Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Позивач мотивує свої вимоги тим, що обслуговував серед інших і будинок [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в цьому будинку, та повинен оплачувати надані та спожиті послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, проте в повному обсязі не сплачує, тому утворилась заборгованість. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача борг за надані послуги в сумі 64873,12 грн. за період з 1 жовтня 2015 року по 30 листопада 2021 року, 533,02 грн. - внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, 17,05 грн. - плати за абонентське обслуговування, а також судовий збір в сумі 2481 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив, просив застосувати строків позовної давності. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2023 року скасовано заочне рішення, призначено справу до судового розгляду на 3 листопада 2023 року. 3 листопада 2023 року відкладено розгляд справи до 22 листопада 2023 року. 22 листопада 2023 року відкладено розгляд справи до 4 січня 2024 року у зв`язку зі знаходженням головуючого судді на лікарняному. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з серпня 2005 року. Даний факт підтверджується рішеннями Сумської міської ради № 1338-МР від 3 серпня 2005 року, рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 18 червня 2019 року ( а. с.9). Житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на обслуговуванні у ТОВ «Сумитеплоенерго». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.45). Загальний розмір заборгованості за період з 1 жовтня 2015 року по 30 листопада 2021 року складає 65 423,19 грн. З яких: гаряче водопостачання, теплопостачання (опалення) - 64 873,12 грн., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії - 339,54 грн., внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії - 193,48 грн., абонплата ТЕ - 17,05 грн. Зазначена заборгованість підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] про надані ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 1 жовтня 2015 року по 30 листопада 2021 року (а. с. 6-8). Особовий рахунок [NUMBER] відкритий на [PERSON] . Відповідач посилається на застосування строків позовної давності. Згідно ст. 256, 257 ЦПК України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені, зокрема ст. 257, 258 ЦКУ продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, зокрема, визначені ст. 257, 258 ЦКУ Постановою від 11 березня 2020 року №211 на всій території України з 12 березня 2020 року було встановлено карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року, а Указом президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 запроваджено воєнний стан, який продовжено до 19 лютого 2023 року. Разом з цим, згідно ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , відповідач здійснював оплату за надані послуги у розмірі, який не співпадає з розміром нарахувань Зокрема така оплата здійснювалася в липі 2017 року, березні 2018 року, листопаді, січні, червні, липні 2020 року, січні, травні, серпні, вересні, жовтні 2021 року. Вищевказане свідчить про те, що відповідач частково сплачував заборгованість за житлово-комунальні послуги, фактично визнавши борг, чим перервав позовну давність. Доводи представника відповідача про те, що оплата боргу в 2018, 2020, 2021 роках здійснювалась банком помилково поза волевиявленням відповідача, не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Нарахування оплати за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснювалось ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі тарифів, погоджених рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради: від 28.12.2010 р. №830; від 26.01.2010 р. №41; від 10.10.2008 р. № 488; від 27.12.2005 р. № 720. Відповідач фактично є споживачем житлово-комунальних послуг та повинен проводити їх оплату. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-ІV основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Разом з тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово - комунальних послуг. Згідно пункту 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системі теплоспоживання. Разом з тим, згідно приписів статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 07 червня 2018 року № 2454-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодам для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у строк (термін). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-ІV у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 64 873 грн. 12 коп., 533 грн. 02 коп. - в рахунок внесків за обслуговування та заміну комерційного обліку теплової енергії, 17 грн. 05 коп. - плати за абонентське обслуговування. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додано квитанцію про сплату судового збору на суму 2481 грн. 00 коп. За таких обставин та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути суму судового збору на користь позивача.

Outcome: approved