Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 11.08.2001 року; визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що подружжя від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри, шлюбні відносини припинені з січня 2023 року. Вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Також,\~на даний\~час між\~ним та\~відповідачем не\~досягнуто згоди,\~щодо місця\~проживання дітей,\~хоча доньки,\~з моменту\~фактичного припинення\~шлюбних відносин\~проживають з\~позивачем та\~перебувають на\~його утриманні,\~однак згоди\~з цього\~питання з\~відповідачем наразі\~немає.\~Це спричинено\~тим,\~що відповідач\~систематично їздить\~за кордон\~працювати,\~та з\~початком повномасштабного\~вторгнення фактично\~проживає в\~Ірландії. Позивач разом\~з доньками\~проживає у\~власному будинку\~в селі\~Зінці Полтавського\~району,\~Полтавської області,\~його доньки\~в повному\~обсязі забезпечені\~житлом (мають\~окрему кімнату,\~місце для\~навчання та\~відпочинку),\~харчуванням,\~доглядом,\~відвідують школу,\~мають повноцінне виховання.\~Доньки навчаються\~в Терешківському\~ліцеї Полтавського району, зауважень до їх навчання, поведінки чи зовнішнього вигляду немає. Коли відповідач приїжджає в Україну, вона також бере участь у вихованні дітей, допомагає фінансово. [PERSON] забезпечений житлом, має постійний та стабільний дохід, не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, веде нормальний спосіб життя, займається підтриманням здоров?я. Враховуючи вище викладене, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем та визначити місце проживання неповнолітніх доньок з позивачем. Ухвалою суду від 06.11.2023 року було відкрито провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Слуцький О.В. надав до суду заяву про розгляд справи буз його участі та без участі позивача, з підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники третіх осіб до суду не з`явилися, про розгляд справи треті особи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України,\~суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, вбачається що сторони 11.08.2001 року зареєстрували шлюб, актовий запис №886 (а.с.12). Згідно ксерокопій свідоцтв про народження (а.с.13-14), сторони є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та інтересам їх дітей, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу позивача про визначення місця проживання дітей разом з позивачем, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з позивачем. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, 2 і\~ст. 157 СК України,\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід зазначити, що згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу необхідно визначити місцем проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Враховуючи вищезазначене та інтереси дітей, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,\~та

Outcome: approved