Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду з позовом до Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, в якому просить визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Загір`я Захарівського району Одеської області, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах на території Затишанської селищної ради Роздільнянського (колишнього Захарівського) району Одеської області, та належала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197317, виданого 20.09.1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Правда» за № 317. Вимоги свого позову обґрунтовує тим, що померла мати не залишила заповіт щодо свого майна, а із спадкоємців за законом першої черги була тільки позивачка, як дочка спадкодавця, яка прийняла спадщину матері за фактом постійного проживання з нею на час відкриття спадщини. Зазначає, що за отриманням свідоцтва про право на спадщину матері позивачка зверталася до державного нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, яка своїм листом № 447/01-16 від 19.10.2023 року повідомила позивачку про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу належного спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай). Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити повністю (а.с. 20). Представник Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій справу просить розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 24). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду наданих позивачем та витребуваних за клопотанням її представника доказів судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 233 складеного 27 жовтня 2016 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] (далі спадкодавець) померла [INFO] в селі Загір`я Захарівського району Одеської області (а.с. 6). Згідно інформації № 3026/340-23 від 03 листопада 2023 року відділу № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, спадкодавець отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197317, виданий 20.09.1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області і зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Правда» за № 317, відповідно до якого вона мала право на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області у розмірі 7,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 7). \~ \~ \~ \~У свідоцтві про народження позивачки, виданому на підставі актового запису за № 48 складеного 19 серпня 1985 року Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області, зазначено, що вона народилась [INFO] в селі Загір`я Фрунзівського району Одеської області і її матір`ю вказана спадкодавець (а.с. 8). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року\~№ 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до\~п.\~15\~ч.\~1\~і п.\~15\~ч.\~3\~постанови Верховної\~Ради України\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» від\~17\~липня 2020\~року\~№ 807-IX,\~утворено в\~Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За довідкою відповідача від 03.10.2023 року № 926, спадкодавець постійно проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті у житловому будинку в селі Загір`я разом з позивачкою, як її донькою (а.с. 9). За інформацією нотаріуса Романової\~І.С.\~Захарівської державної\~нотаріальної контори\~Одеської області№ 551/01-16 від 06.12.2023 року, спадкодавець заповіт щодо майна не залишала, її спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову він неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа щодо її майна у нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 19). \~ \~ \~ \~Листом № 447/01-16 від 19.10.2023 року нотаріус Романова І.С. повідомляла позивачку про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу належного спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 10). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступних положень законодавства. Цивільним кодексом України, чинним на час відкриття спадщини матері позивачки, було передбачено наступне: право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261). спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч.ч. 3, 5 ст. 1268). За результатами дослідження описаних у цьому рішенні доказів та виходячи з наведених вище положень законодавства, що були чинними на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку про встановлення наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Оскільки спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишала, то його спадкування здійснюється за законом спадкоємцем першої черги, яким є позивачка як дочка померлої, яка прийняла її спадщину за фактом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і тому вважається такою, що прийняла її спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка належить їй з часу відкриття спадщини. Нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через відсутність оригіналу сертифікату на ім`я спадкодавця. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв\~про право\~на спадщину»\~розділу ІІ.\~Порядок вчинення\~окремих видів\~нотаріальних дій\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України « Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»\~передбачено,\~що основним документом,\~ що\~посвідчує право\~на \~земельну \~частку (пай),\~ є\~ сертифікат\~ на\~право на\~земельну частку\~(пай),\~ виданий\~районною (міською)\~державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про\~право на\~спадщину;\~посвідчені у\~ \~ встановленому\~законом порядку\~договори купівлі-продажу,\~дарування,\~міни,\~до яких\~додається сертифікат\~на право\~на земельну\~частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 12\~жовтня 1995\~р.\~№ 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Частина 1\~статті 392\~ЦК передбачає,\~що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачкою у судовому порядку права на спадкове майно, яке є предметом позову, оскільки у нотаріуса відсутня можливість видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) через відсутність оригіналу відповідного сертифікату, що належав померлій матері позивачки. Відповідно до наведених вище результатів дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved