Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , та просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу воріт. Позов мотивований тим, що [PERSON] має у власності земельну ділянку, межі якої визначені в натурі на місцевості. Однак її сусідка з будинку [ADDRESS] [PERSON] без дозволу власника встановила на ділянці позивачки ворота. Ця обставина створює перешкоди у праві користування земельною ділянкою. Факт незаконного встановлення воріт підтверджений актом комісії Глухівської міської ради. 14 квітня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача, яка вбачала позов таким, що не підлягає задоволенню, та навела наступні аргументи: рішення Глухівського міськрайонного суду від 28.10.2013, на яке позивач посилається як на доказ, не набрало законної сили; листи виконавчого комітету Глухівської міської ради від 13.12.2021 та 07.12.2021 направлені на адресу іншої особи, яка не має відношення до справи; законність утворення комісії Глухівської міської ради для обстеження домогосподарства є сумнівною, так як в матеріалах справи відсутні відповідні розпорядчі документи, а відповідач не була повідомлена про створення комісії, не включена до її складу, не обізнана про час та дату проведення обстеження; на підтвердження висновків комсії не надано жодних письмових доказів. Крім того, визначення меж земельної ділянки позивача та подальша передача межових знаків на зберігання проведені без погодження із відповідачем як власником суміжної земельної ділянки. Більш того, у 2009 році були встановлені та закріплені межі земельної ділянки відповідача, межові знаки передані на зберігання. 17 травня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому додатково до позову зазначено, що рішення Глухівського міськрайонного суду від 28.10.2013 набрало законної сили, створення комісії щодо обстеження земельної ділянки ніким не оскаржувалось, а включення до її складу відповідача не є необхідним так як предметом обстеження є ділянка позивача. У запереченні відповідач поторно звертає увагу на неможливість посилання на рішення Глухівського міськрайонного суду від 28.10.2013 як на доказ з огляду на ненабрання ним законної сили, відсутність розпорядчих документів про створення комісії з обстеження земельної ділянки позивача та порушення прав відповідача при такому обстеженні. 9 серпня 2022 року за клопотанням позивача суд залучив до участі у справі співвідповідача [PERSON] , оскільки вона є власником будинку по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] у суді додатково пояснила, що вона немає ніякого відношення до будинку по [ADDRESS] . Крім того, земельна ділянка у позивача не зареєстрована в установленому порядку і та територія, на якій знаходяться ворота не належить позивачу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами «г», «е» ч.1ст.91 Земельного Кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власності суміжних земельних ділянок та землекористувачів; додержуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, що передбачено ч.2,3ст.152 ЗК України. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради від 31.12.1993 року № 346 [PERSON] у березні 2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . Згідно плану меж земельна ділянка має кадастровий номер 5910300000:01:011:0253 та межує із земельною ділянкою [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03.12.2021 року межі спірної земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 5 шт., які передані на зберігання представнику власника ділянки (а.с.11) У схемі прив`язки межових знаків вказані координати закріплених межових знаків у кількості 5 шт. (а.с.12). Глухівською міською радою сформовано комісію, яка виявила та відобразила в акті обстеження від 03.12.2021, що ворота власниці будинку [ADDRESS] [PERSON] розташовані на земельній ділянці, яка відноситься до будинку [ADDRESS] , межі земельної ділянки Ковшулі встановлені на підставі кадастрового плану (а.с.13). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. На переконання суду позивачем було надано достатньо доказів, що встановлені користувачем будинку [ADDRESS] шлях ворота знаходяться на її земельній ділянці. Відповідачі не надали доказів, які б спростовували зазначені вище обставини. З урахуванням наведеного позов слід задовольнити частково, зокрема в частині до відповідача [PERSON] , яка є власником будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату судового збору. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу, які остання підтвердила документально і позивачем розмір витрат не оспорювався. На підставі викладеного,

Outcome: partial