Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Савранського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Арцизької міської ради як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Цивільний позов обґрунтовано тим, що 10.10.2008 [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Сімейні стосунки припинено у зв`язку з розірванням шлюбу. Видане свідоцтво про розірвання шлюбу від 28.01.2011. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини відповідач позивачці не надає. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 15.10.2009 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі частини від заробітної плати, щомісячно, починаючи з 01.09.2009 і до її повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За виданим виконавчим листом від 04.11.2009 про стягнення аліментів державним виконавцем Косенко Л.В. 08.0.2017 повторно відкрите виконавче провадження №53368376 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. В подальшому виконавче провадження передано до Савранського відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м.Одеса) і станом на день подання позову перебуває на примусовому виконанні у цьому органі ДВС. Аліменти відповідач [PERSON] не сплачує, заборгованість станом на 01.12.2022 складає 146503,73 грн., відповідач не сплачує аліменти більш ніж три роки поспіль. З боку матері [PERSON] дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дитиною і матір`ю наявні усталені доброзичливі стосунки. Крім того, позивачка стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини не цікавиться її життям, станом здоров`я, інтересами, не піклується про фізичний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, позивач вважає, що відповідач [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] . Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 17.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26.09.2023 (а.с.44-45). 05.09.2023 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] (а.с.50-51). 19.09.2023 до суду надійшло клопотання Кочурова А.О. , який діє на підставі ордеру серії ВН №1075653, про долучення доказів, зокрема ухвали про оголошення розшуку боржника та адвокатський запит №131/2023 від 04.09.2023 про стан або результати розшуку боржника - [PERSON] (а.с.54). Крім того, представник позивача надав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.52). Відповідач [PERSON] 26.09.2023 в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.64), про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подав. Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 26.09.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 25.10.2023 (а.с.62). Відповідач [PERSON] 25.10.2023 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать дані трекінгу з офіційного сайту Укрпошти, а саме про особисте вручення (а.с.65-66), однак поштове відправлення адресоване йому, не встигло повернутись на адресу суду. У зв`язку з цим судове засідання відкладено на 21.11.2023. В судове засідання 21.11.2023 відповідач не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки, однак поштове відправлення адресоване йому, не встигло повернутись на адресу суду. У зв`язку з цим судове засідання відкладено на 19.12.2023. Позивачка в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала. Представник позивача адвокат Кочуров А.О. в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги також підтримав. В судове засідання 19.12.2023 відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, згідно поштового повідомлення, адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.69). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частин 1, 3 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав. Крім того, виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» (а.с.68), в якому останній також повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Представник третьої особи виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування в судове засіданні не з`явилася, проте 05.06.2023 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.182). За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинено у зв`язку з розірванням шлюбу згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 28.01.2011, актовий запис №5 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , а [PERSON] - її матір`ю (а.с. 8). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 19.10.2009 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від заробітної плати, щомісячно, починаючи з 01.09.2009 і до її повноліття тобто до [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку (а.с.10). За виконавчим листом від 04.11.2009 про стягнення аліментів (а.с.11) державним виконавцем Косенко Л.В. 08.02.2017 повторно відкрите виконавче провадження №53368376 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини про що свідчить інформація про виконавче провадження ( а.с. 14-16). З розрахунку заборгованості по аліментах виданого головним державним виконавцем Кравцем О.В. вбачається, що станом на 01.06.2022 заборгованість по аліментах відповідача на користь позивачки складала 129003,23 грн. (а.с.17). З акту обстеження умов проживання складеного комісією служби у справах дітей Арцизької міської ради від 05.04.2023 вбачається, що матір`ю та вітчимом створені усі умови для проживання та розвитку дитини (а.с. 18). Згідно довідки Арцизького ліцею №5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради №235 від 15.12.2022 вбачається, що батько [PERSON] за час навчання доньки до закладу не приходив, батьківські збори не відвідував, з вчителем не спілкувався (а.с.19). Як вбачається з довідки Арцизького ліцею №5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради №130 від 17.04.2023, що психологом ліцею [PERSON] була проведена бесіда з ученицею 9-В класу [PERSON] , у ході якої було з`ясовано, що батько [PERSON] останній раз спілкувався з донькою у 2014. Дівчинка не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.20). З акту комісії у складі депутата Арцизької міської ради VІІІ скликання Гладченко С.В. вбачається, що [PERSON] дійсно проживає по [ADDRESS] зі своєю матір`ю [PERSON] та чоловіком матері [PERSON] (а.с.21). [PERSON] відвідувала Арцизький заклад дошкільної освіти №7 «Вербиченька» з вересня 2011 по липень 2013, вихованням доньки займалась мати, за час перебування доньки у дошкільному закладі батько не приходив, батьківські збори не відвідував з вихователем не спілкувався, що підтверджується довідкою №1 від 22.03.2023 (а.с.22). Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької міської ради» №01-10/102 від 10.04.2023 вбачається, що на прийом до лікаря педіатра дитина приходить завжди у супроводі матері. Батько жодного разу не брав участь у лікуванні (профілактиці, огляду, щепленні) (а.