Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~06.09.2023 року [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки [PERSON] про встановлення фактів постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцями, визнання права власності на жилий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, із змісту якого вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.10.2011 серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1634. Спадщина, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , складається із нерухомого майна, яке їй належало на праві приватної власності, а саме: жилий будинок та дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406283 на приватизовану земельну ділянку для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку площею 200 м ? , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406284 на приватизовану земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 1400 м ? , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1997 року серії НБ № 0406282 на жилий будинок та копії технічного паспорта на жилий будинок. [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Після укладення шлюбу прізвище позивачці було змінено з [PERSON] на [PERSON] , а після розірвання шлюбу та укладення нового шлюбу з [PERSON] на [PERSON] . У спадкодавця був син брат позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2011 року серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1974. Померлий [PERSON] на момент смерті одружений не був, інших спадкоємців, які прийняли б спадщину після його смерті, окрім сина, не мав. Після смерті останнього спадщина була прийнята шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем його єдиним сином племінником позивачки [PERSON] ) , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.11.2016 року серії [NUMBER] , виданим Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 567. Покійний [PERSON] дітей не мав, одружений не був. Таким чином, позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та племінника [PERSON] за законом, спадкову справу було заведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т. С. за № 24/2023 та за № 30/2022, відповідно, за її заявами про прийняття спадщини. Покійні [PERSON] , її син [PERSON] та [PERSON] до дня смерті були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом вих. № 14/5-5527, наданим Дніпровською міською радою у відповідь на запит від 11.07.2022 року № 102/02-14. У квартирі, де були зареєстровані покійні, фактично проживав та до теперішнього часу проживає син позивачки [PERSON] , вказане нерухоме майно належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Проте, фактично позивачка разом із матір`ю із 2000 року, а з 2006 року брат та племінник постійно проживали разом у жилому будинку, розташованому за адресою : [ADDRESS] . На момент смерті спадкодавців позивачка була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України позивачки. Факт фактичного постійного спільного проживання спадкодавців та позивачки за вищевказаною адресою підтверджується також актом від 03.10.2022 року, складеним та підписаним сусідами, а саме: [PERSON] , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] , а також представником квартального комітету № 15 Дробот Л. А. . [PERSON] мати позивачці, зважаючи на похилий вік та стан здоров`я, потребувала стороннього догляду. Як належить доньці, позивачка доглядала за нею, забезпечувала її лікування, придбавала ліки та продукти харчування, готувала їжу, здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, прибирання тощо, а після її смерті за власний кошт здійснила її поховання. Про спільне проживання свідчить також і те, що саме вона займалась організацією поховання матері та племінника, здійснювала оплату вартості ритуальних послуг. Так, після смерті останньої позивачка та її покійний брат [PERSON] прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON] , як єдиний спадкоємиць першої черги за законом, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем. [PERSON] племінник позивачці, з дитинства перебував на обліку у психіатричній лікарні, періодично проходив стаціонарне лікування тривалістю до 21 дня у Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні Дніпропетровської обласної ради , неодноразово лікувався у різних медичних закладах. З часом племінник став безпорадним, у зв`язку з хворобою не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивачка допомагала йому матеріально, лікувала, однак, його стан лише погіршувався. Зважаючи на стан здоров`я останнього, йому було рекомендовано пройти лікування та направлено до КЗ Васильківський психоневрологічний будинок-інтернат Дніпропетровської обласної ради, де він тимчасово перебував для отримання медичної допомоги та комплексу реабілітаційних заходів протягом близько трьох-чотирьох місяців свого життя до моменту смерті. Позивачка займалася вирішенням питань, пов`язаних із визначенням необхідності встановлення опіки або піклування над племінником, оформленням необхідних документів після медико-соціальної експертної комісії для встановлення групи інвалідності. Позивачка разом із сином [PERSON] постійно навідували його, привозили продукти харчування, змінні речі. Коли дозволяли лікарі, враховуючи стан здоров`я хворого, забирали його додому на вихідні під особисту відповідальність. [PERSON] помер у лікарні, про це повідомили позивачка. Вони разом із сином невідкладно поїхали до лікарні ( [ADDRESS] ) , забрали тіло покійного, за власний кошт здійснили його поховання. Психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (Постанова Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 957 Про затвердження Типового положення про психоневрологічний інтернат ) . Ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тимчасове місце проживання, як і місце смерті спадкодавця (яке може у окремих випадках не збігатися з місцем його проживання) , не визнається місцем відкриття спадщини. Таким місцем вважається певний населений пункт село, місто, а не країна, область або район, де знаходиться певний населений пункт. Довідка про місце проживання спадкодавця підтверджує місце відкриття спадщини. Якщо таку довідку неможливо одержати, факт останнього місця проживання спадкодавця у конкретному населеному пункті встановлюється у судовому порядку. Коли місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Так, якщо основна частина спадщини жилий будинок або інше нерухоме майно, місцем відкриття спадщини буде місце, де це майно зареєстроване. Якщо це частка в статутному капіталі господарського товариства, то спадщина відкривається за місцем реєстрації відповідної юридичної особи. Визначення місця відкриття спадщини має важливе практичне значення, оскільки згідно з ним: 1) нотаріус за місцем відкриття спадщини вживає заходів щодо охорони спадкового майна (ст. 1283 ЦК України) ; 2) спадкоємці подають заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї до нотаріальної контори, яка видає їм свідоцтво про право на спадщину (ст. ст. 1268, 1273, 1298 ЦК України) ; 3) кредитори спадкодавця за місцем відкриття спадщини пред`являють вимоги до спадкоємців (ст. 1281 ЦК України) . З аналізу норм чинного законодавства України, враховуючи статус закладу, в якому помер [PERSON] , то місцем відкриття спадщини після його смерті є місце його постійного проживання за адресою разом із позивачкою разом у жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Заповітів спадкодавці не залишили, інших спадкоємців немає, на даний час спадщина не визнана відумерлою, право власності на неї зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] . Позивачка бажає прийняти спадщину після смерті матері у повному обсязі, на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем проживала та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки позивачка фактично вступила в спадщину після смерті племінника [PERSON] , оскільки на момент його смерті позивачка постійно проживала разом з ним за адресою його зареєстрованого та фактичного місця проживання. Спадкове майно після смерті спадкодавців складається із нерухомого майна, а саме: жилий будинок та дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , земельних ділянок для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку площею 200 м ? , та для ведення особистого підсобного господарства площею 1400 м ? . Після смерті матері [PERSON] право на спадкування за законом на належне їй майно виникло у її дітей у [PERSON] , як доньки, та її сина [PERSON] в рівних частках, відповідно. Після смерті останнього, який за життя не оформив своїх спадкових прав, вказане право перейшло до покійного [PERSON] його сина, а після його смерті до [PERSON] . 11.07.2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т. С. для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, нотаріусом їй було роз`яснено, що зважаючи на реєстрацію місця проживання спадкодавця та спадкоємця за різними адресами, їй необхідно подати заяву про прийняття спадщини. Того ж дня відповідну заяву було прийнято нотаріусом, на її підставі було заведено спадкову справу за № 69459371 та було зареєстровано у спадковому реєстрі. 15.11.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т. С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним позивачкою строку на прийняття спадщини та було порекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання разом із матір`ю на день її смерті. Метою звернення до суду з даною заявою є доведення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України Про нотаріат . Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у правових наслідках прирівнюється до її прийняття, у зв`язку з чим такий спадкоємець звертається до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не із заявою про прийняття спадщини, яка вже прийнята. Однак, позивач не була обізнана, що реєстрація місця проживання Спадкоємця та спадкодавців за різними адресами може стати причиною для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, незважаючи на їх фактичне спільне проживання. Позивачка вступила у фактичне володіння, користування та управління майном з 2011 року, забезпечує його утримання в належному стані, обробляла земельну ділянку, оплачує житлово-комунальні послуги. У 2021 році, враховуючи територіальну віддаленість спадкового майна від місця її постійного проживання, свій похилий вік, а також дію воєнного стану в Україні в умовах широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, з метою утримання майна в належному стані, врегулювання інших питань, пов`язаних із реалізацією права володіння та користування спадковим майном, позивачка уповноважила свою знайому [PERSON] на представництво її інтересів, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 01.08.2022 року. На підставі договору, укладеного з ФОП [PERSON] за замовленням позивачки в особі [PERSON] на вказані земельні ділянки 06.02.2023 року, була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) . 13.02.2023 року було присвоєно кадастрові номери відповідно 5910191500:01:005:0558 та 5910191500:01:005:0559. На замовлення позивачки було проведено технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна, за результатами якої було отримано технічний паспорт на жилий будинок. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців) . Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно роз`ясненням, викладеним у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах спадкування № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; позивач не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) . При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п/п 4.10. п. 4 гл. 10 розд. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) . Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п. 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`ясненням, викладеним у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Верховний Суд підкреслив, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно висновкам Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі Бочаров проти України від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року) , в п. 45 якого зазначено про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом (рішення у справі Ірландія проти Сполученого Королівства від 18.01.1978 року) . Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі Салман проти Туреччини ) . Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Про це йдеться в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину) , але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих позивачем документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту створює позивачу умови для здійснення особистого майнового права отримання спадщини. Так, інших спадкоємців після смерті спадкодавця немає, інші особи, на спадкові права й обов`язки може вплинути, відсутні, тобто, спір про право відсутній. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 205/2102/19-ц. Беручи до уваги вищевикладене, з аналізу доданих до даної заяви документів вбачається підтвердження фактів: 1. Проживання позивачки [PERSON] та її померлої матері [PERSON] , [INFO] , на момент смерті останньої та відкриття спадщини [INFO] разом за адресою: [ADDRESS] . 2. Проживання позивачки [PERSON] та її померлого племінника [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На момент виникнення спірних правовідносин завершення будівництва вказаного спадкового майна (відповідно до технічного паспорта на жилий будинок, побудований до 1974 року) державна реєстрація права власності на жилі будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) жилі будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року. Проте, спори з цього приводу виникають, і навіть доходять до розгляду Верховним Судом. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18 прийшов до наступних висновків. Індивідуальні (садибні) жилі будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 року у справі № 623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення . А до 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року № 8.4-35/18/1) . Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень . Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) , проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ) . Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ) . Згідно п/п 4.15. п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3 гл. 7 розд. І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу\~спадщини входять\~усі права\~та обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинилися\~внаслідок його\~смерті.\~З огляду\~на зазначене,\~вона має\~право успадкувати\~та оформити\~нерухоме майно,\~що належало\~за життя\~її батькам,\~однак,\~через відмову\~нотаріуса вона\~позбавлена можливості\~здійснити це\~в позасудовому\~порядку.\~Згідно ч.\~1\~ст.\~321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено в п/п 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті матері позивачки [PERSON] та племінника [PERSON] немає, а спірне спадкове майно знаходиться на території Сумської міської територіальної громади, відтак належним відповідачем по даній справі є Сумська міська рада. Згідно Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Ухвалою від 31.08.2023 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/7056/23 за матеріалами заяви у відкритті провадження у цивільній справі за заявою окремого провадження [PERSON] , заінтересована особа Сумська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем було відмовлено. В ухвалі суду суддею зазначено, що з огляду на час, який минув з моменту відкриття спадщини після смерті обох вищевказаних спадкодавців, та наявності перешкод в оформленні спадкових прав у заявника вбачається наявність спору право між заявником та відповідним органом місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна (Сумська міська рада) , а саме наявності у такого органу місцевого самоврядування можливості реалізації в порядку ст. 1277 ЦК України права на набуття у власність спадкового майна, що позбавить заявника відповідного права на це спадкове майно. Відтак, дану заяву окремого провадження слід оцінювати як таку, результати розгляду якої впливатимуть на подальше вирішення спору між заявником та відповідним органом місцевого самоврядування, її сином щодо майбутнього власника спадкового майна. Син позивачки є спадкоємцем наступної черги після матері, на спірне майно не претендує. Ст. 1277 ЦК передбачає випадки, коли суд може визнати спадщину відумерлою: - за законом і за заповітом відсутні спадкоємці; - спадкоємці є, але їх усунуто від права на спадкування; - такі особи відмовилися приймати спадщину або просто не прийняли в установлений термін. Законодавчим обмеженням строку для такого звернення фактично є один рік, після спливу якого Сумська міська рада зобов`язана була звернутися до суду із заявою про визначення спадщини відумерлою, проте, із відповідною заявою не звернулася. Справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, оскільки, предметом спору є визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, яке розташовано у м. Суми, Ковпаківський р-н, с. Піщане, що відповідає положенням ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вжиття заходів досудового врегулювання спору не проводилося. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. У відповідності із п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вона повідомляє про те, що оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви, знаходяться у позивачки. Відповідно до Закону України Про судовий збір судовий збір сплачено у повному обсязі. Вона підтверджує факт реєстрації представниці позивачки в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу та достовірність внесеної інформації про особу. Вартість майна становить 268140,00 грн. відповідно довідки щодо найбільш ймовірної ринкової вартості індивідуального будинку садибного типу від 04.09.2023 року, складеного ТОВ Оціночна фірма ЮНІТ . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved