Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що в червні 2023 року [PERSON] стало відомо про відкрите виконавче провадження №64329839 з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за №43816 від 08.09.2020 про стягнення з позивача коштів у розмірі 10 074,14 грн, та з карткового рахунку [PERSON] стягнуто 11 048,54 грн. Виконавчий напис за №43816 від 08.09.2020 вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2762/5151СLFK21Т2 від 16.06.2016, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №329 від 04.10.2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Виконавчий напис про стягнення заборгованості проведений за період з 11.08.2020 по 17.08.2020. Сума заборгованості складає 9574,14 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6195,14; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3379,00; плата за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 10 074,14 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений всупереч вимогам статті 18 Цивільного кодексу України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, підпунктів 3.2. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У позові зазначено, що відповідачем не було повідомлено боржника для надання йому можливості усунути порушення за кредитним договором перед вчиненням виконавчого напису. Відсутність такого повідомлення позбавила можливості позивача подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, тощо. Отже, вважати заборгованість безспірною не можна, що виключає можливість вчинення виконавчого напису. За змістом позову, згідно з інформацією, наданою приватним виконавцем Лужинецьким П.В., станом на 08.06.2023, в рамках виконавчого провадження, з позивача було стягнуто кошти у сумі 11 048,54 грн: 700 грн перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження; 9407,78 перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Аланд» в рахунок погашення боргу; 940,76 грн стягнутого, як основна винагорода приватного виконавця. Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №43816 від 08.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» 11\~048,54 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.10.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви представник відповідача отримав 14.11.2023, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяви по суті справи до суду не надійшли. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. В пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з підпунктами 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За правилами ч.ч. 1,2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Судом встановлено,\~що 08.09.2020\~приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Гораєм О.С.вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №43816, яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за договором №2762/5151СLFK21Т2 від 16.06.2016, укладеним із ПАТ «ПлатинумБанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №329 від 04.10.2018, є ТОВ «ФК «Кредит Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11.08.2020, є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», заборгованість за кредитним договором №2762/5151СLFK21Т2 від 16.06.2016. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 по 17.08.2020. Сума заборгованості становить 9\~574,14 грн, та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 6\~195,14 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3\~379,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у сумі 500,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню, складає 10\~074,14 грн. 29.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64329839 з примусового виконання виконавчого напису №43816 від 08.09.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у сумі 10\~074,14 грн, та постанову про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди у сумі 1007,41 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на суму боргу, яка не є безспірною. Суд зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що він вчинений на підставі нотаріально посвідченого договору, тоді як відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом зазначеної вимоги закону дотримано не було. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц. Щодо безспірності суми заборгованості, суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, від 15.01.2020 у справі №305/2082/14ц, яка є послідовною і незмінною. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність такої заборгованості та виникнення права вимоги в межах відповідних строків. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт зокрема може бути вимога стягувача (кредитора) з підписом боржника про її отримання. Проте, позивач стверджує, що вона не отримувала вимоги відповідача про усунення порушень за кредитним договором. Доказів отримання боржником вимоги стягувача матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі №910/10374/17 вказує про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис від 08.09.2020 про стягнення заборгованості з позивача вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, вчинений без перевірки нотаріусом безспірності заявленої суми боргу, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно з інформацією, наданою приватним виконавцем Лужинецьким П.В. від 08.06.2023 за вих. №64329839, станом на 08.06.2023, в рамках виконавчого провадження №64329839, було стягнуто кошти у сумі 11 048,54 грн: 700 грн перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження; 9407,78 грн перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Аланд» в рахунок погашення боргу; 940,76 грн стягнутого, як основна винагорода приватного виконавця. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №43816, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти у сумі 9407,78 грн, які перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Аланд» в рахунок погашення боргу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, від 08.09.2021 у справі №206/2212/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18, від 06.03.2019 у справі №910/1531/18. Щодо стягнення 700 грн, які перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, та 940,76 грн стягнутих, як основна винагорода приватного виконавця, суд зазначає наступне. За змістом\~статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»\~примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених\~Законом України «Про виконавче провадження»\~випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»\~примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Частиною другою\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведеної норми права вбачається, що\~Законом України «Про виконавче провадження»\~встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05.02.2020 по справі №201/8493/18. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати витрат виконавчого провадження та основної винагороди є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього\~Законом України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що з позивача на користь приватного виконавця стягнуто основну винагороду та витрати виконавчого провадження, при цьому, вимога про стягнення зазначених коштів заявлена позивачем до ТОВ «ФК «Аланд». За змістом статті 51 ЦПК України, суд не може з власної ініціативи залучати до участі у справі співвідповідача або замінювати неналежного відповідача. Клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача позивач до суду не подав. Крім цього, у разі наявності спору між позивачем та приватним виконавцем щодо стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження, такий спір підлягатиме розгляду за правилами адміністративного судочинства. У матеріалах справи відсутні докази того, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження №64329839 оскаржувались позивачем, чи визнавались незаконними постанови приватного виконавця. Отже, відсутні правові підстави для застосування\~статті 1212 ЦК України\~до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку зі стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні\~статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Тому позов у частині стягнення 700 грн, які перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, та 940,76 грн стягнутих як основна винагорода приватного виконавця, задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються\~\~з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що 08.09.2023 року між [PERSON] та адвокатом Соломонюком С.А., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ №000954 від 12.05.2018, укладено договір про надання правової допомоги №0809. Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги №0809 від 08.09.2023, сторони погодили, що вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний розрахунок. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом розрахунку (якщо інше не вказано в розрахунку). У матеріалах справи міститься підписаний адвокатом та [PERSON] акт виконаних робіт від 11.09.2023 та розрахунок суми гонорару від 08.09.2023 до договору про надання правової допомоги №0809 від 08.09.2023, у якому зазначено перелік та опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, вартість яких становить 11\~000,00 грн. Обсяг виконаної адвокатом роботи підтверджується матеріалами справи. За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). Також судом приймається до уваги, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19. Окрім того, слід зазначити, що положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та клопотання про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до суду не надав. На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11\~000,00 грн. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2\~147,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial