Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на навчання, в якому просив суд стягнути з відповідача на корить позивача затрачені кошти на його навчання в розмірі 165820,85 грн., суму отриманої стипендії в розмірі 54544,67 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказує, що на підставі рішення комісії від 06.08.2016 №24 наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського) №323 від 06.08.2016, відповідача [PERSON] було зараховано студентом першого курсу медичного факультету. Окрім того, між університетом і відповідачем та його представником [PERSON] було укладено угоду №40 від 01.09.2016 про підготовку фахівців із вищою освітою. Згідно умов вказаної угоди відповідач зобов`язується прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно з програмою; після закінчення навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно з програмою; після завершення навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. Вказує, що університет повністю виконав умови укладеної з відповідачем угоди, а відповідач в свою чергу відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, не виконав умови угоди. Враховуючи наведене просить задоволити позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України №1353 від 12.06.2019 «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України. Відповідно до п.4 Розділу І Статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (далі - Університет), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.01.2023 № 5, університет заснований на державній формі власності. Органом управління університету є Міністерство охорони здоров`я України. Університет як суб`єкт господарювання діє в статусі бюджетної установи на засадах неприбутковості. Майно університету є державною власністю. Водночас п. 10 Розділу І Статуту передбачено, що Університет є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 (чинною на момент виникнення правовідносин) затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якої передбачено, що Порядок, затверджений пунктом 1 цієї постанови, поширюється на осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю. Відповідно до п.4 вказаного Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Пунктом 6 Порядку передбачено, що згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця вищою освітою. Відповідно до п.18 Порядку керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. Пунктом 19 Порядку передбачено, що оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Відповідно до п.20 Порядку молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Окрім цього, згідно п.14 цього Порядку у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з п.1 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» №77/96 від 23.01.1996, із змінами, внесеними згідно з Указом Президента №342/96 від 16.05.1996, вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Окрім цього, пунктом 2 цього Указу передбачено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Водночас, відповідно до вищезазначеного Указу Президента України від 23.01.1996 № 77 та постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, наказом МОЗ України № 367 від 25.12.1997 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Пунктом 6 даного Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Також, згідно п.21 цього Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 2 розділу 1 Положення про інтернатуру, затвердженого наказом МОЗ України від 22 червня 2021 року № 1254, інтернатура - форма первинної спеціалізації осіб за лікарськими та фармацевтичними/провізорськими спеціальностями для отримання кваліфікації лікаря-спеціаліста або фармацевта/провізора-спеціаліста. Згідно з п.3, п.4 розділу 1 Положення про інтернатуру, основним завданням інтернатури є підвищення рівня теоретичної та практичної підготовки лікарів (фармацевтів/провізорів)-інтернів, їх професійної готовності до самостійної діяльності за фахом з метою присвоєння звання «лікар-спеціаліст» або «фармацевт/провізор-спеціаліст» за відповідною спеціальністю. Програма підготовки в інтернатурі складається з двох частин: освітньої та практичної. Освітня частина інтернатури проводиться в закладі вищої освіти, що здійснює підготовку лікарів (фармацевтів/провізорів)-інтернів. Тривалість освітньої частини інтернатури складає три місяці за один рік навчання та розраховується пропорційно до тривалості підготовки в інтернатурі, наведеної у додатку до цього Положення. Практична частина інтернатури проводиться на базах стажування лікарів (фармацевтів/провізорів)-інтернів. Тривалість практичної частини інтернатури визначається програмою підготовки в інтернатурі за відповідною спеціальністю. Відповідно до п.5 розділу 1 Положення про інтернатуру, для працевлаштування на посаду лікаря-спеціаліста або фармацевта/провізора-спеціаліста за відповідною спеціальністю проходження інтернатури є обов`язковим. Згідно з п.1 Розділу 5 початок програми підготовки в інтернатурі з 01 серпня поточного року (01 квітня для випускників за спеціальністю 224 «Технології медичної діагностики та лікування» та випускників заочної форми навчання за спеціальністю 226 «Фармація, промислова фармація»). Cудом встановлено, що на підставі рішення приймальної комісії від 06.08.2016 № 24 відповідача [PERSON] зараховано студентом першого курсу медичного факультету, що підтверджується витягом з наказу ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» № 323 від 06.08.2016 (а.с.16). Встановлено, що 01.09.2016 між позивачем і відповідачем та його представником було укладено угоду №40 про підготовку фахівців із вищою освітою (а.с.17) Згідно вказаної угоди, позивач зобов`язався оформити відповідачу направлення на працевлаштування. Натомість відповідач зобов`язується прибути після закінчення університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно з програмою; після завершення навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання її сторонами додаткових угод (а.с.17) Встановлено, що 05.05.2022 відповідач звернувся до голови Комісії з розподілу на підготовку в інтернатуру із заявою з проханням сприяти розподілу на підготовку в інтернатурі у Тернопільську область (а.с.18) Відповідно до протоколу засідання комісії з персонального розподілу на підготовку в інтернатуру випускників VI курсу, які закінчують Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України у червні 2022 року, від 13.06.2022, постановлено направити відповідача [PERSON] на підготовку в інтернатуру у Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, спеціальність «Ортопедія і траматологія» (а.с.19-24). Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом, що підтверджується витягом з наказу №76(дм) від 15.06.2022 (а.с.29). Встановлено, що направлення на проходження програми підготовки в інтернатуру №100 було вручено відповідачу особисто 30.06.2022, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на проходження програми підготовки в інтернатуру за 2022 рік (а.с.25-28). Таким чином, судом встановлено, що університетом повністю виконано умови укладеної з відповідачем угоди, а саме: забезпечено якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформлено студентові направлення на працевлаштування. Встановлено, що згідно наказу №367-к від 07.07.2022 генерального директора (головного лікаря) КНП Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР, відповідача [PERSON] випускника 2022 року Тернопільського медичного університету МОЗ України, прийнято на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Ортопедія і травматологія» (а.с.33). Судом встановлено, що відповідача [PERSON] 02.03.2023, звільнено з посади лікаря-інтерна ортопедо-травматологічного відділення КНП Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР, за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку, що підтверджується наказом №159-к від 31.03.2023 (а.с.34), листом №21-2/1917 від 19.09.2023 (а.с.32), наказом №11-к від 02.03.2023 (а.с.31). Вищевказане свідчить про те, що відповідач відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, тобто не виконав свої зобов`язання, передбачені Угодою про підготовку фахівців з вищою освітою, що укладено з позивачем, і як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно університету (до державного бюджету) вартість навчання та суму отриманої стипендії. Встановлено, що згідно довідок про доходи №0718/2986 та №0718/2987 від 15.09.2023, виданих Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я.\~ Міністерства охорони здоров`я України на ім`я [PERSON] , за період навчання в університеті з вересня 2016 року по грудень 2018 року було нараховано та виплачено стипендію в розмірі 27766,06 грн, та з січня 2019 року по червень 2022 року в розмірі 26778,61 грн, що в загальному розмірі за період з вересня 2016 року по червень 2022 року становить 54544,67 грн. (а.с.36-39) Судом встановлено, шо згідно з розрахунком фактичних затрат на навчання [PERSON] - студента медичного факультету за державним замовленням 2022 року випуску, вартість навчання становить 165 820, 85 грн. (а.с.35). Встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, відповідачу надсилалася вимога № 19-5/2992 від 18.09.2023 Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, про виконання зобов`язання виконати умови Угоди, що тягне за собою відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та суму отриманої стипендії, однак така вимога залишилася без реагування (а.с.40). Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23.01.1991року «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про вищу освіту»\~ особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на призначення стипендій (пункт 11). Частина друга цієї ж статті Закону «Про вищу освіту» визначає, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зроблено висновок, що "студентам, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти державної або комунальної власності, призначається академічна стипендія за результатами навчання з урахуванням критеріїв, визначених Кабінетом Міністрів України, або соціальна стипендія - як частина державних пільг і гарантій. Таким чином, витрати на виплату академічної стипендії включаються до витрат на підготовку за державним замовленням одного фахівця. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, стипендія, надана фізичній особі як засіб до існування, належить до особистих майнових виплат, яка виплачується громадянинові і не підлягає поверненню. Водночас академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб до існування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання". Оскільки, відповідач відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, тобто не виконав свої зобов`язання, передбачені Угодою про підготовку фахівців з вищою освітою, яка була укладена з позивачем, а невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку університету вартість навчання та суму отриманої стипендії, а тому суд приходить до висновку, що матеріальні претензії до відповідача [PERSON] є правомірними, оскільки існують законні підстави, які зобов`язують його відшкодувати вартість за навчання та суму отриманої стипендії. З огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що позов Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до [PERSON] про стягнення коштів за навчання підлягає до задоволення. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову позивачем сплачено 3305,48 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №2685 від 02.11.2023 (а.с.9) Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 1652,74 грн., а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1652,74 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved