та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 135-176 т. 1). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed