Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

06 грудня 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироками Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.07.2022 та Кропивницького апеляційного суду від 06.10.2022 відповідача [PERSON] у кримінальному провадженні №398/1761/22 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Так, 13 травня 2022 року [PERSON] близько 17 години, керуючи автомобілем Опель Астра з реєстраційним номером [NUMBER] , ігноруючи вимоги п.п.1.5 та 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, проявив власну необережність та недбалість, нехтуючи елементарними вимогами щодо убезпечення безпеки дорожнього руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги п.п.10.1 та 10.9 Правил Дорожнього руху України, здійснив рух заднім ходом з метою виїзду на проїзну частину проспекту Соборний міста Олександрія Кіровоградської області, в житловій зоні, на тротуарі проспекту Соборний 11, внаслідок чого допустив наїзд заднім ходом на пішохода [PERSON] . В результаті наїзду, згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 01.11.2022 потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої великогомілкової кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу. Відповідач від добровільного відшкодування завданої шкоди ухиляється, жодним чином завдані збитки на даний час не відшкодовані, ніякої допомоги під час лікування не надавав. Після вищевказаної ДТП позивач тривалий час проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, декілька місяців був прикутим до ліжка, не міг самостійно пересуватися, потребував сторонньої допомоги. Позивач тривалий час відчував і до цього часу відчуває моральне страждання, переживання за фізичний стан і подальший стан свого здоров`я. Позивач за професійним фахом водій і через травму ноги не міг здійснювати свою професійну діяльність. Його робота полягає в керуванні автомобілем оперативної групи затримання охоронної фірми. Від його працездатності залежить і результат роботи його колег в цілому, і їх безпека зокрема. Робоча зміна триває 24 години. Внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, йому вкрай важко виконувати свої обов`язки через нестерпний біль, який він відчуває в ногах і на сьогодні. Хоча до аварії був абсолютно здоровою людиною. Ці фактори приносять йому додаткові побоювання стосовно його подальшої професійної діяльності, а від того і додаткові переживання та моральні страждання. Крім того, він не міг працювати на власній дачній земельній ділянці, допомагати в цій роботі дружині транспортними перевезеннями та в ведені домашнього господарства. Більше того, його дружина весь свій вільний час змушена була витрачати на надання йому допомоги і вирішення всіх побутових проблем їх сім`ї були покладені на неї одну. Тому городня ділянка залишилася не обробленою і їх сім`я не отримала додаткового прибутку від власноруч вирощених овочів, як то було в минулі роки. На лікування та відновлення фізичного стану він витратив власні кошти у сумі 9\~898 гривень 27 копійок. Крім матеріальної шкоди йому також було завдано моральної шкоди, яку оцінює у суму 200\~000 гривень. Окремо ним понесені матеріальні витрати на оплату правничої допомоги на суму 8\~000 гривень. Матеріалами провадження встановлено, що автомобіль Опель Астра, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований полісом № АР 2285114 від 15.09.2021 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». За цим полісом ліміт відповідальності страховика становить: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260\~000 грн.; за шкоду заподіяну майну 100\~000 грн. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням\~кримінального правопорушення, у розмірі 9\~898 грн. та у відшкодування моральної шкоди 495 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням\~кримінального правопорушення, у розмірі 199\~505 грн., а також 8\~000 грн. понесених судових витрат. Ухвалою судді від 12.12.2022 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що позовні вимоги відповідач визнає частково у частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Решту позовних вимог вважає необґрунтовано завищеними. Зазначає, що одразу після ДТП [PERSON] підійшов до потерпілого, поцікавився станом його здоров`я, намагався надати першу медичну допомогу, морально підтримував до приїзду карети швидкої допомоги. Слід зауважити, що протягом цього часу спілкування позивача з відповідачем було цілком дружнім та конструктивним. Твердження [PERSON] стосовно того, що відповідач ухиляється від відшкодування завданої шкоди не відповідають дійсності, оскільки останній приходив до нього до лікарні, намагався поспілкуватися з позивачем щодо надання посильної фінансової допомоги у лікуванні, на що останній відповів, що має намір вирішити питання відшкодування шкоди у судовому порядку. Просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн. Ухвалою від 14.04.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилалися на підстави, викладені в позовній заяві. Також позивач пояснив суду, що він з 13.05.2022 13 днів знаходився на стаціонарному лікуванні та по 22.09.2022 на амбулаторному. Приблизно через тиждень після ДТП до нього в лікарню прийшли відповідач з дружиною. Відповідач не вибачився, матеріальної допомоги не надав, навпаки, від них була претензія щодо того, що він сам кинувся під машину. Він працює водієм в службі охорони, у зв`язку з травмою йому важко керувати автомобілем, важко пересуватися, ходити сходинками, постійно відчуває біль в нозі. Він потребує постійного лікування, а також санаторно-курортного, проте у зв`язку з відсутністю коштів не має на це можливості. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, посилалися на доводи, викладені у відзиву на позовну заяву. Також відповідач пояснив, що після ДТП він надав позивачу першу невідкладну допомогу, пропонував відвезти його до лікарні, проте він відмовився. Приблизно через тиждень після ДТП, коли він знайшов гроші, він з дружиною прийшли до позивача в лікарню, хотіли запропонувати матеріальну допомогу, проте позивач відмовився, повідомив, що все буде вирішуватися в судовому порядку. Потім подзвонила дружина позивача та сказала щоб вони більше не приходили до нього. Також дружина позивача назвала суму, яку я повинен відшкодувати позивачу, проте сума для нього є завелика. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 липня 2022 та вироку Кропивницького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, справа №398/1761/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У описовій частині вироку зазначено, що в результаті невиконання водієм [PERSON] вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, в житловій зоні, на тротуарі проспекту Соборний 11, поблизу приміщення магазину «VARTO» міста Олександрія Кіровоградської області, допустив наїзд заднім ходом на пішохода [PERSON] , [INFO] , котрий в цей час здійснював рух безпосередньо неподалік задньої частини автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 01.06.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої великогомілкової кістки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликаюче тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу (а.с.6-11). Згідно з довідкою КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» від 16.05.2022, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в орт-трамвідділенні КП «ЦМЛ м. Олександрії» ОМР (а.с.12). В результаті лікування [PERSON] витратив 9894,37 грн., що підтверджується квитанцій (а.с.149-157). Згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/ 2285114, автомобіль OPEL ASTRA, д.н.з. [NUMBER] , застрахований Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (а.с.22). З вказаного полісу вбачається, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застраховано за договором (полісом). Страхова сума на одного потерпілого складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130000 грн., розмір франшизи становить 1000,00 грн. Також в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною відповідача. В той день, коли сталася ДТП чоловік прийшов додому в шоковому стані, повідомив, що збив чоловіка. На той час у них було тяжке матеріальне становище. Приблизно через тиждень після ДТП вони взяли в борг у свекрухи 4000 грн. та пішли до потерпілого в лікарню. Чоловік вибачився перед потерпілим, питав, чим може допомогти. Вона спитала як так сталося та що кажуть лікарі. На що потерпілий повідомив, що все буде вирішуватися в судовому порядку. Після цієї зустрічі їм подзвонила дружина потерпілого та сказала щоб вони більше не приходили. Чоловік дуже важко переніс цю подію, був у пригніченому стані, не їв, у нього боліло серце. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Коли точно не пам`ятає, син з невісткою прийшли до неї, розповіли про ДТП, попросили у борг грошей щоб відшкодувати шкоду потерпілому. Вона дала їм 4000 грн. та вони пішли до нього в лікарню. Гроші повернули в той же день, сказали, що потерпілий відмовився від грошей, сказав, що все буде вирішуватися в судовому порядку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його знайомим. При ДТП він з дружиною були в авто відповідача, останній здавав заднім ходом та почули звук. Вийшли з машини, побачили, що збили чоловіка, він лежав біля машини. Відповідач підняв його, усадив на пасажирське сидіння автомобіля, пропонував відвезти до лікарні, цікавився про його стан здоров`я. Потерпілий відмовився їхати до лікарні, сказав, що зараз прийде його донька. Він там був хвилин 10, потім поїхав. Приблизно через тиждень від відповідача йому стало відомо, що він їздив в лікарню до потерпілого, пропонував йому гроші, проте останній відмовився. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Пунктом 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 9894,37 грн., які документально підтверджені відповідними доказами. Також, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200\~000 гривень. Відповідно роз`яснень постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95р під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Суд враховує те, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої великогомілкової кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу. Суд враховує і обставини, за яких позивачу заподіяно шкоду, його душевні страждання та фізичний біль, внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, порушення через це звичного способу життя, втрату працездатності та необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя та проведення подальшого лікування. Позивачем визначено відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000 грн., разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, а також те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, є завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 30\~000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральної шкоди. Згідно положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Виходячи з меж відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» суд приходить до висновку, що моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь позивача складає 494,72 грн. (9894,37 х 5%), що відповідає умовам страхування, а з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 29\~505,28 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Що ж стосується стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то слід зазначити наступне. Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц (провадження №61-39474св18). У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20 зазначено, що системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначені главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. В матеріалах справи наявний ордер адвоката Швеця С.В. на надання правничої правової допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 18.05.2022 (а.с. 23), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с. 25). Проте, договору про надання правничої допомоги та квитанції на підтвердження факту оплати позивачем витрат на професійну правничу останнім не надано. Таким чином, не можна вважати доведеними витрати [PERSON] на правничу правову допомогу у суді на суму 8000 грн. Тому підстави для їх розподілу відсутні. Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідачів слід стягнути судовий збір у доход держави за ставками судового збору станом на день подання позовної заяви.

Outcome: partial