Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу сторони у даній справі мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 17.02.2023 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ на стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі судового наказу Солом`янським ВДВС у м. Києві 07.07.2023 відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. [INFO] донька [PERSON] досягла повноліття, стягнення аліментів за цим судовим наказом завершено. Після досягнення повноліття спільна донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. з 01.09.2023 [PERSON] навчається в Українському державному університеті імені Михайла Драгоманова на денній формі навчання за спеціальністю Практична психологія. Позивач зазначає їх спільна донька потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, є студенткою на денні формі навчання, відповідач після досягнення доньки 18 років аліменти не сплачує, самостійно матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з цим позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2023 відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. 20.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо позовних вимог, вказує що добровільно допомагає доньці, на прохання доньки особисто їй надає кошти, є фізичною особою - підприємцем, займається продажем та сервісом велосипедів, його дохід є нестабільним та нерегулярним, вважає, що зможе надавати доньці допомогу в межах своїх фінансових можливостей добровільно. Ухвалою суду від 20.12.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Позивач та представник позивача у судовому засіданні надали пояснення, позивач зазначила, що донька є студенткою, проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач доньці не допомагає, просить стягнути 1/4 частки усіх видів доходів відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином особисто під підпис у приміщенні суду, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 20.12.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Третя особа у судове засідання також не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлялася судом належним, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2005. Шлюб між сторонами розірвано 13.09.2023, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки № 333/23 від 20.09.2023 [PERSON] є студенткою першого курсу денної форми навчання Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, з кінцевим терміном навчання до 30.06.2027. За нормою ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч. 2 ст. 200 СК України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, навчається на денній формі навчання, не працює. Тому, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено, інших дітей на утриманні немає. У відзиві відповідач зазначив, що є фізичною особою-підприємцем, займається продажем та сервісом велосипедів, його дохід є нестабільним та нерегулярним, намагається допомагати своїй матері пенсійного віку, яка не працює, вважає, що зможе надавати доньці допомогу в межах своїх фінансових можливостей добровільно. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 30.10.2023. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 30.10.2023 до моменту закінчення навчання, а саме до 30.06.2027. Також суд роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом у розмірі 1 073,60 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у сумі 2 500,00 грн на відповідача. Понесені витрати підтверджуються: договором про надання правової допомоги № 11-10/2023 від 11.10.2023, укладеним між Адвокатським об`єднанням «РИЛ ЛО ГРУП»; додатком до договору № 1 про надання правової допомоги № 11-10/2023, актом прийому-передачі виконаних послуг від 26.10.2023, детальним описом наданих послуг, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для надання правничої допомоги по договору № 11-10/2023 від 10.11.2023 на суму 2 500, 00 грн., платіжною інструкцією № 2PL622766 на оплату правової допомоги за Договором від 11.10.2023 на суму: 2 500,00 грн; свідоцтвом на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Пілюги В.В. та ордером. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин та ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500, 00 грн.

Outcome: approved