Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] , адвокат Руднєва І.С., звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті свого діда [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області, Україна. Зазначає, що після отримання документів, виданих окупаційною владою щодо під-твердження смерті її дідуся, та переміщення до м. Чернівці, заявниця вирішила прове-сти Державну реєстрацію смерті дідуся, відповідно до чинного законодавства. Разом з цим, заявниці було повідомлено, що органи ДРАЦС України не зможуть зареєструвати смерть її дідуся на підставі документів, виданих окупаційною владою. Стверджує, що встановлення факту смерті [PERSON] заявниці необхідно для реєстрації його смерті в Державному реєстрі актових записів України та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. У зв`язку з вищенаведеним, просила встановити факт, що громадянин України, уродженець с. Васютинці, Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер в певний час [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області, Україна, причина смерті закрита черепно-мозкова травма з крововиливом у м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку. Заявник у судове засіданні не з`явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник заявниці, адвокат Руднєва І.С., у поданій заяві просила розглянути справу без її та заявниці участі. Представник заінтересованої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у відповідності до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які мо-жуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи май-нових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною те-риторії України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій Ук-раїни 22.12.2022р. № 309, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022р. за N 1668/39004, затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Згідно із зазначеним Переліком, уся територія\~Маріупольського району,\~в тому\~числі м.\~Маріуполь, перебуває в тимчасовій окупації. Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фак-тичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігнорува-тися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному кон-тексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охо-рони здоров`я або судово-медичною установою. За приписами п.5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», затверд-жених Наказом Мінюста від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена на-казом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів Укра-їни, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій те-риторії та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». Пунктом 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи про-водиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно частини 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України вбача-ється, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій тери-торії України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами по-мерлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Що стосується можливості при розгляді заяв прийняття судом до уваги доку-ментів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій тери-торії України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Поряд із цим, відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Міжна-родного суду (ООН) у справі Намібії - не можуть визнаватись недійсними всі доку-менти, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів. ВССУ зазначив, що, враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закла-дами), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємо-зв`язку при розгляді справ в порядку статті 317 ЦПК. Судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверд-жується копією свідоцтва № [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заявниця [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та онукою [PERSON] . Також, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки №1374 від 15.04.2023 року, причиною смерті [PERSON] стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливом в м`які мозкові оболонки і в речовину головного мозку. Надана заявником копія свідоцтва про смерть, видана 18.04.2023 року Міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції донецької народної рес-публіки не приймається до уваги судом, оскільки у відповідності до ст.9 Закону Ук-раїни «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово оку-пованій території України» даний документ не є належним доказом по справі. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, і такий факт підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що вимо-ги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved