Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що вона є бабою неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка після народження залишилась проживати разом з нею. При цьому, батьками цієї дитини є відповідачі [PERSON] і [PERSON] , яка є дочкою позивача. Позивач відзначає, що після розірвання шлюбу між відповідачами останні фактично батьківських обов`язків у відношенні своєї дочки не виконують, нехтують ними, не беруть участь у вирішенні важливих питань пов`язаних з її вихованням та утриманням, не піклуються про стан його здоров`я, не забезпечують дитині належні умови для здорового зростання, духовного і фізичного розвитку, не намагаються забезпечити їй належного рівня життя, медичного обслуговування, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та навіть не спілкуються з нею. Тому фактично утриманням та вихованням дитини вимушена займатися сама та її чоловік, а відсутність згоди батьків унеможливлює здійснення будь-яких правочинів, що необхідні для дитини в її віці. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дочки - [PERSON] , [INFO] . 14.06.2023 року ухвалою суду (а.с.16-17) позовну заяву було залишено без руху з встановленням способу і строку для усунення її недоліків. 08.09.2023 року ухвалою суду (а.с.31-33) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження, якою залучено до участі у справі саму малолітню дитину - [PERSON] в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а від органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області витребувано висновок щодо розв`язання спору у даній справі. Одночасно роз`яснено відповідачам їх право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позов. У встановлений судом строк відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом учасника справи, зокрема відзив на позовну заяву не подали. 07.11.2023 року ухвалою суду (а.с.58) строк підготовчого провадження у даній справі був продовжений на тридцять днів. 28.11.2023 року ухвалою суду (а.с.79, 80-81) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. При цьому, під час підготовчого засідання судом, згідно до положень ч.2 ст. 13 та ч.7 ст. 81 ЦПК України, з метою захисту прав малолітньої дитини та для повного і всебічного з`ясування обставин, було ухвалено витребувати з архіву Кодимського районного суду Одеської області цивільну справу № 503/781/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, оскільки документи наявні в її матеріалах мають значення для вирішення даної справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка (а.с.82) надана нею 28.11.2023 року безпосередньо в суді. При цьому, позивач подала до суду заяву від 14.12.2023 року (а.с.86) про розгляд справи за її позовом за її відсутності, в якій також просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання дана третя особа була своєчасно повідомлена належним чином, у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка (а.с.82) надана представником за довіреністю даної третьої особи - [PERSON] 28.11.2023 року безпосередньо в суді. При цьому, представник за довіреністю даної третьої особи - [PERSON] подала до суду заяву від 20.12.2023 року (а.с.91) про проведення судового розгляду у даній справі за відсутності представника органу опіки та піклування, в якій також просила при ухваленні рішення врахувати наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - малолітня [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка (а.с.82) надана нею 28.11.2023 року безпосередньо в суді. При цьому, дана третя особа подала до суду заяву від 14.12.2023 року (а.с.87) про проведення судового засідання у даній справі за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов у повному обсязі позбавити її батьків батьківських прав відносно неї посилаючись на те, що її батьки не спілкуються з нею 10 років, не утримують. Не цікавляться моїм життям, її розвитком, не спілкуються з нею, фактично вона їх не знає, оскільки дід і баба замінили їй батьків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином, у порядку встановленому ч.10 ст. 187 та ч.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення 28.11.2023 року оголошення (а.с.84) на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою - https://court.gov.ua/fair, оскільки зареєстрованого місця його проживання не встановлено, що підтверджує відповідь Державної міграційної служби України від 30.08.2023 року №6.2-11770/6-23 (а.с.29) на запит суду у порядку, передбаченому ч.6 ст. 187 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001413685 із судовою повісткою (а.с.88-90), яке повернуте поштою на адресу суду неврученим із відміткою у довідці Ф.20 про відсутність адресата за вказаною адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, згідно відповідного повідомлення Кодимської міської ради від 17.08.2023 року № 03-17/2606 (а.с.28), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Водночас, згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 503/781/21 суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області 11.05.2010 року, актовий запис № 05 від 11.05.2010 року (а.с.5). Згідно акту про встановлення фактів від 06.03.2023 року (а.с.6), складеного старостою с. Пиріжна [PERSON] із залученням головного спеціаліста [PERSON] та зареєстрованого за № 231 за фактом обстеження умов проживання та матеріального забезпечення, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , зі співмешканцем [PERSON] у власному будинку, який є добротним, охайним, з проведеним водогоном, є ванна та туалет. [PERSON] отримує пенсію та має два земельні паї в оренді, що дає фінансову спроможність утримувати онуку - [PERSON] , 2010 року народження. Сім`я утримує підсобне господарство. В свою чергу, згідно акту про встановлення фактів від 06.03.2023 року (а.