Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Сутність заявленої до суду вимоги У грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона у шлюбі від відповідача народила двоє дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON] , [INFO] , останній на даний час перебуває на її утриманні. [PERSON] зазначала, що після розлучення у листопаді 2019 року двоє дітей почали проживати разом із нею, а в червні 2022 року вона вдруге зареєструвала шлюб із іншим чоловіком. Неповнолітній син [PERSON] на даний час перебуває на її утриманні, проте відповідач участі у вихованні та утриманні сина на даний час не приймає, ігнорує її неодноразові звернення з приводу покращення стану утримання дитини. Зазначала, що на даний час відповідач по справі є мобілізованим до лав Збройних Сил України, має регулярний дохід та здатний сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина. Позивачка просила суд щомісячно стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позиція позивача, відповідача по даній справі Позивачка [PERSON] , будучи належними чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи, до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином та завчасно повідомлений, письмово позов визнав у повному обсязі, прохав справу розглядати без його участі. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 грудня 2023 року у даній справі відкрито провадження, призначено судове засідання по розгляду справи по суті на 02 січня 2024 року о 09 год 30 хв. з визначенням резервної дати наступного судового засідання. 02 січня 2024 року даний спір вирішено по суті. Установлені судом фактичні обставини даної справи Із 22 січня 2000 року і до 27 грудня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі від відповідача позивачка народила двох дітей: дочку [PERSON] , 2001 року народження, та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачкою по справі у с-щі Липова Долина Сумської області та станом на листопад 2023 року навчався у 8-Б класі Липоводолинського ліцею Липоводолинської селищної ради, відомості про вроджені вади здоров`я дитини чи відхилення у стані її здоров`я у матеріалах справи відсутні (а.с.6,9). Позивачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] , який перебуває на її утриманні, є заміжньою, є особою працездатного віку (а.с.4,5). Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, проживає окремо від неповнолітнього сина та його матері, зареєстроване місце його проживання по [ADDRESS] , є розлученим, є військовослужбовцем Збройних Сил України (а.с.6,13). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. До цього, суд ураховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення. 17 травня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Висновки суду по суті заявленої вимоги Приймаючи до уваги майнове становище сторін, їх сімейний стан, вік, та їх обопільний обов`язок утримувати їх спільну дитину до її повноліття, положення чинного законодавства, якими визначено мінімально необхідний розмір, який має забезпечувати достатній рівень матеріального утримання дитини, ураховуючи працездатний вік відповідача та його працевлаштованість, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в межах заявленої позовної вимоги, оскільки доказів у підтвердження фактів добровільного й позасудового надання достатньої матеріальної допомоги на утримання позивачем спільної дитини сторін відповідач суду не надав. Із урахуванням вимог ст.182,183 СК України та відсутності істотних у сторін обставин, які б впливали б на визначення розміру аліментів, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в межах заявлених вимог аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, таким чином задовольнити позов у повному обсязі. До цього, визнання позову відповідачем підлягає прийняттю судом у повному обсязі на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону, відповідає його дійсному волевиявленню, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та сторін по справі, відповідає найкращим інтересам дитини щодо її утримання. На думку суду, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача є втручанням держави у сімейне та приватне життя [PERSON] , проте воно ґрунтується на чітких, доступних та передбачуваних для нього нормах чинного сімейного закону, узгоджується з метою захисту прав дитини і відповідає нагальній потребі спільної дитини сторін на забезпечення її належного утримання батьками. Також, на думку суду, у даній справі при встановленні розумного балансу між майновим становищем батьків (в тому числі, його майнового стану платника аліментів-відповідача по справі) та інтересами дитини на належне утримання для її повноцінного розвитку й виховання, суд надає перевагу інтересам останньої, оскільки відповідач є особою працездатного віку, є працевлаштованим, тобто він є здатним сплачувати аліменти на утримання сина, який в силу свого віку та рівня розвитку не здатний самостійно себе утримувати (така правова позиція суду узгоджується та випливає зі змістом ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Розподіл судових витрат по справі Оскільки відповідач до початку розгляду даної справи по суті позов визнав повністю, а позивачка при зверненні до суду з цією вимогою звільнена від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та виконує обов`язок по захисту України від військ країни-агресора, то згідно з нормою п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відсутні підстави для стягнення з відповідача відповідного розміру судового збору, оскільки він є звільненим від сплати цього виду судових витрат. Докуменитальні підтвердження інших судових витрат у даній справі, які понесені сторонами даного спору, у матеріалах справи відсутні. Із урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат у даній справі через відсутність його предмету.

Outcome: approved