Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з [PERSON] на його користь 49\~616,03 грн, в тому числі: суму основного боргу 1\~000 доларів США, що еквівалентно 36\~568,60 грн за договором позики від 12.02.2021 року; 1\~511,83 грн сума трьох процентів річних за період з 30.03.2022 року по 14.08.2023 року; 11\~535,60 грн сума процентів від позики за несвоєчасне повернення боргу за період з 01.04.2022 року по 14.08.2023 року на рівні облікової ставки Національного банку України, а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 12.02.2021 року між ним та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу для особистих потреб грошову позику в розмірі 1\~000 доларів США, які останній мав повернути 30.03.2022 року. У зазначений строк відповідач гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з нього на свою користь основну суму боргу в розмірі 1 000 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 36\~568,60 грн. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України просить також стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов`язання 3% річних за період з 30.03.2022 року по 14.08.2023 року в сумі 1\~511,83 грн, а також 11\~535,60 сума процентів від позики за несвоєчасне повернення боргу за період 01.04.2022 року по 14.08.2023 року на рівні облікової ставки Національного банку України. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30.08.2023 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, а також просить зменшити позовні вимоги в сумі основного боргу та стягнути з відповідача на його користь 900 доларів США, оскільки відповідач повернув йому частину боргу у розмірі 100 доларів США до розгляду справи по суті. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Крім того, додав до заяви оригінал розписки відповідача [PERSON] від 12.02.2021 року. Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та підтвердив повернення частини суми основного боргу у розмірі 100 доларів США. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали в письмовій формі договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] 1 000 доларів США, що еквівалентно 36\~568,60 грн. За умовами договору [PERSON] мав повернути суму позики в строк до 30.03.2022 року включно. Однак, борг у повній сумі відповідачем досі не повернуто, що визнав у своїй заяві [PERSON] , а також це підтверджується оригіналом договору позики від 12.02.2021 року, який зберігався у позивача та наданий суду. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту договору позики від 12.02.2021 року, факт підписання якого відповідачем визнається, вбачається, що [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, а останній у своїй письмовій заяві, зазначеній у договорі, підтвердив фактичне одержання 12.02.2021 року цих коштів. Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких [PERSON] мав повернути [PERSON] позичені кошти в строк до 30.03.2022 року включно. Оригінал договору знаходиться у [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачем позики. Досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконав свій обов`язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти. З врахування зменшення позовних вимог позивачем у сумі основного боргу у розмірі 900 доларів США, що не заперечуються відповідачем, з останнього слід стягнути суму основного боргу у розмірі 900 доларів США, що еквівалентно 32\~911,74 грн (900 (сума боргу) х 36,5686 (офіційний курс долара США)). Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кінцевий строк виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики визначено сторонами 30.03.2022 року. У зазначений строк зобов`язання відповідачем не виконано, кошти в сумі 1 000 доларів США. не повернуто, отже з 31.03.2022 року слід рахувати прострочення виконання зобов`язання. Станом на 14.08.2023 року зобов`язання виконано не було, 15.08.2023 року позивачем подано позовну заяву до суду про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] . Отже, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за період з 30.03.2022 року по 14.08.2023 року, що становить 503 днів, складає 1\~511,83 грн. (36568,60 х 3 % х 503 днів : 365 днів : 100 %). Щодо стягнення відсотків в сумі 11\~535,60 грн за період з 01.04.2022 року по 14.08.2023 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 310/11534/13-ц зробила висновок про те, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. У постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Відповідно положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи вищевикладене, підлягають стягненню лише 3 % річних за період з 30.03.2022 року по 14.08.2023 року у розмірі 1\~511,83 грн, а з врахуванням основної суми боргу у розмірі 900 доларів США, що еквівалентно 32\~911,74 грн, слід стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 34\~423,57 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено на 69,37 % (34\~423,57 грн х 100 : 49 616,03 грн), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 744,34 грн (1 073 грн. х 69,37 %).

Outcome: approved