с.7), складеного старостою с. Пиріжна [PERSON] із залученням головного спеціаліста [PERSON] та зареєстрованого за № 232 за фактом спілкування та підтримання відносин батьків - [PERSON] і [PERSON] з дочкою - [PERSON] , мати [PERSON] останній раз спілкувалася з дочкою близько 10 років тому, так як знаходиться на ПМЖ в Росії. [PERSON] має там сім`ю, до доньки приїздити не планує. Батько являється громадянином «Придністров`я» (за текстом малося на увазі самопроголошене утворення так звана «Придністровська Молдавська Республіка» на території Республіки Молдова) також не приймає участі у вихованні дочки. Фінансової допомоги бабусі (за текстом малася на увазі позивач [PERSON] ) батьки [PERSON] не надають. Бабуся з дідусем виховують та опікуються онукою самі. У змісті характеристики, складеної на [PERSON] в закладі за місцем її навчання - Комунальним закладом «Опорний заклад «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від лютого 2023 року без конкретної дати і вихідного номеру (а.с.8), відзначено, що її дідусь і бабуся постійно підтримують зв`язок з класним керівником. В свою чергу у змісті характеристики, складеної на [PERSON] в закладі за місцем її навчання - Комунальним закладом «Опорний заклад «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 08 березня 2023 року без вихідного номеру (а.с.9), також відзначено, що її дідусь і бабуся постійно підтримують зв`язок з класним керівником із доповненням тих обставин, що батьки даної дівчинки не цікавляться її шкільним життям, не відвідають батьківські збори та не підтримують зв`язок в телефонному режимі. Крім того, 07.11.2023 року рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 784 затверджено висновок органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.66) та відповідний висновок (а.с.67). При цьому, у змісті самого зазначеного висновку зазначено про те, що відповідно до наданого пакета документів (ким саме наданого та яких саме документів у змісті не конкретизовано) малолітня дитина - [PERSON] проживає з дня народження у будинку баби - [PERSON] , перебуває на її утриманні, вихованні. Батьки дитиною не цікавляться, не приймають участі у вихованні дитини, не спілкуються з донькою. Відповідно до документів, що подані до позовної заяви вбачається, що мати дитини не приймає участі у вихованні, утриманні, розвитку, лікуванні малолітньої дитини, про що свідчить характеристика з місця реєстрації [PERSON] та характеристики з місця навчання малолітньої дитини. Мама дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться розвитком, успіхами доньки, станом її здоров`я, не дбає про її інтереси, не утримує її. На даний час мама і донька не підтримують зв`язки, мама дитини не цікавиться життям дитини. Відповідно до проведеної бесіди з малолітньою [PERSON] дитина повідомила, що з своїми батьками не спілкується, з батьком зовсім не знайома, з мамою не спілкується майже два роки, її вихованням та утриманням займаються її баба та дід. Не заперечує щоб батьків позбавили батьківських прав оскільки вони є їй чужими людьми. Нехтування батьківськими обов`язками з боку мами принижує гідність дитини, наявність людини, яка юридично є мамою, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Водночас із цим у згаданому висновку відзначено про те, що відносно батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] орган опіки та піклування не може надати висновку, оскільки батько не зареєстрований та не проживає на території Кодимської міської територіальної громади Подільського району Одеської області. Хоча суд звертає увагу на те, що у змісті цього висновку при наведені тверджень про те, що батьки [PERSON] нею не цікавляться, не приймають участі у її вихованні та не спілкуються з нею, використано термін саме «батьки», що є множиною і саме по собі вказує на те, що дані твердження стосуються щодо обох з батьків дитини, тобто як її матері так і її батька. Також суд зауважує, що зі змісту згаданого висновку не зрозуміло на чому ґрунтується зроблене у ньому твердження про те, що мати [PERSON] не приймає участі у лікуванні малолітньої [PERSON] , оскільки не зазначено внаслідок якої саме хвороби існує потреба в лікування та з якого саме документу, що «подані до позовної заяви», це вбачається, бо в актах (а.с.6-7) і характеристиках (а.с.8-9) про хворобливий стан здоров`я дитини нічого не зазначено, а належних медичних документів стосовно хвороби дитини і потреби у лікуванні до позовної заяви не додано. Характеристика з місця реєстрації [PERSON] , яка згадується у змісті висновку органу опіки та піклування, до позовної заяви позивачем не додана. 06.10.2021 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/781/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав було ухвалено рішення, яким повністю відмовлено в задоволенні позову про відібрання у [PERSON] і [PERSON] дитини - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Дане рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 08.11.2021 року, згідно відомостей наявних в публічному доступі на офіційному веб-сайті судової влади України та у Єдиному державному реєстрі судових рішень. При цьому, в мотивувальній частині рішення від 06.10.2021 року у справі № 503/781/21 було зроблено висновки про встановленні судом фактичні обставини, серед яких, про те, що: - згідно висновку органу опіки та піклування Кодимської міської ради (а.с.40 у справі № 503/781/21), затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150 (а.с.39 у справі № 503/781/21), орган опіки та піклування вважає недоцільним відібрання малолітньої [PERSON] у батьків [PERSON] і [PERSON] без позбавлення батьківських прав через недостатності інформації та документальних доказів щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. При цьому, органом опіки та піклування у даному висновку зазначено про встановлення того, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в Республіці Молдова (анкетних даних про його дату народження або конкретної адреси його проживання не зазначено, як не зазначено і того на підставі чого встановлено дані обставини), в свою чергу відповідач [PERSON] проживає в м. Москва Російської Федерації. У висновку відзначено, що питання про відібрання дитину від батьків порушене позивачем [PERSON] виключно у зв`язку з тим, що раніше у неї була довіреність від [PERSON] на перетин кордону з малолітньою [PERSON] , але на теперішній час строк дії довіреності закінчився, а відповідач [PERSON] не має часу приїхати із за кордону, щоб зробити нову довіреність на перетин кордону з малолітньою [PERSON] . Крім того, відображена та обставина, що дитина залишилась з бабусею за спільною домовленістю між матір`ю дитини - відповідачем [PERSON] і бабусею - позивачем [PERSON] ; - водночас в судовому засіданні позивач підтвердила ті обставини, що дочка - відповідач [PERSON] тривалий час проживає в м. Москва Російської Федерації, де працює, спілкується з нею та надає грошові кошти на утримання дитини. Однак, вона не має можливості без присутності [PERSON] оформити в органі УДМС документи для виїзду дитини за кордон для відвідування Російської Федерації та родичів, які проживають у Республіці Молдова, у зв`язку з чим відібрання у відповідачів дитини без позбавлення батьківських прав вирішить проблему оформлення нею документів на дитину; - суд не вбачає, ухилення у виконанні відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] з умови підтримання зв`язків між ними шляхом спілкування за умов її роботи за кордоном, як поважної причини тимчасового не проживання з дитиною, та надання [PERSON] грошових коштів [PERSON] на забезпечення малолітньої дитини, а також здійснення [PERSON] , як бабою, виховання малолітньої внучки - [PERSON] за згодою з матір`ю останньою - відповідачем [PERSON] ; - про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] суду не надано жодних доказів. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Таким чином суд вважає, що обставини відсутності ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] і підтримання між ними спілкування, а також недоведеності ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] , вже були встановлені щонайменше станом на подання до суду позовної заяви 23.06.2021 року рішенням суду у цивільній справі № - 503/781/21 рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 06.10.2021 року, що набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню у даній цивільній справі, у якій беруть участь ті самі особи, що і у справі № 503/781/21. Нормативно-правове обґрунтування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї малолітньої дочки є його ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ч.3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Висновки суду - щодо позовних вимог пред`явлених до відповідача [PERSON] : Суд відзначає, що зі змісту вказаного акту про встановлення фактів від 06.03.2023 року (а.с.7) не вбачається джерело інформації на підставі якого в останньому були наведені відповідні обставини, що вказує на те, що останній складений виключно зі слів самого позивача [PERSON] та малолітньої [PERSON] . У зв`язку з чим рівень достовірності встановлення відповідних обставин викликає в суду сумніви з врахуванням тієї обставини, що сама [PERSON] , як позивач, є заінтересованою особою у даній справі. Окремо суд відзначає ту обставину, що у змісті акту про встановлення фактів від 06.03.2023 року (а.с.7) було зазначено, що «мати [PERSON] останній раз спілкувалася з дочкою близько 10 років тому», у змісті висновку органу опіки та піклування (а.с.67) було зазначено, що вже в ході проведення бесіди з малолітньою [PERSON] остання повідомила про те, що вона «з мамою не спілкується майже два роки», а у змісті заяви малолітньої [PERSON] до суду від 14.12.2023 року (а.с.87) остання відзначила, що «мої батьки не спілкуються зі мною 10 р.». З наведеного складається враження, що органи, які залучались до складення відповідних документів - акту і висновку, просто відображали у їх змістах інформацію, яку їм повідомляли позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] , не вживаючи жодних заходів щодо перевірки її дійсності, хоча принаймні орган опіки та піклування мав звернути увагу на невідповідність визначення тривалості відповідного строку з врахуванням вже наявності у його розпорядженні копії акту про встановлення фактів від 06.03.2023 року (а.с.7). При цьому, позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] повідомляють суду ті обставини, які як найкраще будуть підтверджувати обґрунтованість пред`явлених позовних вимог, а не їх відповідність дійсності. Таким чином суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] внаслідок його складення на підставі поверхневого дослідження фактів та без з`ясування всіх обставин, які мають значення для розв`язання спору у даній справі, зокрема в ньому не вбачається врахування, аналізу і оцінки попереднього висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150, та самого рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 06.10.2021 року у цивільній справі № 503/781/21. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.2 ст. 151 СК України, батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. При цьому, ч.1 ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Згідно ч.5 ст. 150 СК України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідач [PERSON] вже тривалий час проживає в м. Москва Російської Федерації. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений відповідними Указами Президента України та затвердженими відповідними Законами, внаслідок чого триває до теперішнього часу. Суду не надано відомостей того, що після ухвалення судом рішення від 06.10.2021 року у справі № 503/781/21 позивач [PERSON] принаймні хоча б один раз звернулась до органу опіки та піклування чи поліції з приводу ухилення її дочки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітньої [PERSON] . Суд вважає, що позивачем не надано достовірних і достатніх доказів на підставі, яких можна дійти висновку про існування ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини - [PERSON] , а тому пред`явлений позов про позбавлення батьківських прав в частині цього відповідача є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Сукупність встановлених судом обставин вказує на ту обставину, що після відмови судом в задоволенні попереднього позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, а також за умов введеного в Україні воєнного стану, позивач [PERSON] шляхом пред`явлення до відповідача [PERSON] позову про позбавлення батьківських прав у дійсності намагається вирішити питання можливості оформлення документів для вивозу малолітньої [PERSON] за межі України та самого цього вивозу. У зв`язку з чим суд вважає, що пред`явлення позивачем [PERSON] безпідставного позову у спорі, в частині вимог до відповідача [PERSON] , має очевидно штучний характер, що у відповідності до положень пункту 3 ч.2 ст. 44 ЦПК України є з її сторони зловживанням процесуальними правами. - щодо позовних вимог пред`явлених до відповідача [PERSON] : Аналізуючи у сукупності зміст висновку органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.07.2021 року № 150 (а.с.39-40 у справі № 503/781/21), та висновку органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 07.11.2023 року № 784 (а.с.66-67), суд вбачає винну поведінку відповідача [PERSON] , як батька, у відношенні малолітньої дитини - дочки [PERSON] , зокрема з огляду на його поведінку за період з часу ухвалення судом рішення від 06.10.2021 року у справі № 503/781/21. Водночас достатніх доказів саме для ухвалення судом рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дочки [PERSON] , крайнього заходу впливу, суд наразі не вбачає, але за умов відсутності підтвердження обставин відсутності спілкування між батьком і дочкою, утримання останньої, то суд вважає необхідним вжити заходів реагування з подальшим контролем. Крім того, сам орган опіки та піклування в своєму висновку відзначав те, що відносно батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] орган опіки та піклування не може надати висновку, оскільки батько не зареєстрований та не проживає на території Кодимської міської територіальної громади Подільського району Одеської області. Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. В свою чергу пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України передбачено підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно положень абзацу другого пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення а поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналогічної позиції дотримується Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в своїх постановах від 17 травня 2018 року у справі № 205/8321/16-ц (провадження № 61-26606 св 18), від 20 травня 2020 року у справі № 242/4089/17 (провадження № 61-43110св18), від 06 липня 2022 року у справі № 237/1587/18 (провадження № 61-8789св21) тощо. У зв`язку з чим та з метою захисту як інтересів малолітньої дитини так і батьківських прав батька, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні пред`явленого позову про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , але водночас попередити останнього про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - малолітньої дочки [PERSON] і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, а також вирішити питання про відібрання цієї дитини у даного відповідача. При цьому, суд не вбачає необхідності у передачі відібраної дитини органам опіки та піклування, оскільки ця дитина тривалий час вже проживає у сім`ї своєї баби і діда за згодою своєї матері - [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат: При відкритті провадження у справі ухвалою суду від 08.09.2023 року (а.с.31-33) було частково задоволено клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору, а саме сплату останнього було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення. У задоволенні позову судом відмовлено, внаслідок чого і у відповідності до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідачів. В свою чергу положення п.1 і 3 ч.1 і ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року передбачає звільнення судом своєю ухвалою від сплати судового збору з врахуванням майнового стану сторони, за її клопотанням, за умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або якщо предметом позову є захист сімейних прав. У зв`язку з чим суд вважає необхідним звільнити позивача від сплати судового збору за позовними вимогами в задоволенні яких відмовлено, з врахуванням майнового стану сторони, оскільки відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 11.07.2023 року № 1518-23-01338 (а.с.21) вказує на відсутність доходу у позивача протягом попереднього календарного 2022 року. Ухвалюючи рішення у даній справі, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, який підлягає сплаті за подання до суду позовної заяви про відібрання дитини в розмірі 1073,6 грн

Outcome: approved