Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Городенківської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мама позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок та господарські споруди загальною площею 221,4 кв.м, житловою площею 142,4 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] , що належали померлій на праві приватної власності як голові домогосподарства. [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку за [ADDRESS] та разом з у вказаному господарстві були зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , та внук [PERSON] , [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] не встигла скласти заповіт на все належне їй майно. Позивачка є спадкоємцем за законом, та у серпні поточного 2023 року звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Городенківської ДНК. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Позивачка має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її мамі [PERSON] , проте через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року залучено до участі в справі як співвідповідачів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Городенківської міської ради про визнання права власності на 1/6 частки житлового будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно довідки Тишківського старостинського округу Городенківської міської ради № 21/267 від 06.10.2023 станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на момент припинення колгоспного двору право власності на дане будинковолодіння належало його членам в рівних частинах, тобто по 1/6. Таким чином, позивачі за зустрічним позовом мають право по 1/6 частині даного житлового будинку. Ухвалою від 09 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Городенківської міської ради про визнання права власності на 1/6 частки житлового будинку (справа № 342/1380/23) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Городенківської міської ради, співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, (справа № 342/1082/23), присвоївши об`єднаній справі № 342/1082/23. В судове засідання сторони не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивачем за первісним позовом [PERSON] , через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить ухвалити судове рішення на її користь. Щодо задоволення зустрічного позову у даній справі, покладається на думку суду та справедливе судове рішення. Городенківська міська рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач-позивач за зустрічним позовом [PERSON] , через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Покладається на розсуд суду у задоволенні позову та визначення часток щодо кожного позивача по зустрічному позову при ухваленні судового рішення. Від відповідача-позивача за зустрічним позовом [PERSON] , через поштове відділення, до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності. Покладається на розсуд суду у задоволенні позову та визначення часток щодо кожного позивача по зустрічному позову. Від відповідача-позивача за зустрічним позовом [PERSON] , через поштове відділення, до суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності та задовольнити позов, визначивши частку щодо кожного позивача по зустрічному позову при ухваленні судового рішення. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 28.01.1964 Тишківським сільським ЗАГС Городенківського району доводиться, що 28 січня 1964 року зареєстрували шлюб [PERSON] , 1940 р.н., та [PERSON] , 1947 р.н., про що складено актовий запис за № 3. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.11.1964 Тишківським с/ЗАГС Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу 31 серпня 1985 року з [PERSON] , прізвище дружини було змінено з [PERSON] на [PERSON] , актовий запис № 10, що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 31.08.1985 виконкомом Тишківської сільської ради народних депутатів Городенківського району. Тато позивачки [PERSON] помер [INFO] у віці 51 рік в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 10.03.1992, що доводиться копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Мама позивачки [PERSON] померла [INFO] у віці 54 роки в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01.03.2001 виконкомом Тишківської сільської ради Городенківського району. На час смерті [PERSON] та [PERSON] був чинним Цивільний кодекс 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із довідки № 21-266 виданої 06.10.2023 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] і разом з ним були зареєстровані та вели спільне господарство: дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] . Внучка [PERSON] після реєстрації шлюбу 21 листопада 2007 року з [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , актовий запис № 9, що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.11.2007 Вікнянською сільською радою Городенківського району. Із відповіді Городенківської ДНК № 1662/0116 від 16.11.2023 вбачається, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74761600 від 16.11.2023 спадкова справа щодо [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена. Із довідки № 21-239 виданої 05.09.2023 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] і разом з нею були зареєстровані та вели спільне господарство: дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . З копії спадкової справи № 351/2022, яка надана суду Городенківською ДНК, вбачається, 28 жовтня 2022 року до Городенківської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] звернулася [PERSON] . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70458471 від 28.10.2022 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 69853793, номер у нотаріуса 351/2022. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач за первісним позовом [PERSON] , як спадкоємець, яка прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Проте, державний нотаріус Городенківської ДНК Капріян С.В. розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , встановила, що вищезгаданий житловий будинок у органах БТІ не було зареєстровано. Із виписки з інвентаризаційних матеріалів № 10714 виданої 31.10.2022 ОКП «Коломийське МБТІ» вбачається, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Згідно інформації з Державного реєстру речових про на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345801096 формованої 08.09.2023 відомості щодо права власності на житловий будинок по [ADDRESS] - відсутні. Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред. 2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 31.07.2023 встановлено, що житловий будинок споруджений в 1990 році, господарські будівлі та споруди споруджені в 1980, 1981 роках. Згідно звіту житлового будинку з надвірними спорудами складеного ЕТВО « Придністров`я» на підставі договору № 201 від 17.08.2023 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 18.08.2023 становить 199 080 грн. За даним домогосподарством закріплено земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що підтверджується довідкою № 21-265 виданою 28.12.2023 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради. Із фотокопій по господарської книги Тишківської сільської ради за 1986-1990 рр, 1991-1995 рр., 1996-2000 рр. слідує, що господарство по [ADDRESS] відносилось до колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 рів у житловому будинку, що у [ADDRESS] за місцем проживання були зареєстровані: голова сім`ї, голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онучка [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 21-267 виданою 06.10.2023 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради та фотокопією по господарської книги Тишківської сільської ради за 1991-1995рр. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як вбачається із матеріалів справи житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до колгоспного типу та на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/6 частині. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. На час смерті голови двору [PERSON] разом з ним проживали дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , таким чином, вони як спадкоємці першої черги за законом фактично прийняли спадщину після його смерті, зокрема і на належну йому 1/6 частку вищевказаного будинковолодіння, проте у встановленому законом порядку не оформили своїх спадкових прав на вищевказане майно. Позивач за первісним позовом [PERSON] прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] звернувшись із відповідною заявою до Городенківської ДНК, що підтверджується копією спадкової справи № 351/2022. Проте, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у зв`язку з тим, що житловий будинок у органах БТІ не було зареєстровано. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 3/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: 2/6 частки, які належали померлим батькам позивачки [PERSON] , [PERSON] та 1/6 частка, яка належить позивачу, як члену колишнього колгоспного двору. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач приймає спадщину за законом на належне померлій [PERSON] майно, яке відносилося до колгоспного двору, членами якого також були інші особи, а саме позивачка та відповідачі-позивачі за зустрічним позовом. Позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення, оскільки позивачі за зустрічним позовом є членами колгоспного двору та у відповідності до норм ЦК України для оформлення права власності на належне їм майно, їм необхідно визнати право власності на визначений розмір частки у приватній спільній сумісній власності, а саме у вищевказаному житловому будинку, який відносився до колгоспного двору. При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області . На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317, 328, 355, 368, 370, 372, 1216, 1221,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України,

Outcome: partial