Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

13.09.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Довжанської сільської ради Хустського району, про скасування договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022, визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що з 23.11.2022 він перебував з відповідачкою у шлюбі, який рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023 розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають з ним та перебувають на його повному утриманні та вихованні. 25.02.2022 між ним та [PERSON] було укладено письмовий Договір про визначення місця проживання дітей, згідно якого перші 6 місяців діти проживатимуть з відповідачкою, а інший час з ним. Однак відповідачка не виконує умови договору, оскільки жодного разу не забрала дітей до місця свого постійного проживання у м. Мукачево. Вона не піклується про дітей, не цікавиться їх навчанням, успіхами, станом їх здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Після розірвання шлюбу відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Їх син навчається в Ужгородському ДВНЗ (денна форма) і для його проживання та навчання потрібна чимала сума коштів. Дочка навчається у 7-му класі і на її утримання та навчання ним теж понесено чималі витрати. [PERSON] не цікавиться обсягом витрат, необхідних для матеріального утримання дітей, навіть частково не бажає їх ділити з ним. На даний час він перебуває в ЗСУ. Діти фактично проживають з дідусем та бабусею (батьками дружини), які у зв`язку з віком та хворобами не взмозі доглядати за ними. Посилаючись на викладене просив суд скасувати договір про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022, визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з ним за адресою: [ADDRESS] та стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 3000,00 грн щомісячно. Ухвалою судді від 27.09.2023 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою до участі у справі залучено виконавчий комітет Довжанської сільської ради для подання письмового висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору між сторонами стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 30.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, подала заяви про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.11.2022, який рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023 розірвано (а.с. 7-9). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Довжанської сільської ради від 22.09.2023 діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні (а.с. 21). Згідно Договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022 року батьки погодили, що перші шість місяців діти проживатимуть з матір`ю, оскільки батько служить добровольцем у ЗСУ. Потім після повернення батька з ЗСУ - діти житимуть з батьком (а.с. 22-24). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Довжанської сільської ради від 15.11.2023 №362 [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] та сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . В будинку проведено сучасний ремонт та створені всі умови для розвитку та виховання дітей. [PERSON] перебуває на службі в ЗСУ. Позитивно характеризується за місцем проживання. [PERSON] , [INFO] , має право сам вирішувати з котрим із батьків йому проживати, оскільки досяг 14 років. [PERSON] , [INFO] , навчається в Приборжавському ліцеї Довжанської сільської ради. В індивідуальній бесіді начальника служби з неповнолітньою, проведеною у присутності практичного психолога Приборжавського ліцею, [PERSON] повідомила, що своє проживання в майбутньому вона вбачає лише з батьком. Таку саму відповідь від малолітньої було отримано 20.10.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Мати дітей, [PERSON] на засідання комісії та до служби у справах дітей на запрошення не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідає. Приймаючи до уваги вищевикладене орган опіки та піклування Довжанської сільської ради вважає за доцільним залишити незмінним теперішнє місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63-65). Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, суд приходить до таких висновків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час діти сторін постійно проживають разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином. Відповідачкою не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про її матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли б вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачкою матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує стан здоров`я відповідачки, яка є молодою працездатною жінкою, та спроможність відповідачки сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд визначає розмір аліментів у сумі по 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір наближений до встановленого ч.2 ст.182 СК України мінімального рекомендованого розміру аліментів на дітей і відповідачкою жодним чином не спростована можливість надання утримання дітей в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатньо забезпечення дітей. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі по 2500,00 грн відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем не надано доказів про можливість відповідачкою сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 3000,00 гривень. Відтак позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про скасування договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022 та визначення місця проживання неповнолітніх дітей з ним, суд приходить до таких висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у судовому порядку підлягає захисту лише порушене, невизнане або оспорене право. І саме на позивача покладається обов`язок доводити факт порушення, невизнання або оспорення його прав відповідачем. У разі недоведеності таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову, не залежно від його обґрунтування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.3 ст.12, ч.1, 6 ст.81 ЦПК України). У даному випадку [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами про визначення місця проживання дітей з ним та скасування договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022. З позовної заяви та приєднаних матеріалів справи вбачається, що сторони після припинення шлюбних відносин проживають окремо: позивач за адресою [ADDRESS] , а відповідачка проживає за адресою [ADDRESS] . Неповнолітній син сторін - [PERSON] та їх малолітня дочка - [PERSON] залишились проживати з батьком за адресою [ADDRESS] . Згідно вимог ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналогічні положення містить ст. 29 ч.2 та ч.3 ЦК України, згідно якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до вимог ст. 7 ч.3, 4, 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як встановлено судом, син сторін на день розгляду даної справи досяг 16-річного віку, а дочка 12-річчя. Тобто, неповнолітній [PERSON] вправі вирішувати самостійно з ким з батьків проживати, а місце проживання малолітньої [PERSON] визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом може вирішуватися тільки спір щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (ст. 161 ч.1 СК України). Отже неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , який досяг 16-річного віку, вже проживає з батьком, позивачем по справі, тобто самостійно визначив своє місце проживання. Між [PERSON] та [PERSON] також відсутній і будь-який спір щодо місця проживання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком. Крім того і сама дитина [PERSON] надала свою згоду на проживання з батьком Ні сам позивач, ні відповідачка не заперечують проти того, щоб їх діти і надалі залишалися проживати з батьком [PERSON] . Вказана обставина підтверджується як позовною заявою та поданими сторонами до суду заявами, так і Договором про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022 року, а також дослідженими у судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 301/544/23, зокрема заявою від 04.03.2023 про надання [PERSON] згоди на проживання дітей з батьком (а.с.47), рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023, з якого вбачається, що [PERSON] просила визначити місце проживання дітей з батьком (а.с. 107-111). Що стосується позовної вимоги про скасування договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022, то суд відмовляє у задоволенні такої, оскільки судом встановлено, що між сторонами не має спору щодо визначення місця проживання дітей. Крім того вказаний договір не відповідає ні загальним вимогам щодо укладення договорів, передбачених нормами ЦК України, зокрема щодо нотаріального посвідчення договору, а ні нормам ст. 160 СК України, відповідно до якої, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а дитиною, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім того, згідно вказаного договору за згодою сторін зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору. Доказів укладення додаткового договору чи відсутності домовленостей між сторонами позивачем не надано. Оскільки позивачем [PERSON] не надано суду доказів порушення, невизнання чи оспорювання його прав, а також існування між сторонами спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору про визначення місця проживання дитини від 25.02.2022 та визначення місця проживання дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей та розірвання договору про визначення місця проживання дітей від 25.02.2022 судовий збір у розмірі 2147,20 грн залишити за позивачем. Згідно з п. 1 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial