Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

13.11.2023 позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки у виплаті компенсації за невикористану відпустку у сумі 75080,58 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.02.2023 розпорядженням відповідача вона була звільнена з посади головного спеціаліста фінансового управління Сєвєродонецької військово-цивільної адміністрації. Пунктом 2 розпорядження про звільнення було передбачено виплату компенсацію за невикористану відпустку, проте всупереч нормам трудового законодавства, позивачці не було видано копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, а також не проведено розрахунок в частині виплати компенсації за невикористану відпустку. У зв`язку з чим, 26.07.2023 позивачка звернулася із заявою про видачу копії розпорядження про звільнення та повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Копія розпорядження про звільнення відправлена позивачці 25.08.2023 і того ж дня проведено розрахунок у сумі 15461,36 грн. Про нараховану суму позивачку повідомлено 28.08.2023. Термін прострочення\~ виплати заробітної плати складає 129 днів, а тому виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 582,02 грн. з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час розрахунку при звільненні у сумі 75080,58 грн. Ухвалою судді від 22.11.2023 відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації №01-01 ВС від 01.02.2023 звільнено [PERSON] , головного спеціаліста відділу фінансів фінансового управління Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, 01 лютого 2023 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.17). У п.2 розпорядження\~ зазначено, компенсацію за невикористану відпустку виплатити згідно з чинним законодавством. 26.07.2023 позивачка звернулася до відповідача з заявою у якій просила направити на її адресу копію розпорядження про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. На вказане звернення роботодавцем надано відповідь від 02.08.2023 №1702 ВЗ/ЗГ з якої вбачається, що позивачці надіслано копію розпорядження та повідомлено про те, що було проведено аудит кадрової та бухгалтерської документації, з`ясовано, які саме документи втрачено у період дії воєнного стану, проведено відновлення первинних бухгалтерських документів; повідомлено, що після відновлення бухгалтерських документів було з`ясовано, що на дату звільнення [PERSON] не використала щорічну відпустку тривалістю 33 календарних дні (а.с.16). Як зазначає позивачка, компенсацію їй сплачено 25.08.2023 у сумі 15461,36 грн., про що надала роздруківку витягу з банківської карти (а.с.18). Згідно довідки №142 від 28.08.2023 про нараховану суму невикористаної відпустки, за 33 невикористаних дні щорічної відпустки нараховано 19206,66 грн., утримано ПДФО 18% - 3457,20 грн. та військовий збір 1,5% - 288,10 грн., до виплати 15461,36 грн. (а.с.8,9). Як зазначено у вказаній довідці, період простою не враховується в розрахунковий період; розрахунок середнього заробітку виконану за фактично відпрацьовані 2 місяці лютий-березень 2022 року, середньоденний заробіток склав 582,02 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України та частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустку», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями ст.47 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП\~ України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з довідки про нараховану суму невикористаної відпустки від 28.08.2023 №142, фактично позивачка працювала у лютому та березні 2022 року, решту часу перебувала на простої. Отже, у день звільнення позивачка не працювала. За таких обставин, у роботодавця відповідно до ст.116 КЗпП України не виник обов`язок провести розрахунок з позивачем у день звільнення. За змістом зазначеної норми законодавства роботодавець у даному випадку повинен був провести розрахунок не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Позивачка звернулася до відповідача 26.07.2023, отже компенсацію відповідач повинен був виплатити 27.07.2023, натомість виплатив 25.08.2023, кількість днів затримки розрахунку складає 28 днів. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складає: 582,02х28=16296,56 грн. Оскільки позивачка не працювала у день звільнення та звернулася до роботодавця 26.07.2023, виплату компенсації за невикористану відпустку здійснено 25.08.2023, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16296,56 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 75080,58 грн., за якими сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у сумі 16296,56 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 233,03 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial