Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Лівинецька сільська рада надіслала до суду заяву у якій просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради, заявлені вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що згідно рішення №33 від 16 грудня 1994 року, виконкомом Лівинецької сільської ради народних депутатів [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,25 га. [PERSON] отримав проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника. План забудови земельної ділянки індивідуального забудовника було затверджено архітектором району. Інженером проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро було складено акт виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника, який був затверджений архітектором Кельменецького району. Згідно плану забудови, заплановано будівництво житлового будинку та сараю. Земельна ділянка надана [PERSON] розташована в [ADDRESS] . [PERSON] розпочав будівництво будинку садибного типу, який розташований в с. Лівинці Дністровського району Чернівецької області. Станом на 22 листопада 2022 року будинок розташований в [ADDRESS] не завершений будівництвом. [PERSON] у встановленому законодавством порядку не здав у експлуатацію будинок розташований в [ADDRESS] , оскільки вказаний будинок незавершений будівництвом. [INFO] [PERSON] помер в м. Жаби Республіки Польща. Позивачка [PERSON] , як покійного мати покійного [PERSON] , прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу 20 січня 2023 року. Батько померлого [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. 30 травня 2023 року приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. виніс постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] , у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Пунктом 3 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залигаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно підпункт 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Позивач не має можливості отримати та подати нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спірний будинок, оскільки будинок не закінчений будівництвом , не зданий в експлуатацію і такі документи відповідно відсутні. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Будинок в [ADDRESS] , був побудований померлим [PERSON] на земельній ділянці, відведеній під будівництво на підставі рішення виконавчого комітету Лівинецької сільської ради народних депутатів від 16 грудня 1994 року, [PERSON] отримав будівельний паспорт та проект забудови земельної ділянки, відтак спірний будинок не може вважатися таким, що самочинно збудований. Отже, позивачка, як єдиний спадкоємець [PERSON] , яка прийняла спадщину, має право на успадкування всіх майнових прав спадкодавця, у тому числі права забудовника. Суд вважає, що за позивачкою слід визнати право забудовника спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті її сина [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Суд також враховує, що така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 01 квітня 2020 року № 707/1803/16-ц. Згідно до частини 6 статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст. ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved