Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

ТОВ "ФК"Фінтраст Україна"" звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 14.05.2021 між ТОВ "Маніфо" та [PERSON] , за допомогою інформаційно-комунікаційної системи, було укладено договір позики № 2320741 про надання кредиту в електронній формі, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500 грн., строком користування 27 днів, з датою повернення 10.06.2021. Зазначений договір відповідачем було підписано у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 та 12 ЗУ "Про електронну комерцію", а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "f23742". ТОВ "Маніфо" свої договірні зобов`язання виконало належним чином, відповідач отримав кредит в сумі 7500 грн. на свою платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" про перерахування коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 10.09.2021 між ТОВ "Маніфо" та ТОВ "Українські Фінансові операції" було укладено Договір факторингу 10-09/2021, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 01.11.2023 між ТОВ "Українські Фінансові операції" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"" було укладено Договір факторингу 01-11/23-Ф, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Українські Фінансові операції" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену під час укладання кредитного договору відповідного повідомлення. Оскільки заборгованість відповідачем станом на 08.11.2023 не погашена, ТОВ "ФК"Фінтраст Україна"" просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32278,73 грн., що складається з 7500 грн. - сума кредиту та 11492,25 грн. - проценти за користування кредитом; 3750,00 грн. - сума процентів за прострочену позику, а також 7891,56 грн. інфляційних витрат, 1644,92 грн. - 3% річних, 2 147,20 грн - судового збору та 10 000, 00 грн. - витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однією із сторін або власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений законом строк надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач визнає факт укладення кредитного договору між ним та ТОВ "Маніфо". про наявність договорів факторингу йому нічого невідомо. Щодо заборгованості за вказаним договором, відповідач вказує, що він отримав кредит в сумі 7500 грн. на строк до 10.06.2021, тобто на 27 днів. Разом з тим, відповідач вважає, що надані позивачем розрахунки щодо нарахування процентів та штрафних санкцій є необґрунтованими і не підтвердженими належними, допустимими доказами, зокрема не надано додаткових угод про пролонгацію кредитного договору на підтвердження строку користування кредитом, а також розмір нарахованих позивачем відсотків є несправедливим та не відповідає принципу добросовісності. Представник позивача відповіді на відзив до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14.05.2021 між ТОВ «Маніфо», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір № 2320741 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту. Прийняття відповідачем пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення останнім формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. [PERSON] підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором F23742.ТОВ "Маніфо" свої договірні зобов`язання виконало належним чином, відповідач отримав кредит в сумі 7500 грн. на свою платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ"Універсальні Платіжні Рішення" про перерахування коштів. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із положень ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 10.09.2021 між ТОВ "Маніфо" та ТОВ "Українські Фінансові операції" було укладено Договір факторингу 10-09/2021, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 01.11.2023 між ТОВ "Українські Фінансові операції" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"" було укладено Договір факторингу 01-11/23-Ф, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Українські Фінансові операції" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену під час укладання кредитного договору відповідного повідомлення. Оскільки заборгованість відповідачем станом на 08.11.2023 не погашена, ТОВ "ФК"Фінтраст Україна" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32278,73 грн., що складається з 7500 грн. - сума кредиту та 11492,25 грн. - проценти за користування кредитом; 3750,00 грн. - сума процентів за прострочену позику, а також 7891,56 грн. інфляційних витрат, 1644,92 грн. - 3% річних, 2 147,20 грн - судового збору та 10 000, 00 грн. - витрат на правничу допомогу. Щодо нарахування процентів суд зазначає наступне. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст. 1050 ч. 2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Аналізуючи умови кредитного договору, установлену судову практику, суд вважає, що після закінчення строку дії кредитного договору у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати проценти за прострочену позику. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зміст Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та від 06 листопада 2023 року № 734/2023 свідчить, що на території України оголошено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який продовжено з 16 листопада 2023 року на 90 днів. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, так як протягом періоду їх нарахування діє воєнний стан. Щодо розподілу судових витрат. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, зокрема розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1263,38 грн., яка являється пропорційною розміру задоволених позовних вимог (2 147,20 х (100 х 18992,25:32278,73):100). Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав рахунок на оплату замовлення від 1371/08/11 від 08.11.2023 (а.с.18), звіт про надання правової допомоги від 08.11.2023 (а.с. 11), ордер про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 65), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 63). Враховуючи співмірність наданих адвокатом Столітнім М. М. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову; відсутність клопотань позивача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України; беручи до уваги те, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5883 грн., що являється пропорційним до розміру позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено (100 х 18992,25:32278,73) х 10 000 : 100).

Outcome: partial