Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Богданов О.В., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ТОРГ» про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по лікарняних, відпустках та невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 30 вересня 2020 року між позивачкою та відповідачем був укладений трудовий договір. 13 червня 2023 року позивач по пошті та на електронну адресу відповідача направила заяву про звільнення за власним бажанням. Вказана заява відповідачем залишена без задоволення. Будь-які спроби зв`язатися з відповідачем закінчилися невдало, оскільки всі працівники, з якими позивач спілкувалася, повідомили, що вони звільнені. Станом на 30.06.2023 відповідач трудові відносини не розірвав, належні суми позивачу не виплатив. Оскільки позивач відправила відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням від 13.06.2023, то, відповідно останнім днем її роботи має вважатися 27 червня 2023 року. Крім того, відповідачем не сплачено позивачу лікарняні за період її непрацездатності з 21.07.2022 по 09.09.2022, у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) 16257,27 грн., компенсацію за невиплачену відпустку- 3187,70 грн. та невиплачену заробітну плату -58168,25 грн., а всього на загальну суму 77\~613,22 грн. З огляду на викладене, позивач просила розірвати трудовий договір, укладений 30 вересня 2020 року з відповідачем на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 27 червня 2023 року та стягнути з відповідача заборгованість по лікарняних, компенсацію за відпустку та невиплачену заробітну плату на загальну суму -77613,22 грн. Ухвалою судді від 03.07.2023 року відкрито провадженні у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року витребувано від відповідача ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» належним чином завірену довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату [PERSON] за 2022-2023 роки. Представник позивача адвокат Богданов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Зазначив, що позивач працювала у відповідача за трудовим договором. Між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди, відповідно до яких було визначено розмір її заробітної плати. 13 червня 2023 року позивач по пошті та на електронну адресу відповідача направила заяву про звільнення за власним бажанням. Однак, заява відповідачем залишена без належного реагування. Будь-які спроби зв`язатися з відповідачем по телефону закінчилися невдало, оскільки всі працівники, з якими позивач спілкувалася, повідомили, що вони звільнені. Трудовий договір з позивачем не розірвано, отже, вона не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на подальше працевлаштування. Відтак, оскільки позивач подала заяву про звільнення 13.06.2023, то, відповідно останнім днем її роботи має вважатися 27 червня 2023 року. Крім того, відповідачем частково не сплачено позивачу лікарняні за період її непрацездатності з 21.07.2022 по 09.09.2022 у розмірі 16257,27 грн., компенсацію за невиплачену відпустку- 3187,70 грн. та невиплачену заробітну плату -58168,25 грн., а всього на загальну суму 77\~613,22 грн. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» в судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем знаходження, вказаним в позовній заяві, та зазначеним в ЄДРПОУ, та шляхом направлення судових повісток на електронну адресу відповідача, та шляхом розміщення оголошення про виклик особи на офіційному сайті Судової влади. Представник відповідача про\~причини неявки\~до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди\~ сторони позивача\~суд ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи,\~що відповідає\~ положенням ст.ст.280,\~281\~ЦПК України. 18 грудня 2023 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, за відсутності відзиву відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 30 вересня 2020 року між позивачем [PERSON] як працівником та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ТОРГ» як роботодавцем було укладено безстроковий трудовий договір № 675, на підставі якого позивач [PERSON] прийнята на посаду продавця продовольчих товарів Івано-Франківської філії ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» з місцем роботи у м. Надвірна, з помісячною платою в розмірі 5000,00 грн., розмір якої не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Встановлено надання основної оплачуваної відпустки тривалістю 24 календарних дні (а.с.12-16). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ТОРГ» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як товариство з обмеженою відповідальністю з 15.11.2018, відомостей щодо державної реєстрації припинення діяльності ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» не зазначено (а.с.6-10, 56-58). 13 червня 2023 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про звільнення її із займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, яку направила засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача (а.с.18-19, 31). На вказану заяву відповідач будь-якої відповіді не надав. Також судом встановлено, що у відповідності до сформованих індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача [PERSON] з реєстру застрахованих осіб (автоматизованого банку відомостей, створеного для ведення обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, ведення якого забезпечує Пенсійний фонд України) відповідачем не здійснюється внесення інформації про страховий стаж, сплату страхових внесків та заробітну плату позивача з липня 2022 року (а.с.25-30). Отже, з кінця травня 2023 між сторонами фактично припиненні трудові відносини, однак, наказ про звільнення позивача донині не видано та відповідний запис до трудової книжки не внесено. Позивачка вважається такою, що працевлаштована в ТОВ «КИЇВ-ТОРГ», що позбавляє її можливості подальшого працевлаштування. До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. №14-рп/2004, від 16.10.2007 р. №8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року за №260, передбачено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору проводиться за умови подання фізичною особою-підприємцем (або за дорученням уповноваженою нею особою) та працівником двох примірників трудового договору. Таким чином, на час розгляду справи судом трудові відносини між сторонами не припинені, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Суд зауважує, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ТОВ «КИЇВ-ТОРГ»», навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі відповідачем не доведено), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від розгляду звернень працівників, у тому числі позивача, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою статтею 43 Конституції України (право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується). Факти направлення позивачем вищевказаної заяви засобами поштового зв`язку, та на електронну адресу та звернення позивача до суду з цим позовом свідчать про реальність її наміру розірвати трудовий договір. Відповідач ознайомившись із заявою позивача про її звільнення, належним чином не відреагував, що порушує її право на працю. Позивачка [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, отже таке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що позивач у заяві про звільнення визначила дату звільнення, в наступному не відкликала подану нею заяву про звільнення, не висловила іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для припинення трудових відносин з відповідачем на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 27.червня 2023 року. Щодо стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі суд зазначає наступне. Безстроковим трудовим договором № 675 від 30.09.2020 позивачу було визначено посадовий оклад у розмірі 5000,00 грн. При цьому п. 5.2 вказаного договору визначено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Додатковою угодою до трудового договору від 01.06.2021 були внесені зміни до трудового договору в частині розміру посадового окладу, а саме: «починаючи з 01 червня 2021 року, за належне виконання трудових обов`язків протягом місячної норми робочого часу Працівникові гарантується виплата посадового окладу у розмірі 6100,00 грн. на місяць. (а.с.66). Додатковою угодою до трудового договору від 01.12.2021 були внесені зміни до трудового договору в частині розміру посадового окладу, а саме: «починаючи з 01 грудня 2021 року, за належне виконання трудових обов`язків протягом місячної норми робочого часу Працівникові гарантується виплата посадового окладу у розмірі 6600,00 грн. на місяць. (а.с.67). Згідно ст. 8 Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про державний бюджет на 2022рік» розмір мінімальної заробітної плати збільшився та з 01 жовтня 2022 року становив 6700,00 грн., а тому, враховуючи, що за умовами договору заробітна плата не може бути меншою за мінімальну, з жовтня 2022 року заробітна плата нараховується з розрахунку 6700,00 грн.

Outcome: approved