Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] (представник позивачки адвокат Самуляк Михайло Юрійович) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (представник відповідача адвокат Круглюк Ілля Володимирович) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500000 гривень. В позовній заяві вказала, що 05.09.2020 об 21:45 год., водій [PERSON] , [INFO] , житель с.Нагірянка Чортківського району, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. [NUMBER] та рухаючись 394 КМ автодороги «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», що в м. Чортків по вул. Копичинецька в бік м. Тернопіль, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який проживав в с. Садки Заліщицького району Тернопільської області, який пересікав проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду останній опинився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги, де після цього на нього був здійсненний наїзд з переїздом невстановленим водієм на невстановленому автомобілі типу «позашляховик», який рухався по заду автомобіля марки «ВАЗ 21093» в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. [PERSON] є її батьком. Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2020 року за №12020210000000435. 30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Ванджура Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020210000000435 від 06 вересня 2020 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093», р.н. [NUMBER] на момент ДТП, яка мала місце 05.09.2020 р., була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/4152737 у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (надалі за текстом може вживатися -ПрАТ «УПСК»). Моральна шкода внаслідок смерті [PERSON] , ділиться між донькою - [PERSON] , [INFO] та сином - [PERSON] , [INFO] , інших осіб, які би претендували на моральну шкоду - немає. Станом на 05 вересня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Розмір моральної шкоди заподіяної смертю [PERSON] , становить 60 000 грн. 00 коп. Розрахунок 5 000 грн. 00 коп. х 12 = 60 000 грн. 00 коп./2 = 30 000 (тридцять тисяч) грн. Згідно полісу Влоха СЮ. АР/4152737 розмір франшизи становить 2 600 (дів тисячі шістсот) гривень. Загальна сума страхового відшкодування складає 27 400 грн. 00 коп. (двадцять сім тисяч чотириста) гривень, у якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] , відповідно до ст. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Станом на сьогодні у провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться справа №607/14025/21 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Західної дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Внаслідок даної ДТП їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що в ДТП загинув її батько, у зв`язку з чим вона зазнала істотних моральних страждань. Вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть не залишають її до теперішнього часу. Вказує, що втрата рідної людини є найвищою немайновим втратою, яка не підлягає відновленню. Вона, як дочка, позбавлена можливості моральної підтримки батька у подальшому своєму житті. Усвідомлення того, що батько загинув і вже ніколи не буде поруч, і дотепер завдає глибоких душевних страждань. Все це разом призвело до зниження працездатності та обмеження кола її спілкування, що знову-таки поглиблює негативні переживання внаслідок порушення соціальної та особистої адаптації. З часу смерті батька у неї значно погіршився психічний стан, вона відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Оцінити її розмір душевних страждань та життєвих змін об`єктивно неможливо, так як таке поняття, як «життя людини», не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього, а втрата батька призвела до душевного болю, який ніколи не припиниться. Оскільки відновити попередній стан її життя неможливо, - тому із засад розумності та справедливості обґрунтованим розміром моральної шкоди, завданої їй смертю батька внаслідок ДТП вважає суму 500 000 гривень. Позивачка та її представник адвокат в судове засідання не з`явились, від представника позивачки адвоката поступила заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат в судове засідання не з`явились, раніше в судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнавав, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] раніше подав суду письмові пояснення, вважає вказаний позов необгрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав перелічених нижче. Вказує, що він, [PERSON] , не є власником, володільцем ТЗ, керуючи яким було здійснено наїзд на пішохода [PERSON] а оскільки зважаючи на вказане за таких обставин, він не є суб`єктом цивільно-правових відносин у вказаній ситуації. Зазначеним ТЗ він керував на підставі договору позички, укладеним з законними володільцем з дотриманням усіх істотних умов договору. Підтвердити вказану угоду в письмовому вигляді немає можливості, оскільки даний договір укладався в усній формі що не забороняється законом. Посилається на норми статей 626, 639,203,827,828,1187 ЦК України та просить відмовити в задоволенні позову. Суд, враховуючи подані заяви, письмові пояснення відповідача, заперечення на письмові пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного: Судом встановлено, що 05.09.2020 об 21:45 год., водій [PERSON] , [INFO] , житель с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. [NUMBER] та рухаючись 394 КМ автодороги «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», що в м. Чортків по вул. Копичинецька в бік м. Тернопіль, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який проживав в с. Садки Заліщицького району Тернопільської області, який пересікав проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду останній опинився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги, де після цього на нього був здійсненний наїзд з переїздом невстановленим водієм на невстановленому автомобілі типу «позашляховик», який рухався по заду автомобіля марки «ВАЗ 21093» в попутному напрямку. Врезультаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. [PERSON] є батьком позивачки. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2020 року за №12020210000000435. 30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Ванджура Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020210000000435 від 06 вересня 2020 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093», р.н. [NUMBER] на момент ДТП, яка мала місце 05.09.2020 р., була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/4152737 у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (надалі за текстом може вживатися -ПрАТ «УПСК»). Суд вказує, що позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою саме до відповідача [PERSON] , клопотань ні від позивачки, ні від відповідача про залучення до участі у справі інших співвідповідачів не надходило, тому суд вирішує позов в межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою загиблого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 15 червня 1983 року. 30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області Ванджурою Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 12020210000000435 від 06.09.2020 року за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального провопорушення. Суд зазанчає, що поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року, у справі № 274/4882/17-ц та у Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року, справа N 352/342/17, провадження № 61-40790 св18. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження№ 61-22598св18); від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №75 6/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18): від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачка [PERSON] , поза усяким сумнівом зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, однак заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 500000 гривень є явно завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] - 150000 (сто п`ятдесять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її батька - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь держави 1500 гривень судового збору.

Outcome: approved