с.23). З посвідчення про приписку до призовної дільниці вбачається, що з [PERSON] приписаний до призовної дільниці Добропільського району Донецької області та прийнятий на облік в [INFO] з 20.08.2008 (а.с.26). Матеріали справи містять лист Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», з якого вбачається, що інформація про перебування в полоні [PERSON] відсутня (а.с.29). За підсумками акту опитування неповнолітньої дитини [PERSON] , остання висловила бажання позбавити батька [PERSON] його батьківських прав (а.с.30). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] видане Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.32). З виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем (а.с.33). Згідно висновку Виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області №156 від 25.08.2023 щодо доцільності позбавлення батьківських прав вбачається, що Виконавчий комітет Арцизької міської ради Одеської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с.50-51). У відповідності до частини 4 статті 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до частини 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Проте, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частинами 5, 6 статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. Висновок органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Арцизької міської ради від 25.08.2023 № 156 щодо доцільності батьківських прав [PERSON] стосовно його доньки [PERSON] (а.с. 50), має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Проаналізувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі пояснень позивачки без виклику відповідача. Отже, без виклику відповідача та відповідного з`ясування всіх обставин із залученням обох сторін спору, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, такий письмовий висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому з нього не вбачаються достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Як вбачається з висновку, у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, а висновок суперечить обставинам викладеним в ньому. Також, він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Крім того у висновку взагалі не з`ясована та не обґрунтована мета, яку позивачка прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] поліпшить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. Тобто, зазначений висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим суд оцінює його критично та не сприймає до уваги. Стосовно відображених в довідці Арцизького ліцею №5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради №130 від 17.04.2023 та висновку органу опіки та піклування думки дитини щодо не заперечення проти позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] суд наголошує, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, треба усвідомлювати, що неповнолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року, справа № 686/16892/20. Доводи представника позивачки про наявність заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року, справа № 466/9380/17. Відповідно до частини 1 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 1 статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до часини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пункту 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Згідно з абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дитиною, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Доказів наявності таких обставин суду не надано. Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Частиною 1 статті 76, частинами 1, 2 статті 77, статтями 79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення вказаної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (стаття 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Також, суд зазначає, що незважаючи на посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, будь-яких матеріалів щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП "Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей" в підтвердження зазначеного не складалося, докази зворотного суду не надано. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частиною 1 статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачка та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, чи винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина насправді усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав її батька. Посилання позивачки на те, що [PERSON] з 2014 року не бачиться із донькою не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. При розгляді матеріалів справи, суд враховує вимоги частин 8, 9 статті 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] може вплинути на інтереси дитини з негативної сторони. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. На підставі досліджених письмових доказів та пояснень сторін судом встановлено, що дитина [PERSON] хоча і не заперечує щодо позбавлення батьківських прав її батька, однак все ж пам`ятає та знає хто такий [PERSON] , якого бачила останній раз приблизно у 2014 році, батько має право на визначення свого статусу у дитини, оскільки є тенденція заміщення вітчимом батька, що є неприпустимим у разі бажання рідного батька бути присутнім в житті дитини, спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, навіть якщо таке бажання не проявляється активними діями відповідача. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Вирішуючи даний спір, суд також враховує, позбавлення батьківських прав відносно дитини за умов недостатності підстав для цього може становити порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на повагу до приватного і сімейного життя). У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Також зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьком і матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У відповідності зі статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивачки в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням відсутності доказів, які б безспірно свідчили про наявність обставин, визначених статтею 164 СК України - а відтак і достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, буде непропорційним заходом, в якому немає необхідності в демократичному суспільстві, є недоцільним, у зв`язку з чим, у задоволенні цивільного позову слід відмовити. Поряд з цим суд вважає, що відповідач винний в тому, що не приділяє достатньої уваги догляду та вихованню дитини, але у зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх вчинків. При цьому суд звертає увагу, що серед іншого фінансове забезпечення неповнолітньої дитини є обов`язком її батьків, а відтак відповідачу слід вжити невідкладних заходів щодо погашення заборгованості по аліментах та забезпечення гідного утримання дитини. Згідно статті 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного, статтями 164-167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed