Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка звернулась із вимогами, якими просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. У обґрунтування заявленого суду повідомила наступне. Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини. На користь позивача судовим наказом визначено сплачувати аліменти. Відповідач жодного платежу не здійснив на виконання судового акту. У зв`язку із цим і заявлено даний позов. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання\~ за наявними матеріалами. Відповідач будучи належним чином повідомленим про існування даного судового провадження свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних заяв з даного приводу на адресу суду не направляв. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідив матеріали надані позивачем, а іншого суду не надавалось, як і не ставилось питань про витребування / забезпечення доказів, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивачка є громадянкою України і має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якого є сторони у справі. 3 серпня 2020 року судовим наказом визначено стягувати з батька на користь матері аліменти на утримання спільної й згадуваної раніше дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 20 липня 2020 року. 23 серпня 2023 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам, яка становить 19 210 гривень станом на 1 серпня 2023 року. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Статтею 180Сімейного кодексуУкраїни встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196Сімейного кодексуУкраїни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц, яка враховується судом в силу положення ч.4 ст.263 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Суд зазначає, що неустойка (пеня) на заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів на утримання дитини за період з травня 2022 року по липень 2023 року включно значно перевищує суму заборгованості останнього зі сплати аліментів за вказаний вище період, визначену розрахунком №51917 в сумі 19 210 гривень. Разом з тим, згідно положень ч.1 ст.196 СК України, пеня на заборгованість по аліментам не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі №569/14819/19 (провадження№ 61-1586св20) зазначено, зокрема, що: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір пені від суми несплачених аліментів становить більше 100 відсотків заборгованості [PERSON] , а також беручи до уваги положення ст.196 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина в розмірі 19 210 гривень, що еквівалентно 100 відсоткам заборгованості [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь держави 1073,60 гривень та на користь позивачки 15 000 гривень судових витрат за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial