Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

До Придніпровського районого суду міста Черкаси звернулась [PERSON] до [PERSON] про визання додатковго строку для прийняття спадщини. У позові зазначається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Заповіту батько не залишив. Відповідно до ст.ст. 1223,1261 ЦК України позивач (дочка померлого та спадкоємець першої черги) має право на спадкування за законом. Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 02.04.1998 року власниками даної квартири були: [PERSON] - баба, [PERSON] - дід, [PERSON] - матір, [PERSON] - батько, позивач та її брат і відповідач по справі - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідач по справі 23.12.2020 року оформив спадщину після померлої бабусі [PERSON] та [PERSON] . До нотаріальної контори після смерті батька не звертався, оскільки не претендує на його спадщину. До 2018 року позивач проживала за місцем реєстрації по [ADDRESS] , а потім переїхала проживати у квартиру [ADDRESS] , де проживали батько [PERSON] та брат [PERSON] . Вони проживали всі разом, та вели спільне господарство. Батько був зареєстрований у с. Боровиця, Чигиринського району, Черкаської області, але проживав у квартирі [ADDRESS] , у цій квартирі він помер. В с. Боровицю батько їздив як на дачу, а коли захворів у листопаді 2018 року, то зовсім перестав туди їздити. Позивач з братом піклувались та доглядали батька, а коли він помер, займались його похоронами. Батько помер в період, коли в країні розпочався карантин в зв`язку з епідемією захворювання Ковід 19. Тому позивач не одразу звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також вважала, що оскільки вони з батьком проживали однією сім`єю та вели спільне господарство то вона фактично прийняла спадщину. Позивач звернулась до Чигиринської державної нотаріальної контори, (т.я. батько хоча проживав і помер в м. Черкаси, але на день смерті був прописаний в с. Боровиця, Чигиринського району, Черкаської області) з заявою про прийняття спадщини літом 2020 року, тобто після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. 16 вересня 2020 року вона звернулась з заявою до нотаріальної контори за оформленням спадщини, але їй було відмовлено, з тих причин, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, а документально підтвердити, що на день смерті мого батька була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем на той час не могла. Вважає, що строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин, скільки був карантин і вона не змогла вчасно звернутись до нотаріальної контори. Те, що на момент смерті батька позивач проживала у [ADDRESS] разом з батьком, вела з ним спільне господарство, доглядала його та поховала після його смерті підтверджується Актом опитування сусідів від 03.05.2022 року, та даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] ,; та сам відповідач по справі. Окрім цього, факт сумісного проживання підтверджується і довідкою Виконавчого комітету Сагунівської сільської Ради Черкаського району Черкаської області від 06.05.2022 року, згідно якої батько [PERSON] з листопада 2018 року до дня смерті проживав з позивачем та відповідачем по справі в [ADDRESS] Відповідно до ч.2, та ч.З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаться таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З заявою до нотаріальної контори про відмову від спадщини позивач не зверталась. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Просить встановити додатковий тримісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 29.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.10.2023 з занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. У судовому засдінні представник позивача та позивач пітримали позовні вимоги. Пояснили, що пропущений строк прийняття спадщини є поважним. Так, позивач та її батько проживали разом, коли батько помер, то вона займалась похованням, а потім розпочалась епідемія захворювання. Не заперечували факт того, що рішенням суду було відмовлено у задоволенні позовної заяви про встановлення факту проживання позивача та її батька на час відкриття спадщини. Позивач повідомила, що приїздила до нотаріуса з метою подати заяву про прийняття спадщини, але не могла потрапити на прийом або були черги. Електронним зв`язком листів нотаріусу не писали. Відповідач визнав позов та повідомив, що дійсно до нотаріучса не можливо було попасти на прийом. Повідомив додатково, що він є власником 2/3 частин спірної квартири. Заслухавши учасників справи, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.01.2019. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.01.2021 пошлюбне прізвище позивача було « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.1980 померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] підтверджується факт того, що власниками квартири [ADDRESS] були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наданих копій свідоцтв про смерть [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] померли. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст.1220,1222,1270 ЦК України). Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивачка названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У результаті чого, постановою від 16.09.2020 державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщинуза за законом після смерті батька. Так, у наданій копії постанови зазначається, що [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою 16.09.2020 про видачу указаного вище свідоцтва. При розгляді документів поданих заявником встановлено, що [PERSON] не прийняла спадщину у встановлений законом спрок. Також зазначається , що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання може бути довідка органу реєстрації проживання про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавцябув зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії є посилання нотаріуса на те, що [PERSON] не прийняла спадщину у встановлений законом спосіб. Також, у матеріалах справі містяться взаємовиключні докази, а саме в акті опитування сусідів від 03.05.2022 та довідці від 06.05.2022 міститься інформація, що [PERSON] проживав з [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Однак, у матеріалах копії спадкової справи, яка витребувана судом, після смерті [PERSON] наявна довідка від 24.07.2020 про те, що [PERSON] у період з 21.07.2017 по день смерті був зареєстрований та проживав у с. Боровиця Чигиринського району. До тогож, сторонами не заперечується, отже не підлягає доказування той факт, що позивачу [PERSON] відмовлено у задовленні позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім цього, сторонами не заперечується винесення рішення Придніпровським районним судом міста Черкаси у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яким у задоволенні вимог було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тобто, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач, на обгрунтування поважності пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини за законом після смерті батька зазначає, що вона вважала, що проживала з батьком, то вона фактично прийняла спрдщину. Суд вкотре зазначає, що судом з цього приводу винесено рішення щодо відмови у задовленні позовних вимог щодо встановлення такого факту. Отже, відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наступними підставами поважності пропуску строку у судовому засіданні позивач указує на епідемію Ковід та неможливість звернутись до нотаріуса особисто для подання заяви про прийняття спадщини. Суд критично відноситься до обґрунтування причин пропуску строку для подачі заяви для прийняття спадщини, адже вони не входять в перелік обставин, які можуть бути вагомими причинами не подачі такої заяви в строк передбачений Законом. Крім того, позивач мав можливість звернутись до нотаріуса поштовим зв`язком шляхом надсилання заяви. У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з 31.01.2019 по 31.07.2019 відбулися події пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Дана позиція також викладена і в постанові Верховного суду у справі № 752/11156/18-ц від 20.01.2021. Суд звертає увагу на те, що з заявою до нотаріуса позивач звернулась 16.09.2020, через 1 рік 7 місяців 16 днів після смерті [PERSON] . Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed