Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.06.2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис №930. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Наразі в суді перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. Під час шлюбу 22.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого останній придбав у власн6ість земельну ділянку площею 0,0401 га, кадастровий номер 0510100000:02:104:0065, яка розташована в [ADDRESS] , масив « [INFO] ». Протягом сімейного життя на цій земельній ділянці сторонами було побудовано дачний будинок з господарськими будівлями площею 135.4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.12.2013 року. Тому, на думку позивача, вказана земельна ділянка та дачний будинок є предметом спільного майна подружжя і підлягає поділу в рівних частках між колишнім подружжям. В зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Так, на виконання вимог ухвали суду, представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого цей позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення, враховуючи наступне. 29.06.2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб та вони неповнолітніх дітей не мають. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Перебуваючи у шлюбі відповідач придбав земельну ділянку площею 0,0401 га, кадастровий номер 0510100000:02:104:0065, що розташована в [ADDRESS] , масив «Пирогово». Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки, його укладення проводилось за відсутності письмової згоди дружини покупця [PERSON] , що свідчить про те, що відповідач придбав за кошти які належали йому особисто. Кошти на купівлю земельної ділянки відповідачу були надані його батьками після продажу автомобіля, про що позивачем не вказано. Згодом, на даній земельній ділянці було побудовано будинок, на будівництво якого відповідачу також кошти надавали батьки. На даний час батьків уже немає та підтвердити цей факт немає іншої можливості. Оскільки спірні об`єкти нерухомого майна, набуто одним з подружжя за час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позивач просить суд про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна за кожним із сторін спору. Просила визнати за ними право власності по 1/2 на земельну ділянку та дачний будинок, судові витрати залишити за сторонами. Представником позивача було надіслано на електронну адресу суду відповідь на відзив, згідно з якою посилання відповідача на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено без волевиявлення [PERSON] є безпідставним, оскільки в матеріалах нотаріальної справи міститься її згода, як дружини покупця, на придбання земельної ділянки. Тому вважає, що спірна земельна ділянка та дачний будинок є предметом спільного майна подружжя і підлягає поділу в рівних частках між колишнім подружжям. При цьому, як вбачається з відзиву, позивач фактично не спростовує приналежність будинковолодіння до спільного майна подружжя, не звертається до суду із зустрічним позовом та не заперечує щодо його поділу. Також відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо придбання земельної ділянки за особисті кошти. Відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані представником до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Просила позов задовольнити повністю та вирішити питання щодо судових витрат. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,\~проте її\~представник подала\~до суду\~заяву,\~в якій\~зазначила,\~що позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі\~та просить\~справу розглядати\~у її\~відсутність. Також зазначила, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані нею протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач в судове\~засідання не\~з`явився,\~проте його\~представник подав\~до суду\~заяву,\~в якій\~просив справу розглядати у його відсутність та відповідача. Під час ухвалення рішення суду просила врахувати поданий відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що 29.06.2004 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №930 (а.с. 12). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 22.07.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2525, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] \~прийняв у\~власність земельну\~ділянку площею\~0,0401\~га,\~кадастровий номер\~земельної ділянки\~0510100000:02:104:0065,\~в межах\~згідно з\~планом,\~розташовану в\~ [ADDRESS] ,\~масив « [INFO] »\~і сплатив\~відповідну грошову\~суму за\~вказану земельну\~ділянку,\~визначену цим\~договором.\~Цільове призначення\~(використання)\~земельної ділянки\~ для\~ведення садівництва\~(а.с.\~13).\~Згідно з\~витягом з\~державного реєстру\~правочинів,\~вказаний вище\~договір був\~зареєстровано в\~реєстрі 22.07.2005 року (а.с. 14). На підставі вказаного вище договору [PERSON] було видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є\~власником дачного\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~135,4\~кв.м.,\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого 11.12.2013 року (а.с. 17). Факт реєстрації права власності на вказаний дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами за відповідачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.12.2013 року (а.с. 18). Зі змісту Витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради 3863 від 10.04.2014 року встановлено, що дачний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , був включений до житлового фонду (а.с. 16). Слід зазначити, що спірний дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами на час розгляду справи під обтяженням/забороною відчуження не перебуває, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2023 року (а.с. 67). Разом з тим, вказаний дачний будинок складається з наступного: дачний будинок з прибудовами літ. «А» загальною площею 135,4 кв.м.; сарай літ. «Б»; убиральня літ. «В», криниця №1, вигрібна яма №2. Таким чином,\~матеріалами справи,\~підтверджуються обставини\~про те,\~що спірна\~земельна ділянка\~та дачний\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами були набуті відповідачем в період шлюбу з позивачем. За змістом статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спiльною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14), ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Спірне нерухоме майно було придбано та побудовано подружжям [PERSON] під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач належних та допустимих доказів, які б спростували вказане не надав та матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За встановлених\~обставин суд\~вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню,\~оскільки судом\~встановлено,\~що спірна земельна\~ділянка,\~дачний будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами є\~об`єктами\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~частки сторін\~у праві\~власності є\~рівними,\~за недоведеністю\~зворотнього.\~Тому,\~право позивача\~підлягає захисту\~шляхом визнання за\~ними права\~власності по\~1/2\~частці спірного нерухомого майна, без її реального поділу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 8052,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved