Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивачі звернулся до суду із позовом, в якому просять визнати за кожним право власності на 1/3 частку земельної ділянки та садового (дачного) будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їх матір [PERSON] . Позивачі, як спадкоємці, звернулися до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на вказаний садовий (дачний) будинок. Проте нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2023 року, в якій вказано, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я позивачів неможливо у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності щодо належності цього майна спадкодавцю. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою від 24.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 29). У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також під час розгляду справи судом з`ясовано, що нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину лише в частині спірного садового (дачного) будинку; щодо ж до спірної земельної ділянки, то останні, як спадкоємці, до нотаріуса з цього приводу не звертались. Відповідачем представником Новогуйвинської сільської ради Житомирського району Житомирської області копію позовної заяви, ухвалу суду та повістку отримано 15.08.2023 року; правом надання відзиву позивач не скористався; про причини неявки у судове засідання суд не повідомлено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Кулініч Р. скерував до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 42). Суд, вислухавши позивачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с. 54, 55, 65, 212-214). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 12.10.2020 (а.с. 3). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на садовий (дачний) будинок [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р. заведено спадкову справу за №26/2020 до майна померлої (а.с. 44-204). Згідно спадкової справи, спадкоємцями є позивачі. Вказане підтверджується і довідкою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р. В. про склад спадкоємців від 01.02.2021 року №21/02-14 (а.с. 4). Постановою від 17.02.2023 року №20/02-31 (а.с. 11-12) вказаним нотаріусом було відмовлено всім спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на майно садовий будинок [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №34 від 04.04.2023, виданої Садівничим товариством «Трудівник», [PERSON] дійсно була членом Садівничого товариства «Трудівник» з 1988 року та користувалась земельною ділянкою [ADDRESS] ; орієнтовний розмір земельної ділянки 0.0450 га. На зазначеній земельній ділянці побудований садовий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 13). Згідно довідки КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради" №6229 від 08.11.2023 року, за наявними даними інвентаризаційної справи №932, станом на 31.12.2012 право власності на об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 221). 05.07.2021 року виготовлено технічний паспорт на вказаний спірний садовий (дачний) будинок. Згідно технічного паспорта житловий будинок 1988 року побудови (а.с. 14-16). З інформаційної довідки від 13.11.2023 року №354117016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 226), на вказаний спірний садовий будинок будь-якого права не зареєстровано. Щодо визнання права власності на спірний садовий (дачний) будинок у порядку спадкування за законом. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва був визначений\~Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення", відповідно до якої до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків чи інших господарських споруд в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведені в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного Комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5, в якому, зокрема, роз`яснено: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинків (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до абз. 60 п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Вказаний будинок побудований до 5 серпня 1992 року (в 1988 році). Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (розділ 3 п. 3.2) цей садовий будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу\~(\~ст. 1259 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, як це передбачає\~ст. 392 ЦК України,\~може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV\~рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивачі не мають можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, відтак змушені звертатися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачами обставини унеможливлюють іншим способом захистити їх права та інтереси, відтак слід визнати за ними право власності на житловий будинок в 1/3 його частці за кожним із позивачів за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, після [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом У цій справі, серед іншого, предметом спору є визнання за позивачами права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті матері\~ [PERSON] , як за спадкоємцями першої черги спадкування, - земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок у Садівничому товаристві «Трудівник». Проаналізувавши правовідносини, що склались, беручі до уваги встановлений нормами діючого законодавства порядок набуття у власність земельних ділянок, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті як такі, що не пов`язані з його особою нерозривно. \~ \~ \~ \~У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України). До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України). Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає передчасним заявлення такої вимоги, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивачі не звертались до нотаріуса із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо спірної земельної ділянки, а за життя спадкоємицею не було оформлено дозвільної документації на земельну ділянку з наступною реєстрацією права власності за нею. Таким чином, вбачається, що [PERSON] не набула право власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку із чим вказана земельна ділянка не входить до складу спадкового майна після її смерті. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial