Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

До Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просить: позбавити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перебування у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2021, у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 26.01.2022 рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/18524/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , з моменту звернення до суду 22.06.2021 до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, у твердій грошовий сумі 12438,00 гривень та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання матері, з моменту звернення до суду 22.06.2021 до досягнення дитиною трирічного віку, щомісячно, у розмірі 6500,00 гривень. Виконавчі листи перебувають на виконанні у Першому Приморському\~відділі державної\~виконавчої служби\~у місті\~Одесі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Одеса).\~В свою\~чергу,\~ [PERSON] \~взагалі не\~сплачує аліменти\~та не\~виконує покладений\~на нього\~законом обов`язок.\~Згідно розрахунків\~державних виконавців\~загальна заборгованість\~відповідача по\~сплаті аліментів\~складає 262363,40\~грн.\~Відповідач не\~проявляє ніякого\~бажання спілкуватися\~з дитиною,\~з моменту\~розлучення жодного\~разу матеріальної\~підтримки не\~надавав,\~не спілкується\~з дитиною,\~не цікавиться\~її успіхами,\~станом здоров`я,\~не піклується\~про фізичний\~і духовний\~розвиток дитини,\~її навчанням,\~не займається\~підготовкою до\~самостійного життя\~ [PERSON] ,\~зокрема:\~не забезпечує\~необхідне харчування,\~медичний догляд,\~лікування дитини,\~не надає\~дитині доступу\~до культурних\~та інших\~духовних цінностей;\~не сприяє\~засвоєнню ним\~загальновизнаних норм\~моралі;\~не виявляє\~інтересу до\~його внутрішнього\~світу.\~Все це,\~в свою\~чергу,\~шкодить інтересам\~дитини.\~Всі питання\~щодо виховання\~вирішуються позивачкою\~самостійно без\~участі та\~підтримки з\~боку відповідача.\~Дитина знаходиться\~на повному\~утриманні позивачки. Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального провадження. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року витребувано від Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25 травня 2023 року витребувати у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомості про те: чи здійснював перетин Державного кордону України громадянин України [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за період з січня 2021 року по день виконання ухвали суду; чи перебуває на теперішній час на території України громадянин України [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою суду\~від 13\~вересня 2023 року закрито підготовче засідання\~по цивільній справі за позовом [PERSON] та\~призначено\~справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, учасники розгляду справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивачки [PERSON] адвоката Швець К.О. на адресу суду надійшло клопотання, в якому просить справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~27 грудня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , що видано 08.09.2020 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) батьками [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2021 у справі № 947/24707/21, яке набрало законної сили 15.11.2021, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.11.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3967 (а.с. 9 13). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 у справі №\~947/18524/21 стягнуто на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду 22.06.2021 року до досягнення дитиною повноліття [INFO] , щомісячно, у твердий грошовий сумі 12438 (дванадцять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 00 копійок; стягнуто на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання матері, з моменту звернення до суду 22.06.2021 року до досягнення дитиною трирічного віку [INFO] , щомісячно, у розмірі 6500 ( шість тисяч п`ятсот ) гривень. (а.с. 14 18). Відповідно до довідки-розрахунку від 31.08.2022, який складений старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко М.Т. вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , за період з 22.06.2021 по 01.09.2022 складає 177863,40 грн. (а.с. 19). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.07.2022, який складений головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] станом на 27.07.2022 складає - 84500,00 грн. (а.с. 20). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.07.2023 № 91-31055/18/23-Вих надано інформацію про перетин Державного кордону України громадянином України [PERSON] за період з січня 2021 року по 04.07.2023, а саме 01.06.2021 в`їзд, 24.06.2021 виїзд, 21.09.2021 в`їзд, 10.01.2022 виїзд, 14.01.2022 в`їзд, 20.01.2022 виїзд. Також повідомлено про неможливість надати інформацію про те, чи перебуває на даний час на території України або за її межами особа, оскільки Головний центр надає тільки наявну у відповідній Базі даних інформацію (факт перетинання), чи її відсутність (а.с. 67). Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.08.2023 № 01-11/1050/1вих вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 75 79). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). \~ \~ \~ \~Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що: «позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)». Суд зауважує, що розгляд справи здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом не встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. \~У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Посилання позивачки на існування заборгованості по аліментах не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Обставини ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього наприклад: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність інформації щодо місця знаходження дитини. Суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо умисного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання сина, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження під час судового розгляду. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують відповідача, зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Надані позивачкою в обґрунтування\~\~позовних\~\~вимог докази суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина. З наявних матеріалів справи неможливо встановити, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] по відношенню до малолітнього сина батьківських прав. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою та найкращим інтересам малолітньої дитини відповідатиме збереження зв`язку з батьком, суд вважає, що без з`ясування цих обставин неможливо зробити висновок про винну поведінку відповідача та доцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина. Поряд з цим судом установлено, що висновок органу опіки та піклування жодним чином не мотивований, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення. Відповідно до ч.6 ст.19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, оскільки обставини, викладені в позові є не доведеними. За приписами п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed