Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

06.11.2023 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є зареєстрованим в даній квартирі, проте з вересня 2021 року фактично не проживає в спірній квартирі, що призводить до неможливості розпоряджатися приватною власністю. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено,\~що позивач\~є власником\~квартири [ADDRESS] ,\~на підставі\~свідоцтва на\~приватизацію житла\~від 14.02.1995\~року на\~ 1/2 частку (а.с. 10) та свідоцтва на спадщину за законом від 27.07.2020 року, після смерті матері - [PERSON] та 1/2 частину квартири (а.с.11). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 27.10.2023 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] та онук - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Факт не проживання підтверджується актом про не проживання особи від 24.10.2023 року, складений в присутності свідків та засвідчений майстром дільниці по благоустрою та експлуатації житлового фонду Ю. Каранда (а.с. 7). На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Відповідно до п.1\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved