Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до Головного управління національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування у розмірі 100\~000 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона являється потерпілою у кримінальному провадженні №42023022120000074 від 06.06.2023, слідство по якому веде СВ ВП №2 Гайсинського РУП. Постановою слідчого Шамрієнка В. 30.06.2023 за надуманими, висновками і мотивами, кримінальне провадження було закрито, навіть без повідомлення її, як потерпілої. Тільки 05.07.2023, перебуваючи у процесуального керівника Гайсинської окружної прокуратури Басюк Т.М., стало відомо про закриття кримінального провадження. [PERSON] зазначила, що була шокована почутим і постановою про закриття кримінального провадження, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони колег та знайомих, а також приниженні гідності та втратою авторитету серед односельчан, колег по роботі та навіть проблемами з подальшою роботою. Вчинення скарги на постанову відповідача і звернення до суду змусило [PERSON] пережити цілий шлейф переживань від сподівань та очікування подальшого справедливого процесуального рішення вже в суді. Разом з тим, Гайсинська окружна прокуратура оперативно і належно відреагувала на подану до суду скаргу на протиправну постанову про закриття кримінального провадження, щоб не допустити розгляд скарги в суді та розголошення протиправних неприпустимих дій слідчого, скасувала його постанову. В подальшому слідство почало фальшуватись відповідачем: були змінені листки свідчень, вчинялися доручення на проведення слідчих дій, взяття свідчень у неіснуючих осіб. Ні клопотання [PERSON] , ні вказівки процесуального керівника не бралися до уваги та виконання. Вказано, що протиправність дій відповідача доведена скасуванням прокуратурою неправової постанови про закриття кримінального провадження. Остання спричинила позивачу моральну шкоду, що підтверджується повною наявністю причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача. На підставі викладеного, [PERSON] просила ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь у рахунок компенсації 100\~000 грн. за завдану моральну шкоду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 для розгляду цивільної справи №147/1443/23 визначено суддю Натальчук О.А. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 02.11.2023 від представника Головного управління національної поліції у Вінницькій області надійшов відзив на позов [PERSON] (а.с.21-61), згідно якого ГУНП у Вінницькій області не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з наступних причин. Зазначено, що СВ ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування за заявою [PERSON] про те, що посадові особи Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області при проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу культури, молоді та спорту Тростянецької селищної ради 31.05.2023, зловживаючи службовим становищем провели конкурс з грубим порушенням чинного законодавства, чим спричинили істотну шкоду. Під час досудового слідства була допитана сама потерпіла [PERSON] та в якості свідків працівники Тростянецької селищної ради, які входили до складу конкурсної комісії при проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади, отримано копії документів щодо проведення конкурсу, тощо. У результаті чого було встановлено, що в діях посадових осіб Тростянецької селищної ради відсутній склад кримінального правопорушення, про що було зазначено в постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 30.06.2023. Постановою прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури було скасовано постанову слідчого від 30.06.2023. Разом з тим, після виконання письмових вказівок прокурора, 28.10.2023 постановою слідчого було закрито дане кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Також зазначено, що [PERSON] у позові та поданих доказах жодним чином не підтверджує взаємозв?язок між душевними стражданнями позивача та тривалістю досудового розслідуванням кримінального провадження, оскільки КПК України, а саме ст. 28 визначено поняття - розумних строків. Окрім того, відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" основним критерієм для відшкодування шкоди є незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, що в теперішній час вважають позивачем недоведеним. Оскарження дій чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування здійснюється у порядку, встановленому КПК України. Проте, наразі відсутнє рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на підставі ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Також, представник відповідача звертав увагу суду на те, що чинне законодавство не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди у разі визнання незаконними в порядку кримінально-процесуального закону дій (бездіяльності) та процесуальних рішень слідчих правоохоронного органу. Заявник (потерпілий) в кримінальному провадженні у разі незгоди з діями органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді про задоволення скарг [PERSON] на бездіяльність свідчать про реалізацію [PERSON] передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176\~ЦК України. Окрім того\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань,\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат. Зокрема враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи немає жодного доказу, що б підтверджував порушення її нормальних життєвих зв?язків, погіршення стану здоров?я, позбавлення можливості реалізувати звички та бажання, погіршення стосунків з людьми та відсутнє обґрунтування в чому вони полягають. Саме тому, факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає. Не доведення обставин є підставою для відмови у позові. В задоволенні позову просив відмовити. \~ \~ \~ \~10.11.2023 до суду від [PERSON] надійшло заперечення на відзив, в якому остання просила повідомити її про особисту участь у розгляді даної справи та надання пояснень, оскільки вважає, що суд безпідставно вирішив проводити розгляд справи у спрощеному провадженні (а.с.65). Ухвалою суду від 13.11.2023 відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~06.12.2023 від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов (а.с.77-79), посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначено, що Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує, що Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Також вказано, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки відповідачем у даній категорії справи є саме Держава Україна. Також відповідачем зауважено що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що органи Державної казначейської служби України несуть відповідальність за дії інших органів державної влади. Водночас, відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна, але такі поняття як "Держава" та "Державна казначейська служба України" не є тотожними. Державна казначейська служба України є самостійною юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускала. Окрім того вказано, що формулювання позивача «стягнути з Державного бюджету України» 100\~000 грн. моральної шкоди є лише формулюванням способу виконання рішення. Що стосується самої суми моральної шкоди, зазначає, що будь-яких об`єктивних доказів нанесення шкоди та пов`язаних із цим інших негативних наслідків позивач не надає, не зазначив фактичних обставин, які слід вважати ознаками отриманої шкоди.\~ На підставі викладеного просили поновити строк на подання відзиву та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Беручи до уваги суть спору, наведені представником відповідача підстави для продовження процесуального строку, суд вважає даний відзив таким, що подано з дотриманням норм ЦПК України. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч.8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам та прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42023022120000074 від 06.06.2023 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. За результатами досудового розслідування слідчий СВ ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Шамрієнко В.М. 30.06.2023 кримінальне провадження №42023022120000074 від 06.06.2023 закрив у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.6-10). Постановою прокурора від 13.07.2023 у кримінальному провадженні №42023022120000074 скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 30.06.2023 (а.с.11-13). В подальшому, постановою слідчого СВ Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Барського О.М. від 28.10.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №42023022120000074 від 06.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Тростянецької селищної ради закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.48-53). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Державного казначейства України 100 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що протиправними діями відповідача, вона понесла душевні страждання, порушився її звичайний спосіб та ритм життя, що спричинило негативний вплив на її репутацію. Так, статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Варто зазначити, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою». Крім того, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею чи прокурором процесуального рішення, яким за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача (слідчого СВ ВП №2) вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що [PERSON] не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінила у грошовому еквіваленті, в сумі 100 000 грн. саме з вини відповідачів. В даному випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки позивач, у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуальних рішень, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Окрім того, скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження дій (бездіяльності) та неправомірних постанов у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння моральних страждань. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки останньою не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed