Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 04.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 478015232. Відповідно до реєстру боржників № 150 від 07.09.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 478015232. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 40 718, 50 грн., з яких: 11 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 218, 50 грн. сума заборгованості за відсотками. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором № 478015232 від 04.07.2021 в розмірі 40 718, 50 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 24.07.2023 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 01.08.2023 залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву у вигляді письмових доводів в яких просив відмовити в задоволенні позову мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс». Крім того, на підтвердження подальшого переходу права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивачем надано договір факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року та витяг з реєстру прав вимог, який не містить підписів уповноважених представників сторін фактора та клієнта, що підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника, а також не надано копію квитанції щодо плати коштів ТОВ «Таліо плюс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за відступлення права вимоги, що ставить під сумнів дійсність самої угоди. Також, відповідач зазначає, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору незважаючи на те, що кредитор після закінчення дії строку договору мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач здійснив розрахунок заборгованості на тіло кредиту не 6500,00 грн., а на 11 500,00 грн. при цьому не обґрунтувавши свої позовні вимоги та не надавши первинних бухгалтерських документів щодо надання більшої суми кредиту, чим зазначена в умовах договору. Позивач надав відповідь на відзив у вигляді заперечень на письмові доводи та вказує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений у письмові формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови кредитування. Щодо нарахувань процентів позивач зазначає, що нараховані первісним кредитором відсотки поза межами кредитування узгоджені сторонами кредитного договору та є процентами за користування кредитними коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем надано докази на підтвердження переходу права вимоги. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст.\~1054-1055\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог\~ЦК України. Судом встановлено, що 04 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір №4780015232, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 11500,00 грн строком 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), із сплатою відсотків за кредитом розмірі 1,61 % річних від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи спірний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору. Відповідно до п. 1.9 кредитного договору, на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 587,65% річних, що становить 1,61% від суми кредиту за кожний день користування ним. За умов продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користуванням кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Згідно п. 1.12 кредитного договору, сторони погодили, що факт керування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідки продовження строку дії кредитної лінії. В даному випадку, на умовах передбачених цим пунктом позичальник після закінчення дисконтного періоду зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п. 4.3 цього договору, сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеного в п. 1.7 договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. 28.11.2018 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками. Крім того, відповідно до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеним між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», право вимоги за договором №478015232 від 04.07.2021, укладеним з [PERSON] , відступлено позивачу. Відповідного до п. 4.1 вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача на загальну суму 40718,50 грн, з яких: 11500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29218,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Договір є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність даного договору матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора, зокрема щодо кредитного договору №478015232 від 04.07.2021. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором №478015232 від 04.07.2021 за період з 21.10.2022 року по 30.06.2023 року становить 40718,50 грн, з яких: 11500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29218,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Твердження відповідача про безпідставне нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року в справі №752/12685/15-ц. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеного в п. 1.7 договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Наведене свідчить про те, що умовами спірного кредитного договору передбачено нарахування процентів як міру відповідальності після закінчення строку кредитування, а тому нарахування відсотків після закінчення строку дії вищевказаного кредитного договору є правомірне. При цьому суд наголошує, що закінчення терміну дії кредитного договору, за умови невиконання обов`язку позичальника повернути грошові кошти, не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасне повернення грошових коштів та обов`язку сплачувати проценти, передбачені законом (стаття 625 ЦК України). Твердження відповідача про те, що при визначенні розміру заборгованості не вірно зазначено розмір тіла кредиту, а саме замість 6500,00 грн. вказано 11 500,00 грн., суд оцінює критично, оскільки відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідачу було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 11500,00 грн. Що стосується 6500,00 грн це сума першого траншу (п.1.3 кредитного договору). За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлено судом. Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором №478015232 від 04.07.2021 в сумі 40718,50 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved