Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

покликаючись на вчинення ДТП з вини відповідача та заподіяння шкоди особі, що призвело до її лікування в Комунальному некомерційному підприємстві "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради, заступник керівника Рівненської обласної прокуратури Сергій Міськевич у поданій 06 жовтня 2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області позовній заяві просить стягнути з відповідача 9 666 грн. 67 коп. як витрачені кошти на лікування [PERSON] та сплачений судовий збір. У поданій до суду заяві прокурор Наталія Христик позов підтримує. У надісланому поштою клопотанні представник позивача-директор юридичного департаменту Сергій Карачун позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзиву на позов не подав. Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду 21 грудня 2023 року заяві вказаний прокурор просить справу слухати у відсутність сторін, не заперечує проти винесення заочного рішення. У надісланому поштою 20 грудня 2023 року клопотанні вказаний представник позивача просить судове засідання проводити без участі представника Національної служби здоров`я України. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся шляхом надсилання поштових повідомлень. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд встановив такі обставини. 08 липня 2021 року приблизно о 19 год. 25 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем MITSUBISHI ASX, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою "Хотин - Рівне" зі сторони с.Хотин в напрямку м.Рівне, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати, на заокругленні проїзної частини ліворуч не впоравшись із керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини на праве узбіччя та кювет із подальшим перекиданням автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля [PERSON] , [INFO] , спричинені тілесні ушкодження, від яких вона загинула на місці події, пасажиру автомобіля [PERSON] , [INFO] , заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Порушення [PERSON] вимог Правил дорожного руху, а саме: пункту 12.1, що вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та п.п."б" п.12, що забороняє водієві перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2022 року [PERSON] визнаний виннуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вказаний вирок, після оскарження в апеляційному порядку, набрав законної сили 17 січня 2023 року. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 липня 2021 року по 02 серпня 2021 року у травматологічному відділенні, загальна кількість ліжко-днів складає 25. Згідно з розрахунком вартість лікування становить9 666 грн. 67 коп. Згідно з інформацією КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, кошти за лікування [PERSON] на рахунок лікарні не відшкодовувались, заходи позовного характеру лікарнею не вживалися. Фінансування витрат, понесених на лікування [PERSON] , здійснювалося з Державного бюджету, за рахунок коштів Національної служби здоров?я України. Суд застосовує такі норми права. Ст.128 КПК України передбачає право пред`явлення цивільного позову, у тому числі і до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. При цьому ч.7 цієї статті надає право особі, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Ст.22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров?я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров?я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров?я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Також п.3 Порядку визначено, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров?я або прокурора. П.2 Порядку передбачає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров?я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Згідно з п.4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров?я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Суд прийшов до таких висновків. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб?єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Невідшкодування витрат, здійснених за рахунок Державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров?я, забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні та суспільні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст.131-1 Конституції України покладає на прокурора обов?язок представництва в суді. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради кошти за лікування пацієнтів надходять від Національної служби здоров?я України згідно договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій надходження з Державного бюджету) та наразі інформація про їх відшкодування відсутня. На лист від 25.07.2023№24-512вих-23 Національна служба здоров?я України про виявлені порушення повідомила, що немає можливості звернутися з позовною заявою про стягнення вказаних витрат, оскільки не наділена повноваженнями. В даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров?я та забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров?я, забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування у випадку розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини, є встановлення таких обставин судовим рішенням у цивільній, кримінальній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. П.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарному лікуванні потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Факт завдання шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Диспозиція ст.1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров?я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Суд вважає, що прокурор належними доказами довів заподіяння відповідачем шкоди, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені у них, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість. За таких умов позов підлягає до задоволення. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Щодо судових витрат, то суд прийшов до таких висновків. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь прокурора понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved