Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, - факт народження дітей в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що [PERSON] , яка є громадянкою України, народила [INFO] дочку [PERSON] в м. Білогірськ, Білогірський район, АР Крим та [INFO] дочку [PERSON] в м.Сімферополь, АР Крим, батьками яких є [PERSON] та [PERSON] , з яким заявник перебуває у зареєстрованому 25.09.2010 р. шлюбі. Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України, а тому заявником було отримано свідоцтво про народження дітей, видане органом, що створений та діє у порядку, не передбаченому законами України. Встановлення факту народження необхідно для реєстрації народження дітей органами реєстрації актів цивільного стану Держави Україна. Ухвалою суду від 18.12.2023 р. відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку окремого провадження. Представник заявника та заявник, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явивися, в заяві міститься клопотання про розгляд справи без їх участі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документами, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 30.10.2010 р. Білогірським РВ ГУ МВС України в Криму, та [PERSON] , [INFO] , громадянин України, постійне місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 02.09.2004 р. Білогірським РВ ГУ МВС України в Криму, перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Білгородського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, актовий запис № 90. Як вбачається з наданих медичних документів, [INFO] у м. Білогірськ Білогірського району АР Крим у [PERSON] народилася дитина - дівчинка та [INFO] у місті Сімферополь АР Крим у [PERSON] народилася дитина - дівчинка. Реєстрація народження дитини - [PERSON] , [INFO] , оформлена свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.12.2016 р. Білгородським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 733 від 13.12.2016 р. та дитини [PERSON] , [INFO] , оформлена свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.12.2021 р. Білгородським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 110219910001600647002 від 14.12.2021 р. Наданими документами підтверджено, що заявник [PERSON] , є громадянкою України, а заінтересована особа-1 [PERSON] є громадянином України. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. А тому зазначене місце народження дитини є тимчасово окупованою територією України. В судовому засіданні встановлено, що документи на підтвердження факту народження дітей видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, судом встановлено, що вищевказані свідоцтва про народження від 13.12.2016 р. та 14.12.2021 р. видано органами, які створені та діють у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створюють правових наслідків, що позбавляє [PERSON] яка є громадянкою України, зареєструвати народження дітей в органах ДРАЦС та реалізувати права та обов`язки, пов`язані із народженням дітей. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Таким чином, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості, без судового рішення, зареєструвати народження малолітньої дитини заявника у справі у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року. Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник як мати новонароджених дітей, не має можливості надати до органів ДРАЦС відповідні документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дітей, а факт народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дітей жіночої статі підтверджено в судовому засіданні, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по-батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою родичів, в разі якщо батьки з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини. На підставі ст.122 СК України, якою визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб, факт народження дітей встановлено в судовому засіданні з наданням підтверджуючих документів. Судом встановлено, що батьки визначились з ім`ям дітей - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження дітей - [PERSON] , [INFO] , у місті Білогірськ Білогірського району АР Крим (Україна) та [PERSON] , [INFO] , у місті Сімферополь Сімферопольського району АР Крим (Україна), батьками яких є громадянин України [PERSON] , [INFO] та громадянка України [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту має юридичне значення. Відповідно до ст.317 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ст.ст.3 п.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved