Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , яку у подальшому неодноразово уточнював, в останній редакції від 30.06.2023 року, зазначивши, що 20 лютого 2022 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу 3\~000,00 грн. у термін на 12 місяців, а саме до 20.02.2023 року зі сплатою щомісячних відсотків - 30 %. Проте відповідачка суму позики не повернула, проценти не сплатила. Станом на 27.06.2023 року залишок суми основного боргу за позикою не змінився і становить 3000,00 грн. За період з 20.02.2022 року по 20.02.2023 року відсотки за користування позикою становлять 10800,00 грн. Також у разі прострочення грошового зобов`язання, відповідачка зобов`язана сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції у розмірі 690,31 грн., та три відсотки річних у розмірі 90,25 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь та сплачений судовий збір. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 26.04.2023 року ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В ході розгляду справи відповідачем було подано відзив, в обґрунтування якого зазначила, що з позовними вимогами не згодна, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, просила у задоволенні позову відмовити. Позивачем було надавано відповідь на відзив в якому вказав, що відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за договором позики. Вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомляла. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується\~правовою позицією\~Верховного Суду\~України,\~викладеною в\~постановах від\~08\~червня 2016\~р.\~(справа\~№ \~1103цс16),\~від 12\~квітня 2017\~року (справа\~№ 442/8157/15-ц),\~тощо, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, Так, відповідно до розписки від 20.02.2022 року відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 3\~000,00 грн. на строк 1 рік тобто до 20.02.2023 року, зобов`язавшись щомісячно сплачувати відсотки один раз на місяць у розмірі 30% від позиченої суми, тобто 900 грн. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № справа № 654/2275/16-ц). Позивачем надано суду оригінал розписки про отримання відповідачем боргу в сумі 3\~000,00 грн. Отже, судом установлено, що відповідач свого зобов`язання за договором позики від 20.02.2022 року не виконала, грошові кошти у строк та в порядку, передбаченому цим договором, позивачеві не повернула. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за розпискою, а також погоджується із її розміром. Ураховуючи викладене, суд також вважає, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення 10800,00 грн. нарахованих відсотків за договором позики від 20.02.2022 року. Статтею 625 Цивільного кодексу України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Зважаючи на те, що\~статтю 625 ЦК України\~вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, а\~\~в силу положень ст. 360-7\~Цивільного процесуального кодексу України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає доведеним факт\~\~неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання, що зумовлює застосування санкцій цивільно-правової відповідальності, передбачених ч.2\~ст.625 Цивільного кодексу України, тому\~\~позивачем\~\~правомірно пред`явлено вимоги до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань , трьох відсотків річних за користування чужими грошовими коштами за договром позики від 20.02.2022 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням його уточнення в редакції від 30.06.2023 року є обгрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1. 2\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з врахуванням наведених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved