Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі по тексту - позивач, ФОП [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.2020 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , по проспекту Ватутіна в м. Києві, при зміні руху не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний інтервал, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , у зв`язку із чим сталося ДТП. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] залишив місце ДТП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених стст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Власником транспортного засобу «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». Власником транспортного засобу «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». В подальшому, представник [PERSON] - адвокат Поліщук Л.І. звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно ремонтної калькуляції №2040464 від 23.07.2020 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , склала 9 503,40 грн. 12.08.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» було складено страховий акт №200464-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №181178279 від 20.02.2020, сума страхового відшкодування якого склала 9 503,40 грн., у зв`язку із чим, того ж дня, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] вказану суму коштів. 21.10.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги №21/10/2021, відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» передав (відступив) ФОП [PERSON] права вимоги до [PERSON] та [PERSON] 25.10.2021 ФОП [PERSON] на адресу останніх було скеровано повідомлення про відступлення права вимоги, а також акт (вимогу) №2040464-1 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 9 503,40 грн. Так, відповідачем було здійснено дві оплати на рахунок позивача у розмірі 6 334,00 грн., проте станом на день звернення з даним позовом до суду у останнього залишилась частина боргу у розмірі 3 169,00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 20.12.2023, представник позивача не з`явився, однак до початку розгляду справи надіслав заяву, у якій він позовні вимоги підтримав, прохав суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами за останньою відомою суду адресою місця його реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] , однак згідно трекінгу відправлень «Укрпошта» 0600237893678, останній процесуальні документи суду не отримав. Також ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась за вказаною у позові адресою місця проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , яка останньому врученою не була. Також про розгляд даної справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Дарницького районного суду м. Києва про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Проте, від відповідача будь-яких процесуальних документів, таких як: відзив, заперечення, пояснення, клопотання на адресу суду не надходило. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, який був належним чином повідомленим про день та час судового засідання. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 11.07.2020 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , по проспекту Ватутіна в м. Києві, при зміні руху не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний інтервал, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , у зв`язку із чим сталося ДТП, чим порушив пп. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 а Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених стст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власником транспортного засобу «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Так, 20.02.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №181178279, предметом якого є страхування транспортного засобу «HYUNDAI AVANTE», державний номерний знак [NUMBER] . Власником транспортного засобу «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого згідно полісу №200422229 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». 16.07.2020 представник [PERSON] - адвокат Поліщук Л.І. звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 22.07.2023 спеціалістами ПрАТ «СК «ВУСО» було складено акт огляду колісного транспортного засобу. Відповідно до ремонтної калькуляції №2040464 від 23.07.2020 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , становила 9 503,40 грн. 12.08.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» було складено страховий акт №200464-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №181178279 від 20.02.2020, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 9 503,40 грн. Того ж дня, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 9 503,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22090 від 12.08.2020, копія якого наявна в матеріалах справи. 21.10.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги №21/10/2021, відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» передав (відступив) ФОП [PERSON] , а ФОП [PERSON] набула права вимоги за договором страхування №181178279, страхувальником якого є [PERSON] , а боржником [PERSON] 25.10.2021 ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] (водія ТЗ) та [PERSON] (страхувальник) було скеровано повідомлення про відступлення права вимоги, а також акт (вимогу) №2040464-1 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 9 503,40 грн. В матеріалах справи міститься рахунок на оплату, відповідно до якого позивач та відповідач домовились про розстрочення суми відшкодування завданих збитків в порядку регресу на 3 місяці, після чого, відповідач двома платежами здійснив погашення суми боргу у розмірі 6 334,00 грн., проте станом на день звернення з даним позовом до суду у останнього залишилась частина боргу у розмірі 3 169,00 грн., яку позивач і просить суд стягнути з відповідача Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до підпункту 38.1.1 «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідачем не надано будь-яких клопотань, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог, як і не надано будь-яких доказів щодо сплати позивачу суми боргу страхового відшкодування. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 3 169,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 916,40 грн. представником позивача надано до суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №17 від 10.02.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката України; копію додаткової угоди Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 11.01.2022 до договору про надання правової (правничої) допомоги №17 від 10.02.2021; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 11.01.2022; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги. Так, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи вищевказані документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] звернулась до адвокатського об`єднання «ПРАВОВИЙ ГОРИЗОНТ» та згідно акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги отримала наступні послуги: - вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції - 992,40 грн. (1 год.); - підготовка та відправка авдокатських запитів до поліції та суду про отримання адмін. матеріалів по ДТП (відповідь від НПУ, довідка ф2 про ДТП, постанова про адм. правопорушення), МТСБУ - 992,40 грн. (1 год); - підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої [PERSON] до Дарницького районного суду м. Києва - 4 962,00 грн. (2 год.); - підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої [PERSON] до Дарницького районного суду м. Києва - 992,40 грн. (1 год.); - підготовка заяви, клопотання до Дарницького районного суду м. Києва (в межах провадження у справі) - 496,20 грн. (0,5 год.); - представництво інтересів позивача у Дарницькому районному суді м. Києва стосовно позову про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої [PERSON] - 2 481,00 грн. (1 год.). Однак, вищезазначені надані послуги не є складними за своєю суттю. За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 916,40 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат. Враховуючи наведене, складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved