Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач КС «Центр фінансових послуг» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 9126,98 грн, яка складається з: 5371,41 грн - тіла кредиту станом на 23.02.2022 року; 2135,04 грн проценти за період з 01.12.2018 року по 04.06.2019 року; 1007,26 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 05.06.2019 до23.02.2022 року; 438,24 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року; 174,43 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року та судові витрати. На обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.06.2018 року між КС «Центр фінансових\~послуг» та [PERSON] було укладено кредитний договір кредитної лінії № В19/0025/18/90/21СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 8000 грн. Того ж дня, позичальник звернувся із заявою про надання в межах ліміту відкритої йому за Кредитним договором кредитної лінії транш у сумі 8000 грн, а також укладено Додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала транш у розмірі 6000 грн. Водночас у п. 3 Додаткового договору № 1 сторони погодили графік платежів по кредиту та процентам. Позивач виконав умови кредитного договору та перерахував відповідачу [PERSON] кошти в сумі 8000 грн згідно заяви від 04.06.2018 року на цільовий внесок в додатковий капітал. Також, 04.06.2018 року від відповідача надійшла заява про повернення цільового внеску в додатковий капітал в сумі 8000,00 грн позивач повернув відповідачу цільовий внесок в додатковий капітал, а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером № 7/19 від 04.06.2018 року. Отримавши кредитні кошти, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому існує заборгованість в сумі 9126,98 грн. На підставі викладеного КС «Центр фінансових послуг» просить суд стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] судове засідання не з`явилася, про дату. час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, зареєстровану судом 15.12.2023 року за вх. №12483, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала. Проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 08.12.2023 та 20.12.2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, проте на адресу суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавала, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2018 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В19/0025/18/90/21СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 04.06.2018 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору кредитної лінії № В19/0025/18/90/21СЗ від 04.06.2018 року, відповідно п. 1 якого, сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 8000,00 грн., з врахуванням вказаного траншу сума залишку виданого відповідачу кредиту складає 8000,00 Водночас позивачем та відповідачем у п. 3 Додаткового договору №1 погоджено графік платежів по кредиту та процентам. 04.06.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про зарахування коштів за кредитним договором кредитної лінії № В19/0025/18/90/21СЗ від 04.06.2018 року на цільовий внесок в додатковий капітал в сумі 8000,00 грн та заява про повернення цільового внеску в додатковий капітал в сумі 8000,00 грн. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу грошові кошти за кредитним договором в сумі 8000,00 грн, а відповідач [PERSON] їх отримала, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 04.06.2018 року. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору кредитної лінії сторони погодили, що кредит надається Позичальнику у національній валюті України після підписання даного Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок Позичальника в додатковий капітал за його заявою. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку базової змінюваної процентної ставки (п. 3.2, п. 3.3 Кредитного договору). Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 25 числа, вказаного в Додатковому договорі про транш. Згідно з п 3.7 даного Договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, договір набуває чинності з 04.06.2018 року і діє до 04.06.2019 року (12 місяців) але в будь-якому випадку зобов`язання за Договором діють до моменту повного фактичного їх виконання Позичальником. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором кредитної лінії та додатковим Договором про транш. Станом на 23.02.2022 року заборгованість за кредитним договором кредитної лінії № В19/0025/18/90/21СЗ від 04.06.2018 року згідно наданого позивачем розрахунку складається з: 5371,41 грн - тіла кредиту станом на 23.02.2022 року; 2135,04 грн проценти за період з 01.12.2018 року по 04.06.2019 року; 1007,26 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 05.06.2019 до23.02.2022 року; 438,24 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року; 174,43 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі змісту статті 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог статті 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19. 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 конкретизувала свої висновки, викладені в пункті 123 постанови ВС від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів та зазначила таке. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін). Відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти, використала їх, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорах, а тому із [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором кредитної лінії В19/0025/18/90/21СЗ від 04.06.2018 року в розмірі 5371,41 грн. Враховуючи, що Кредитний договір кредитної лінії В19/0025/18/90/21СЗ від 04.06.2018 року діяв до 04.06.2019 року, позовна вимога щодо стягнення заборгованості за несплаченими процентами за період з 01.12.2018 року по 04.06.2019 року в сумі 2135,04 (згідно розрахунку нарахування процентів) станом на 23 лютого 2023 року - підлягає задоволенню. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та процентів, стягнути 1007,26 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року; 438,24 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року; 174,43 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року. Отже, враховуючи те, що строк кредитування закінчився, як і право [PERSON] законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період після прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Враховуючи, що позивач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, в той час як відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, з огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності на предмет їх належності та достовірності, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що відповідач [PERSON] зверталася до кредитної спілки із заявою про розірвання договору, а так само із заявою про припинення дії укладеного між сторонами 04.06.2018 року Договору, судом не встановлено, а тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 9126,98 грн, яка складається із: 5371,41 грн - тіла кредиту станом на 23.02.2022 року; 2135,04 грн проценти за період з 01.12.2018 року по 04.06.2019 року; 1007,26 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 05.06.2019 до23.02.2022 року; 438,24 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року; 174,43 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами у період з 05.06.2019 до 23.02.2022 року Відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає судовий збір в розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved