Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.09.2023 повністю задоволено позовні вимоги: розірвано шлюб між сторонами, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , яка народилася [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття; вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору; призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивачки на правничу допомогу; визначено строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу 5 днів після дня ухвалення рішення суду; у судове засідання 02.11.2023 о 15 год. 00 хв. викликано учасників справи. Позивачка надала до суду документи, які, на її думку, доводять понесення нею 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, яка надана у справі адвокатом А.В.Ткаченко. Представник позивача просить ухвалити додаткове рішення за його відсутності і за відсутності позивача. Представник відповідача клопотанням від 17.11.2023 просить зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу з огляду їх неспівмірність, невідповідність складності справи, витраченому адвокатом часом і ринковими цінами аналогічної правничої допомоги. Клопотанням від 17.11.2023 просить врахувати сплату відповідачем судового збору як це визначено рішенням суду, а також сплату відповідачем аліментів, у т.ч. за листопад 2023 року. Запереченням у задоволенні вимог про відшкодування вартості правничої допомоги від 17.11.2023 просить врахувати, що ініціювання позивачкою визначення місця проживання 15-річної дочки обумовило відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а не спрощеного за позовом про розірвання шлюбу; згодом така вимога судом не вирішувалася оскільки дитина, яка досягла 14-річного віку, самостійно визначає своє місце проживання; така вимога первинно збільшила обсяг правничої допомоги; не вказано який час і вартість послуг із написання і подання клопотань про участь представника позивача у судових засіданнях у режимі відеоконференції; у відповіді на відзив не було потреби щодо розірвання шлюбу; описи робіт не містять підпису клієнта; позивачка не подавала попереднього розрахунку судових витрат. У судовому засіданні [PERSON] додав, що докази пронесення витрат на правничу допомогу подано поза межами 5-денного строку. Відповідач упродовж розгляду справи і після її розгляду сплачував аліменти дочці. Відповідач також відшкодував позивачці судовий збір. Первинно позов безпідставно вказував на визначення місця дочки, яка досягла 14 років, із позивачкою, оскільки це право дитини. Будь-які заяви, клопотання інших учасників справи тощо з питання ухвалення додаткового рішення судом не отримав. Зазначені обставини, відповідно до ч. 1 ст. 223, ч. 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не перешкоджають вирішенню питання про розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу за відсутності учасників справи та/або їх представників. у судовому засіданні 19.12.2023, окрім представника відповідача. Суд встановив, що копії договору про надання правової допомоги № Т-11/05/23 від 17.05.2023, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.05.2023 серія ВІ № 114618, детального опису робіт та наданих адвокатом послуг за вказаним договором, акту наданих послуг та виконаних робіт від 15.09.2023, платіжної інструкції № @PL362880 від 18.05.2023, платіжної інструкції № @PL186942 від 17.09.2023 доводять, що позивачка [PERSON] сплатила адвокату А.В.Ткаченко гонорар у загальній сумі 7000,00 грн (т. 1 а.с. 171-178). Адвокат А.В.Туманська брала участь майже у кожному судовому засіданні. Використання нею права взяти участь у режимі відеоконференції відповідає вимогам ЦПК. Складення будь-яких заяв чи клопотань у справі тощо, що було, зокрема, частиною правничої допомоги адвоката А.В.Туманської, очевидно потребує витрачання адвокатом свого часу та застосування своїх професійних знань та навичок. Бажання відповідача сплачувати аліменти у тверді грошовій сумі, а не у частці заробітку (доходу) об`єктивно обумовило більш тривалий, ніж зазвичай, судовий розгляд справи. 25.09.2023 суд отримав заяву від 18.09.2023 позивачки [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, до якої додано вказані вище договір, ордер, опис, акт, платіжні інструкції (т. 1 а.с. 171). Заява надіслана до суду 18.09.2023, про що свідчить відбиток поштового штемпеля АТ "Укрпошта" на поштовому конверті (т. 1 а.с. 178). Коротке рішення проголошене 15.09.2023 Відтак доводи про несвоєчасність надіслання відповідних доказів до суду - не протягом 5-ти днів - є безпідставними. Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їхрозміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3, 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону № 076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Ураховуючи зазначені законодавчі приписи, у т.ч.

Outcome: approved