Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У червні 2023 року ТзДВ «Страхова група «Оберіг» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 25\~148 грн. 49 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. та судовий збір. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 28 березня 2020 року в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу «NISSAN Qashqai» д.н.3. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4960264. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 12 червня 2020 року, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (за вирахуванням суми франшизи 2 000 грн.) в сумі 13\~707 грн. 39 коп. 15 жовтня 2020 року до ТДВ «Страхова група «Оберіг» надійшла заява на виплату страхового відшкодування від [PERSON] . Відповідно до заяви між потерпілою особою та позивачем було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 11\~441 грн. 10 коп. Також вищевказаною заявою погоджено наступне: - здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 11\~441 грн. 10 коп. двома платежами. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування становить у розмір 25\~148 грн. 49 коп. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилася та подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 25 травня 2020 року близько 22 годин 04 хвилин, по вул. Миру, 35 (ЖК «Софія») в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Fabia» номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan» номерний знак [NUMBER] , який стояв зліва на паркувальному майданчику, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п. 10.9, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, 28 березня 2020 року, близько 22 годин 04 хвилин, по вул. Миру, 35 (ЖК «Софія») в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, водій [PERSON] , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «Skoda Fabia» номерний знак [NUMBER] , не залишився на місці пригоди, не повідомив та не дочекався працівників поліції для оформлення матеріалів ДТП. Водій [PERSON] порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2020 року [PERSON] \~визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 340 грн. в дохід держави. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4960264 від 08 січня 2020 року. 12 червня 2020 року [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 13\~707 грн. 39 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5135 від 22 липня 2020 року. 15 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 11 441 грн. 10 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5945 від 19 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1., страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Такими чином, з наведених норм вбачається, що обов`язковими умовами для стягнення з особи страхового відшкодування при поданні регресного позову, є вина особи та факт самовільного залишення місця пригоди. З матеріалів справи вбачається, що вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2020 року. Враховуючи, що позивачем у порядку та в межах визначених законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що відповідач, будучи водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, у відповідності до абзацу «в» пункту 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 481 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Вказана сума складається з витрат, які понесені у зв`язку з ознайомленням та аналізом страхової справи (1\~500 грн.), аналізом судової практики, яка склалася при розгляді аналогічних справ (500 грн.), наданням клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань (500 грн.), складанням позовної заяви та оформленням необхідних документів, які обґрунтовують позовні вимоги (2\~000 грн.), поданням позовної заяви до суду (500 грн.). З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляла Стецюра О.В. на підставі договору про надання професійної (правничої) допомоги № 1219 від 15 червня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21) зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Outcome: approved