Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Згідно з позовом, в останньому заявлено вимогу про встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] у місті Дніпрі померла [PERSON] , [INFO] , про що Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03 серпня 2018 р. Спадкодавець була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де з 2007 р. і по день смерті [PERSON] фактично проживала разом із своїм чоловіком - [PERSON] та донькою - [PERSON] однією сім`єю, сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали на момент смерті спадкодавця взаємні права та обов`язки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . З метою отримання спадщини 23 лютого 2023 р. позивач звернулася до держаного нотаріусу Четвертої дніпровської держаної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті своєї матері. Але, 22.04.2023 р. позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1148/02-31, зі змісту якої дізналася, що їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем. Позивачем наголошується, що вона прийняла спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного Кодексу України, та зазначає, що у померлої є ще одна донька - [PERSON] , яка входять до першої черги спадкоємців за законом, та вона на даний момент вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, повідомивши позивача, що відмовляється від прийняття спадщини за законом відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України. В окремо поданій суду заяві представник позивача просила суд про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, просила суд задовольнити позов. Відповідач надала суду заяву, в якій повідомила про визнання позову (а.с. 53). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач та відповідач є доньками [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 14 - 17). Ми [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , батько позивача та відповідача у цій справі, помер [INFO] (а.с. 18). Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] було отримано [PERSON] (а.с. 25). 22.04.2023 р. державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] (на частину квартири [ADDRESS] ), оскілько [PERSON] пропущено термін на прийняття спадщини, згідно ст. 1272 ЦК України, а саме [PERSON] не подано заяву про прийняття спадщини, оформлену належним чином в строк до 6 - ти місяців з дня смерті спадкодавця. Та згідно довідки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5 -3160 від 22.03.2023 р., [PERSON] не була зареєстрована разом зі спадкодавцем гр. [PERSON] , померлою [INFO] на день її смерті. Згідно паспорта серії [NUMBER] стор.12 - 13 є відбиток штампу про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] з 04.02.2019 р., тобто після смерті спадкодавця. А згідно довідки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5 - 3160 від 22.03.2023 р., спадкодавець - гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , одна. Факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент її смерті документами не підтверджено (а.с. 26). Як встановлено судом на підставі заяви [PERSON] , яка міститься у спадковій справі №99/2023, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] звернулася 23.02.2023 р., 28.03.2023 р. нею було отримано постанову про відмову в вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, адже факт постійного проживання разом зі спадкоємцем нотаріально не підтверджено. Позивачем до позовної заяви долучені наступні докази: -акт підтвердження факту проживання особи без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (без дати складення (а.с. 32); -копію лікарського свідоцтва про смерть №215 від 14 травня 2018 року, де адресою місця смерті зазначено: м. Дніпро, Самарський район, та особою що отримала лікарське свідоцтво зазначена саме [PERSON] (а.с. 24); -копію відповіді КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» ДМР, де особою, що отримала лікарське свідоцтво про смерть записана саме [PERSON] (а.с. 25); -письмові пояснення свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно яких [PERSON] постійно проживала разом із померлою, починаючи з 2007 року і по день відкриття спадщини. Процесуальні дії у справі: -ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Плінської А.В. від 19.06.2023 р. цивільну справу передано до розгляду за підсудністю до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська; -ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі; -ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 р. витребувані докази: витребувано від державного нотаріуса Четвертої дніпровської нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача на спадкове майно, як спадкоємця першої черги, та регулюються ст. 1217, ч. 2 ст. 1220, ст.ст. 1216, 1268 ЦК України. Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухваленнярішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Щодо заяви відповідача про визнання позову, то відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Як встановлено судом, відповідач в даній справі не є належним, відтак, визнання ним позову суперечить закону, тому суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, виходячи з нижченаведеного. Як встановлено судом на підставі відповідних свідоцтв, які видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] (відповідач) рідна сестра позивача та донька померлої [PERSON] . Як встановлено судом на підставі матеріалів спадкової справи, [PERSON] пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, звернувшись із такою заявою лише 23.02.2023 р., та отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2023 р., відповідно до якої факт постійного проживання разом зі спадкодавцем документами не підтверджено. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки [PERSON] спадщину не прийняла, є помилковим з боку позивача визначення [PERSON] відповідачем у цій справі; належним відповідачем є орган місцевого самоврядування (територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради), таким чином, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір підлягає віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed