Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області про надання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд площею 0,38 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Пустомитівської сільської ради від 24.12.1993 року №15/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно: земельна ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га та земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд площею 0,38 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Пустомитівської сільської ради від 24.12.1993 року №15/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян». Позивач є спадкоємцем майна по заповіту, прийняла спадщину, однак нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючих документів на майно немає, тому просила визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки. Представник відповідача - Горохівської міської ради Луцького району Волинської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає повністю. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, однак до суду надійшла заява представник позивача про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахування того, що до суду надійшла заява від відповідача, у якій вона зазначає, що заявлений позов визнає повністю, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із архівного витягу з рішення сесії Пустомитівської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 24.12.1993 року №15/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,28 га - для ведення особистого підсобного господарства та 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлових будівель та господарських будівель (а.с.8). Вказані вище земельні ділянки не зареєстровані та державні акти не видавалися, що стверджується інформацією відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (а.с.17). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Пустомитівською сільською радою, [PERSON] померла [INFO] в селі Пустомити Горохівського району Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина (а.с.9). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із витягу з погосподарської книги № 3 за 2001-2005 вбачається, що будинок з надвірними будівлями та спорудами належить [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS] . Із довідки № 862 від 01.11.2023 року (а.с.15) вбачається, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] непридатний для проживання, перебуває у аварійному стані. Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно довідки № 861, виданої старостою Мирненського старостинського округу 01.11.2023 року (а.с.13), спадкодавець [PERSON] проживала до дня смерті з внучкою [PERSON] , яка здійснювала догляд. Заповіти [PERSON] посвідчувались в Пустомитівській сільській раді по реєстру №160 від 29.07.2002 року, №36 від 15.05.2003 року, №37 від 15.05.2003 року. Спадкоємцями за заповітом є внучка [PERSON] , правнук [PERSON] , спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є внучка [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається із заповіту, посвідченого 15.05.2003 року сільським головою Пустомитівської сільської ради Волинської області (а.с.11), [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що по закону буде мати право: грошовий вклад в ощадбанку м. Горохів по рахунку № [NUMBER] [PERSON] . Заповіт зареєстровано в реєстрі заповітів за № 36. Заповітом посвідченим 15.05.2003 року сільським головою Пустомитівської сільської ради Волинської області, [PERSON] заповіла [PERSON] переоформлений сертифікат на земельну частку (пай) серії ВЛ №002385. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Матеріалами спадкової справи №646/2017, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 15.12.2017, після смерті [PERSON] стверджується, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 13.11.2017 року [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю в 2 (два) місяці з дня набрання законної сили ухваленим у даній справі рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору [PERSON] звернулась 15.12.2017. 06.07.2018 надала згоду на включення у коло спадкоємців [PERSON] . Окрім того, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Мир, с. Пустомити Горохівського району Волинської області розміром 2,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифікату на право на земельну частку пай серія ВЛ 002383. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Мир, с. Пустомити Горохівського району Волинської області розміром 2,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, згідно сертифікату на право на земельну частку пай серія ВЛ 002385 та належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №618, виданого Горохівською держнотконторою 24.04.2003 року. Із інформаційної довідки із реєстру заповітів та спадкових договорів № 74760106 від 15.11.2023 року, виданою Горохівською державною нотаріальною конторою Волинської області вбачається, що заповіт не змінений та не скасований. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України № 00018612150, вбачається, що [PERSON] є внучкою [PERSON] . Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2023 року, виданої Горохівською державною нотаріальною конторою Волинської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, яка прийняла спадщину відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Отже, судом встановлено, що позивач як спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом, прийняла спадщину в установленому порядку, має право на спадкування майна, що належало останній, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, на які спадкодавець за життя не набула права власності, хоча розпочала процедуру їх приватизації. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відмовою нотаріуса позивач не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, а тому, суд визнає за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на завершення приватизації і реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд площею 0,38 га, які були передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Пустомитівської сільської ради від 24.12.1993 року №15/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян».

Outcome: approved