Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] у березні 2023 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем з 30.05.2011 перебувала у шлюбі, в якому народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем розірваний на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.08.2015, яким малолітні діти залишені проживати з матір`ю. Після укладення 20.05.2018 шлюбу із [PERSON] вона змінила прізвище на « [PERSON] ». Після того, як відповідач у грудні 2014 р. покинув сім`ю, він усунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не спілкується з ними, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться їх вихованням, навчанням, не проявляє щодо них батьківської турботи і піклування, не надає їм матеріального утримання, ухиляючись від сплати аліментів на дітей згідно рішення Тисменицького районного суду від 12.02.2015. Позивачка та її представник - адвокат Говзан М. М. у судовому засіданні позов підтримали, позивачка пояснила, що, починаючи з 2015 р., коли шлюб з відповідачем розірвано, останній лише кілька разів приїжджав до дітей, більше ними не цікавився, не допомагав, коли вони хворіли, аліменти не сплачував, вона не чинила йому перешкод у спілкуванні з дітьми; після того, як вона вдруге вийшла заміж у 2018 р., відповідач на початку грудня 2019 р. приїхав на день народження сина, тоді вона один раз відмовила йому в побаченні з дітьми, у яких вже був люблячий батько (її другий чоловік), який любить дітей і піклується про них; відповідач виявив бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні вже після її звернення до суду з даним позовом. Просили позов задоволити. Відповідач та його представник - адвокат Денега Д. М. у судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що з часу розірвання шлюбу з позивачкою та ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач неодноразово намагався побачитися зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , брати участь у їх вихованні, дбати та піклуватися про них, допомагати їм матеріально. Однак, позивачка була проти участі батька в житті дітей, вона не бажала бачити його біля дітей та забороняла дітям наближатися до нього. Після кількох невдалих спроб побачитися зі своїми дітьми за місцем проживання позивачки відповідач перестав приходити до дітей та робити спроби самостійно побачитися з ними, щоб не провокувати сварки і не чинити психологічний тиск на дітей. Відповідач передавав кошти та речі для дітей через свою сестру [PERSON] . Заборгованість зі сплати аліментів на дітей утворилася тому, що у відповідача протягом певного часу були труднощі з постійним працевлаштуванням, він не мав стабільного доходу, крім того, у нього народилася дочка [PERSON] від другого шлюбу, що також суттєво вплинуло на його можливість фінансово допомагати дітям. На даний час він має постійну роботу в КП «Івано-Франківськводоекотехпром» та належно виконує свої аліментні зобов`язання. Відповідач у повній мірі усвідомлює свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дітей, відчуває відповідальність за них та бажає приймати активну участь у їх житті. Рішенням від 28.04.2023 орган опіки та піклування Ямницької сільської ради визначив спосіб його участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні шляхом зустрічей щосуботи з 11:00 до 13:00 год. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві третя особа просила проводити розгляд справи без участі свого повноважного представника, надала суду висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Ямницької сільської ради від 28.04.2023, щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітніх дітей. Заслухавши вступне слово сторін, їх представників, показання свідків, думку малолітніх дітей сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що в шлюбі сторін - позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] - народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . (а.с.13-14). Рішенням від 11.08.2015, яке набрало законної сили, Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розірвав шлюб між сторонами, малолітніх дітей залишив проживати з матір`ю (а.с.4 також зв.ст.). Рішенням від 12.02.2015, яке набрало законної сили, Тисменицький районний суд Івано-Франківської області стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на двох дітей у розмірі 1000 грн щомісячно (а.с.5-6). Після укладення шлюбу із [PERSON] 20.05.2018 позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). Як вбачається з довідки Голосіївського ВДВС у м. Києві Цетрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.77-79), заборгованість відповідача зі сплати аліментів на дітей станом на 01.04.2023 становить 173364 грн. У зв'язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів постановами від 19.06.2023 головний державний виконавець Голосіївського ВДВС Задорожна Т. А. тимчасово до погашення заборгованості обмежила відповідача у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України (а.с.75-76). Лише після відкриття провадження в даній справі відповідач 12.04.2023 погасив 15000 грн заборгованості (а.с.39). При цьому суд установив, що відповідач, починаючи з 02.04.2018, має офіційне працевлаштування в КП «Івано-Франківськводоекотехпром», однак, до квітня 2023 р. відповідач заборгованість не погашав та не сплачував аліментів, що підтверджується наданою відповідачем довідкою про доходи (а.с.38). Суд зазначає, що з липня 2018 р. відповідач повинен сплачувати аліменти у передбаченому ч. 2 ст. 182 СК України мінімальному гарантованому розмірі (по 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину). Свідок [PERSON] , яка працює практичним психологом у Павлівському ліцеї, де навчаються діти сторін, у судовому засіданні пояснила, що вона на запит матері [PERSON] проводила індивідуальні діагностичні консультації з [PERSON] та з [PERSON] для виявлення взаємин кожного з дітей з біологічним батьком з використанням тесту «Сімейна соціограма», казкотерапії, проективних метафоричних карт «Майстер казок», проективних методик «Малюнок сім'ї», «Неіснуюча тварина», а також бесіди. [PERSON] розповідає про біологічного батька, але робить це неохоче; дівчинка розташувала себе з батьком на протилежних кінцях, стосунки позначила зигзагоподібною лінією, доповнила малюнком « Гроза », при словесному описі якого вжила слова «грозні», «погані»; у сімейному колі дівчинка зобразила всіх членів родини, доповнила малюнком «Веселка» і назвала його «Сім'я», на цьому малюнку переважають яскраві кольори, члени сім'ї розташовані близько один до одного, дитина описала їх стосунки такими словами: веселі, милі, дружні, чесні, «спокій»; під час розмови дівчинка розповіла, що не хоче бачитися з біологічним батьком, бо він «бездушний», «не прийшов на моє день народження». [PERSON] не хоче говорити про біологічного батька, не сприймає його, заперечує; розташував себе з батьком на протилежних кінцях, стосунки позначив зигзагоподібною лінією, що свідчить про напруження у взаємовідносинах; стосунки з татом описав словом «ніякі», що свідчить про відсутність близьких взаємин; на малюнку сім'ї також переважають яскраві кольори, члени сім'ї розташовані близько один до одного, роль батька виконує вітчим, хлопчик називає його татом; стосунки в сім'ї дитина описує словами: добрі, щирі, доброзичливі; усі малюнки хлопчик підписує прізвищем « [PERSON] » за прізвищем свого вітчима, не проявляє бажання та зацікавленості у спілкуванні з біологічним батьком. Показання свідка [PERSON] підтверджуються долученими представником позивача засвідченими копіями висновків за результатами індивідуальної консультації від 25.04.2023 (а.с.64-65), висновками за результатами індивідуальної консультації від 21.09.2023 з малюнками дітей (а.с.116-123). Свідок [PERSON] , яка є колишньою однокласницею відповідача і перебуває в нормальних стосунках з обома сторонами, у судовому засіданні пояснила, що протягом п'яти останніх років підтримує дружні стосунки з позивачкою; за цей час ні разу не бачила, щоб відповідач приходив на дні народження дітей, спілкувався з ними; син сторін [PERSON] казав їй, що не хоче спілкуватися з татом, що у нього є інший тато. Свідок [PERSON] , яка є вчителькою сина сторін і перебуває в нормальних стосунках з обома сторонами, у судовому засіданні пояснила, що відповідач протягом трьох років навчанння сина [PERSON] в школі дитиною не цікавився, не телефонував, ні разу не відвідував батьківських зборів; хлопчик з любов'ю говорить про свого вітчима. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач неодноразово брав у нього автомобіль, їздив до дітей; один раз відповідач розказував, що чоловік позивачки погрожував йому рушницею, якщо він буде приїжджати до дітей; через свідка передавали речі, подарунки для дітей ніби то від сестри відповідача [PERSON] , бо від відповідача не хотіли брати; якось відповідач розказував, що він хотів у школі дати дітям подарунки, але вони не хотіли брати, бо мама заборонила. Суд критично оцінює показання цього свідка з боку відповідача, який є другом і кумом останнього, з огляду на те, що свідок не був безпосереднім учасником подій, про які повідомив суду, знає про це зі слів відповідача. Суд наголошує, що не приймає до уваги і не оцінює показання в судовому засіданні свідків - близьких родичів обох сторін, зокрема, з боку позивачки - її матері [PERSON] та рідного брата [PERSON] , з боку відповідача - його батьків [PERSON] , [PERSON] та рідної сестри [PERSON] , оскільки вказані свідки можуть бути заінтересованими у результаті розгляду справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ямницької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 28.04.2023, батько заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні дітей, звернувся до Служби у справах дітей Ямницької сільської ради із заявою про визначення йому способів участі у вихованні дітей, обіцяв погасити заборгованість по аліментах; оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо його двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.49-51). Частиною 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд визнає вказаний висновок органу опіки та піклування від 28.04.2023 поверховим та неналежно обґрунтованим, таким, який не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітніх дітей сторін. Суд установив, що відповідач, починаючи з 2015 р., ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, а саме: не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу своїх дітей, не цікавиться їх вихованням та навчанням, підтвердивши в судовому засіданні, що не знає, в якому класі навчаються його діти; не проявляє щодо них батьківської турботи і піклування, не надає їм належного матеріального утримання, не виконуючи належним чином судове рішення про стягнення аліментів. Суд критично оцінює покликання відповідача на те, що позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, тому після кількох невдалих спроб побачитися зі своїми дітьми за місцем проживання позивачки він перестав приходити до дітей та робити спроби самостійно побачитися з ними, щоб не провокувати сварки і не чинити психологічний тиск на дітей. Суд зазначає, що відповідача, який першим після розірвання з позивачкою шлюбу створив нову сім`ю, в якій народилася його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.37), влаштовував такий інертний стан стосунків з дітьми [PERSON] та [PERSON] , за якого батько байдуже ставився до своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, дітьми не цікавився і не намагався налагодити з ними стосунки, тому він протягом всіх цих років не звертався ні до органу опіки та піклування, ні до суду з приводу чинення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення йому способу участі у вихованні дітей, що сам підтвердив у судовому засіданні. Лише після того, як позивачка звернулася до суду з даним позовом, відповідач у квітні 2023 р. подав заяву про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми до органу опіки та піклування Ямницької сільської ради, який рішенням від 28.04.2023 визначив спосіб участі відповідача у спілкуванні з дітьми та їх вихованні шляхом зустрічей щосуботи з 11:00 до 13:00 год (а.с.82). Суд уважає за необхідне зазначити, що така поведінка відповідача після відкриття провадження в даній справі може бути пов`язана з його особистим інтересом, оскільки внаслідок позбавлення батьківських прав щодо двох малолітніх дітей від першого шлюбу відповідач втратить наявне у нього, як батька трьох малолітніх дітей, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в період воєнного стану, та не свідчить про зміну його ставлення до дітей, про його турботу за забезпечення інтересів своїх дітей. Таким чином, суд установив, що відповідач, який усунувся від виконання обов`язків щодо виховання та розвитку своїх дітей, порушив їхні права на належне батьківське виховання. У відповідності з вимогами ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 18 Конвеції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Згідно вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (постанови Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц). Частина 2 ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що не хочуть бачитися з татом, не хочуть, щоб [PERSON] залишався їхнім татом, бо у них вже є тато [PERSON] , якого вони люблять та який любить їх; [PERSON] пояснив, що тато [PERSON] не має номера його мобільного телефона, не дзвонить йому. У відповідності з вимогами ст. 9 Конвеції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначено у п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», яке набуло статусу остаточного 16.10.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При вирішенні даного спору суд урахуває практику ЄСПЛ, згідно якої оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). З урахуванням викладеного, з огляду на те, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення; враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджують, що в якнайкращих інтересах обох дітей сторін є забезпечення їх розвитку в безпечному, спокійному, стійкому та благополучному середовищі сім`ї, в якій вони виростають, з матір`ю та вітчимом, який замінив їм батька; з урахуванням думки дітей сторін, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав, який підлягає до задоволення. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки 1073,60 грн витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 9, 18, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 150, 152, 155, 164, 171 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved