Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

18.09.2023 року представник Виконавчого комітет Стриївської сільської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідача на користь дітей аліменти та передати дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Свої вимоги орган опіки та піклування обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . батько дітей записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 Ск України. Діти знаходяться на обліку в Службі у справах дітей, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Відповідно до характеристики Стриївської сільської ради відповідач [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та тютюном. За повідомленнями односельців вона часто з`являється в громадських місцях в стані алкогольного сп`яніння. Згідно до актів обстеження умов проживання під час візитів комісії встановлено, що санітарний стан жилого приміщення незадовільний, місця для сну та вільного дозвілля дітей відсутні. Чистої постільної білизни в наявності не було, продукти харчування в обмеженій кількості. Відповідач не працює, стабільного доходу немає, під час візитів працівників соціальної служби завжди перебуває в алкогольному сп`янінні, дуже часто не відчиняє двері будинку. Тому з метою захисту прав та інтересів дітей виникла необхідність позбавити відповідача батьківських прав, стягнути аліменти на утримання дітей та одночасно вирішити питання про передачу дітей для подальшого їх влаштування. 19.09.2023 року після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, даний позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 19.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, які просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Просила суд не позбавляти її батьківських прав, оскільки дітей любить. Вказала, що частково виправилася, в хаті поприбирала, зробила запас їжі. Висновки, щодо зміни свого ставлення до дітей зробила. Заслухані в судовому засіданні діти [PERSON] та [PERSON] повідомили, що хочуть проживати з мамою та просили не позбавляти її батьківських прав. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Дослідивши позовні вимоги та матеріали справи, заслухавши сторін у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно копій свідоцтв про народження встановлено, що відповідач у справі, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.10.11/. Відомості про батька дітей записані відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері/а.с.12,13/. Відповідно до характеристики та довідки, виданих Стриївською сільською радою від 17.07.2023 року, [PERSON] зареєстрована в с. Дубрівка, Баранівського району, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з співмешканцем [PERSON] та дітьми - [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. та не займається вихованням дітей та їх матеріальним забезпеченням. Старша дочка [PERSON] навчається та проживає в м. Житомир, менша дочка [PERSON] перебуває на утриманні сестри - [PERSON] , 1997 р.н. /а.с.21,22/. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.02.2023 року, 10.03.2023 року, 12.04.2023 року, 02.06.2023 року, 23.03.2023 року, 23.06.2023 року за адресою фактичного проживання сім`ї [PERSON] в будинку брудно, речі розкидані, трохи підметено підлогу, холодно, приготовленої їжі немає, для дітей немає облаштованого місця для сну та відпочинку, [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач не працює, має тимчасові заробітки від збирання в лісі калгану та бруньок. Відповідною комісією встановлено, що [PERSON] має низький батьківський потенціал, зі слів вона дуже любить дітей, однак належних висновків не робить, не виправляється /а.с.15,16,17,18,19,20/. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Стриївської сільської ради від 21.07.2022 року дітей : Закликівського [PERSON] та Закликівську [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах/а.с.3/. Від 23.08.2022 року на обліку в Стриївській сільській раді під соціальним супроводом перебуває сім`я [PERSON] , як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. [PERSON] . Натомість [PERSON] плану соціального супроводу не виконувала, у зв`язку з чим з`ясовано, що стан матері перешкоджає задоволенню потреб її дітей, що вбачається з копії листа начальнику служби у справах дітей Стриївської сільської ради від 04.09.2023 року /а.с.5/. Згідно до повідомлення Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області від 12.09.2023 року [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо вихованні дітей( за ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП) /а.с.4/, Відповідно до письмової заяви від 24.05.2023 року [PERSON] відмовилася від влаштування дітей до патронатного вихователя, запевняючи, що з проблемами впорається самостійно, планує лікуватися від вживання спиртних напоїв/а.с.23/. Як вбачається з протоколу №9/23 комісії з питань захисту прав дітей Стриївської сільської ради від 30.08.2023 року щодо затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , остання була присутня на засіданні та заслухана. [PERSON] вказала. що вона майже з усім згідна, однак обіцяє, що найближчим часом пролікується від алкогольної залежності, в будинку наведе порядок, попере постільну білизну та застелить її на дитячі ліжка/а.с.6-7/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 30.08.2023 року № 187 орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] відносно дітей : Закликівського [PERSON] , Закликівської [PERSON] /а.с.9/. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Суд застосовує наступні норми права. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). З огляду на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Тобто в такому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свободі є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Так, судом встановлено, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дітьми. Зокрема відповідач відмовилася від передачі дітей патронатному вихователю із запевненням того, що самостійно вирішить проблеми. Також під час засідання комісії з питань захисту прав дітей від 30.08.2023 року вона дала обіцянку, що пролікується від алкогольної залежності, наведе лад в будинку. Під час обстеження умов проживання запевняла відповідну комісію, що любить дітей та виправиться. Крім цього в судовому засіданні також заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, пообіцяла, що змінить своє відношення до виховання та утримання дітей. Заслухані в судовому засіданні діти побажали залишитися проживати з мамою. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що вона не нехтує інтересами дітей та не бажає розривати з ними зв`язки, а позбавлення її батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на встановлені судом обставини та наявні у справі докази, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських суд не приймає до уваги, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, має рекомендаційний характер та суперечить інтересам дітей. Взявши до уваги бажання матері спілкуватися з дітьми, а також те, що вона активно заперечує проти позбавлення її батьківських прав, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей, зокрема в частині їх прав на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків з нею, суд доходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу та як наслідок стягнення з неї аліментів на утримання дітей, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи та поведінки відповідача, суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на відповідний орган опіки та піклування за місцем проживання дітей контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Згідно до вимог Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справлявся за подачу відповідної позовної заяви позивачем, а тому судові витрати у справі відсутні та не пілягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed