Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 17 травня 2019 року Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №19. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені. Причиною непорозумінь є різні погляди на подружнє життя. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому строк для примирення надавати недоцільно. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву з проханням справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не надав, причини неявки не повідомив, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі, тому суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За положеннями ч.2\~ст.247 ЦПК України\~в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 травня 2019 року у Кривоозерському районним відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №19, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 17 травня 2019 року(а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 02 листопада 2018 року(а.с.8). Спільне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Відповідно до положень ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача в частині розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. З даних позовної заяви вбачається, що позивач понесла витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.. Положеннями ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20.06.2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27.06.2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15.04.2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц). Всупереч вищевикладеному, позивачем надані лише копія договору про надання професійної правничої допомоги(витяг), акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг, при цьому розрахункові квитанції позивачем не надано. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у зв`язку з їх недоведенням. На підставі ст.ст.24, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial