Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо спільних з ним синів та вирішити питання стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач у 2017 року покинув родину, що призвело до розірвання шлюбу, і ухиляється від батьківських обов`язків відносно своїх синів, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідними речами, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, життям дітей не цікавиться взагалі, матеріально не допомагає, тому кожен фактор як окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками стосовно них. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Від третьої особи до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно синів. II. Процесуальні дії та рішення суду. 27 березня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 01 червня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 26 вересня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. 26 вересня 2023 року на електронну поштову скриньку суду, а 02 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку від третьої особи у справі надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відносно його малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] . 21 грудня 2023 року представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує і просить задовольнити. У судове засідання позивач, її представник, з огляду на подане клопотання від 21 грудня 2023 року, не з`явилися. Відповідач, його представник, представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року у справі № 757/22943/18-ц. Від шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15 січня 2015 року і довідкою № 3158 від 14 січня 2016 року про реєстрацію особи громадянином України, видана [PERSON] , та [PERSON] ( [INFO] ), згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 січня 2017 року. З 2017 року та після розірвання шлюбу з [PERSON] разом з обома малолітніми дітьми: [PERSON] і [PERSON] проживала окремо від [PERSON] у м. Києві, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3006-3913 від 25 січня 2017 року, № 3006-11985 від 25 січня 2017 року та № 3006-10926 від 08 листопада 2016 року. 10 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , у зв`язку із чим вона змінила прізвище на [PERSON] . Діти [PERSON] і [PERSON] до лютого 2022 року, до початку воєнних дій на території України, відвідували заклад дошкільної освіти № 378 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у м. Києві державної адміністрації. Так, [PERSON] відвідував старшу групу № 2 закладу дошкільної освіти № 378 з лютого 2021 року та характеризується вихователем та психологом, як жвавий хлопчик з адекватною поведінкою, що відповідає ситуації. Хлопчик дисциплінований, легко та невимушено спілкується, як з дорослими, так і з однолітками. [PERSON] товариський, доброзичливий та має сформовані навички самообслуговування відповідно до віку дитини. Мати та вітчим завжди вчасно приводили та забирали дитину, в свою чергу батько заклад дошкільної освіти № 378 не відвідував, згідно з наданою закладом дошкільної освіти № 378 довідкою-характеристикою № 61 від 21 листопада 2022 року. Відповідно до Характеристики № 01-28/123 від 29 листопада 2022 року [PERSON] з Спеціалізованої школи № 88 Печерського району м. Києва, хлопчик зарахований до 1-го класу спеціалізованої школи № 88 у вересні 2021 року, де навчався до 04 листопада 2022 року. [PERSON] фізично розвинений та має потреби у руховій активності. Окрім шкільних занять, хлопчик відвідував групу подовженого дня. Мати активно брала участь у шкільному житті, навчанні та вихованні дитини: відвідувала батьківські збори, приводила та забирала сина зі школи, а також забезпечувала його необхідним одягом та шкільним приладдям. За час навчання батько [PERSON] не з`являвся у Спеціалізованій школі № 88 Печерського району м. Києва, спілкування з класним керівником не підтримував. [PERSON] відвідував молодшу та середню групу № 2 закладу дошкільної освіти № 378 з лютого 2021 року та, відповідно до характеристики вихователя та психолога, є активним хлопчиком з адекватною поведінкою, що відповідає ситуації. [PERSON] розуміє завдання, зосереджує увагу на виконанні завдань, проявляє інтерес до спілкування, як з дорослими, так і з однолітками, таке спілкування відбувається невимушено та з власного бажання. Хлопчик вихований та доброзичливий, навички самообслуговування сформовані у дитини відповідно до віку. До закладу дошкільної освіти № 378 [PERSON] завжди вчасно приводили та забирали мати та вітчим, батько заклад дошкільної освіти № 378 не відвідував, згідно з довідкою-характеристикою № 62 від 21 листопада 2022 року закладу дошкільної освіти № 378. Малолітні [PERSON] і [PERSON] , окрім навчання, також займались у спортивній секції спортивної боротьби грепплінг в ГО «СПОРТИВНИЙ КЛУБ «СПАРТА-ПАНКРАТІОН» з вересня 2020 року по січень 2022 року. Тренер секції характеризує дітей як розвинених, врівноважених, дружелюбних та активних. Мати, вітчим та бабуся завжди цікавилися досягненнями дітей у спорті, а також тренуваннями в секції спортивної боротьби грепплінг. Рідний батько дітей ніколи в ГО «СПОРТИВНИЙ КЛУБ «СПАРТА-ПАНКРАТІОН» на тренуваннях спортивної секції зі спортивної боротьби грепплінг не з`являвся. На думку тренера, вихованням, навчанням та доглядом дітей займаються мати та вітчим, як зазначено у довідці № 21/12 від 21 грудня 2022 року ГО «СПОРТИВНИЙ КЛУБ «СПАРТА-ПАНКРАТІОН». Оплата навчання та спортивних занять, а також забезпечення дітей всім необхідним для цього, відбувалось за рахунок матері. Згідно з довідкою Печерської районної у місті Києві державної адміністрації Управління охорони здоров`я КЧП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва Амбулаторії загальної практики Сімейної медицини № 10, за підписом лікаря [PERSON] , діти [PERSON] і [PERSON] перебувають від народження на обліку в КНП «ЦПМСД» Печерського району, Діти регулярно відвідують лікаря, проходять профілактичні огляди та лікування у присутності тільки матері. Відповідно до нотаріально завіреного перекладу довідки від 28 листопада 2022 року Регіональної асоціації Кіль (Німеччина) [PERSON] відвідує дитячий садок з 16 серпня 2022 року. Відповідно до нотаріально завіреного перекладу довідки Єврейської асоціації гімнастики та спорту в Німеччині Спортивної асоціації Відділення самозахисту без зброї (САМБО) [PERSON] та [PERSON] займаються спортом із самооборони без зброї «САМБО». Діти добре розвинуті, як фізично, так і розумово. Хлопці завжди ходять доглянуті, в чистому одязі, мати вчасно вносить оплати за заняття та привозить дітей на тренування та чемпіонати. Біологічний батько дітей на тренуваннях не з`являвся та з тренерами не контактував. Мати та вітчим дітей добре піклуються про виховання, догляд та добробут дітей. Згідно з нотаріально завіреним перекладом довідки № 219 від 12 грудня 2022 року з центру зайнятості м. Кіль (Німеччина) мати та двоє дітей отримують допомогу для забезпечення прожиткового мінімум. Подружжя [PERSON] мають офіційне медичне, довгострокове та пенсійне страхування на території Німеччини. Згідно з нотаріально завіреним перекладом довідки про навчання в школі від 24 листопада 2022 року Школи Герхарда Гауптмана (Німеччина) [PERSON] з 21 березня 2022 року відвідує заняття у цій школі. Відповідач покинув сім`ю через 5 місяців після народження молодшого сина [PERSON] у 2017 році. Батько перестав виконувати свої обов`язки щодо виховання дітей, участі у утриманні, вихованні, та догляді за дітьми не приймав та не приймає станом на дату подання даної позовної заяви, не піклувався про дітей, не цікавився їх духовним, фізичним та моральним розвитком, не проявляв інтересу до внутрішнього світу дітей, не цікавився станом їх здоров`я, успіхами у навчанні. Відповідач не телефонує дітям, не вітає дітей з їх днями народження, діти не отримували від батька жодних подарунків на свята, батько взагалі перестав спілкуватись та не спілкується зі своїми малолітніми дітьми. Разом з тим, Позивач не чинила жодних перешкод для участі у вихованні дітей Відповідачем, спроби відновити зв`язок та спілкування батька з дітьми залишись марними. Відповідач втратив інтерес до спільних з Позивачем дітей. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Так, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені, а хлопець вважав своїм батьком нового чоловіка колишньої дружини [PERSON] . Отже, у найкращих інтересах дитини було позбавлено [PERSON] батьківських прав на сина і залишено хлопчика під повною опікою матері. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Отже, суд встановив, що відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від участі у житті своїх малолітніх синів, не виконує жодних батьківських обов`язків стосовно них, не приділяє ніякої уваги розвитку, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними, що є необхідним для їхнього нормального самоусвідомлення, діти не пам`ятають його. В той же час, надані характеристики зі школи, закладу дошкільної освіти та спортивної секції підтверджують, що проживаючи з матір`ю та вітчимом [PERSON] , малолітні діти [PERSON] і [PERSON] забезпечені всім необхідним для нормального фізичного та духовного розвитку, відповідного віку дітей. Діти ростуть в дружній сім`ї та розвиваються завдяки матері, участь батька у житті дітей відсутня. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню дітей, не брав і не бере участі у їхньому житті, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Положеннями частини першої, другої ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У відповідності зі ст. ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і у частині присудження стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 березня 2023 року (день подання позову) до досягнення повноліття старшою дитиною - [PERSON] - до [INFO] . V. Розподіл судових витрат. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 073, 60 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved