Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03 вересня 2015 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладено шлюб, актовий запис №1352. У сторін народилась спільна дитина, син, [PERSON] , [INFO] . За час їх подружнього життя з`ясувалося, що сторони мають різні погляди на життя, шлюб та інші цінності, проявилась різність їхніх характерів. Між позивачем та відповідачкою погіршилися відносини. Постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що у сторін припинились фактичні подружні стосунки, вони перестали спільно вести господарство. Шлюб було розірвано за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/863/19 від 19.03.2019 року. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами по справі та по сьогоднішній день дитина проживає спільно з батьком - позивачем по справі, який піклується про стан її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги та любові. За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/6289/18 від 20.09.2019 року було визначено місце проживання дитини разом з позивачем. За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/16379/19 від 03.04.2020 року були стягнуті аліменти з відповідачки на утримання дитини в розмірі - 2000 грн. на місяць. Біологічна мати дитини (відповідач) жодної участі в житті дитини не приймає, з моменту припинення шлюбних стосунків. Відповідачка не забезпечує дитині харчування, лікування, навчання, матеріального забезпечення, придбання одягу, засобів гігієни та інших товарів. В провадженні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER], станом на 10.06.2022 рік заборгованість складає - 44 340 грн. 21 коп. Відповідачка ігнорує свої батьківські обов`язки, що передбачені чинним законодавством України та міжнародно-правовими актами - не виховує сина, не піклується про його здоров`я, навчання, навіть не намагається спілкуватися з дитиною, не цікавиться життям та розвитком дитини, не проявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дитини. Через байдужість матері до дитини та невиконання нею хоча б елементарних батьківських обов`язків, позивач вимушений заявити цей позов. Через зникнення відповідачки з життя дитини та не підтримання з нею жодних контактів, істотно порушуються права дитини. Факти невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків та ухилення від них через свідоме своє не бажання, свідчить довідка з місця проживання позивача, заява/звернення сусідів, характеристика з місця проживання, розрахунок заборгованості, заява дитини. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження справу було призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Тищенко С.Ю. до судового засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, якою він позов підтримав у повному обсязі, з урахуванням наданих доказів, пояснень, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином за останнім відомим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду остання не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив явку свого представника до судового засідання, надав заяву якою просив слухати справу без його участі, підтримав наданий суду висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис №1352. Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.05.2018 року. Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/863/19 від 19.03.2019 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/6289/18 від 20.09.2019 року було визначено місце проживання дитини разом із позивачем. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/16379/19 від 03.04.2020 року були стягнуті аліменти з відповідача на користь позивача, на утримання малолітньої дитини, в розмірі - 2000 грн. на місяць. В провадженні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER], станом на 30.06.2023 рік заборгованість Відповідача складає - 67 992 грн. 40 коп., що підтверджується наданим розрахунком державного виконавця Тріфоновим О.Ю. від 13.07.2023 року №63681. Матеріали справи містять: - заяви сусідів позивача: [PERSON] , [PERSON] від 31.05.2023 року, адресовані на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради, характеристика позивача [PERSON] , які письмово підтверджують той факт, що відповідачка участі у житті дитини не приймає, з дитиною не спілкується. - відповідь Суворовської районної адміністрації ОМР від 08.06.2023 року №01-05-1/261 вх., в якій зазначено що відповідачка до Суворовської РА ОМР з приводу наявності перешкод у спілкуванні з дитиною не зверталась; - відповідь ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 12.06.2023 року №60.3/5900, в якій зазначено що заяв до поліції з приводу наявності перешкод у спілкуванні з дитиною від відповідачки не надходило; - відповідь КНП «ДМП-2» ОМР від 14.06.2023 року №459, з якої вбачається що лікуванням дитини займається виключно позивач; - відповідь Одеського ліцею №23 ОМР від 20.06.2023 року №01-18/156, з якої вбачається що відповідачка протягом навчального періоду батьківськи збори не відвідувала, з класним керівником зв`язок не підтримує, до освітнього закладу не приходила, не цікавиться освітнім процесом сина. - письмову заяву малолітнього [PERSON] , [INFO] про згоду на позбавлення матері батьківських прав, в якій він зазначає що з матір`ю не спілкується, вона йому не телефонує. Суд також враховує поведінку відповідачки щодо своїх зобов`язань зі сплати аліментів, станом на 30.06.2023 року розмір заборгованості складає 67 992 грн. 40 коп. Висновком органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/387 вх. від 10.10.2023 року визначено за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Підстави для неврахування судом Висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/387 вх. від 10.10.2023 року - відсутні. Суд зазначає, що Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , при відсутності заперечень чи перешкод зі сторони позивача у спілкуванні матері з дитиною, свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, а саме: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не приймає будь-якої участі у житті неповнолітньої дитини, та у матеріальному забезпеченні, вже протягом п`яти років малолітній [PERSON] не спілкувався з матір`ю. Доказів іншого матеріали справи не містять, та відповідачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Одночасно, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, суд з врахуванням обставин справи, встановленого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомого нехтування ними, що підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, тривалості невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, доведеності винної поведінки відповідача, та з метою захисту інтересів дитини, визначення статусу дитини у відношенні матері, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, то в цій частині суд вважає позовні вимоги необґрунтованими. За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/16379/19 від 03.04.2020 року були стягнуті аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі - 2000 грн. на місяць. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку що позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища або сімейного стану як його, так і відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, тому його вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.

Outcome: partial