Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Адвокат Гофельд Ганна Сергіївна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачем і відповідачем, який зареєстрований 16 вересня 2005 року Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, за актовим записом №14, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають і будуть проживати разом з матір`ю. З початком війни в Україні та оголошенням воєнного стану струнки між позивачем та відповідачем погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, між ними відсутнє взаєморозуміння через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим, шлюб фактично припинив існування, примирення неможливе, тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. В позовній заяві представник позивача просила проводити розгляд справи за відсутності позивача. Від відповідача надійшла до суду заява про визнання позовних вимог і розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 вересня 2005 року Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області, за актовим записом №14. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 16.09.2005 року Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.11.2020 року повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції) За змістом положень ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до статті 3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені, тобто сім`я існує формально і фактично розпалась, що суперечить інтересам сторін. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примиритися не бажає, відповідач позов визнав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства і інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивачки після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити « [PERSON] ». На підставі викладеного і

Outcome: approved