Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.12.2023 у справі №607/17026/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну правовідношення, суд ухвалив позов задовольнити частково. Зобов`язати [PERSON] демонтувати за власний рахунок огороджувальну конструкцію від металевого паркану із чорної агроплівки до кута будівлі (проміри 1,66 та 0,90 м.), яка розташована на земельній ділянці під кадастровим номером 6110100000:08:002:0072. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1073 гривні 60 копійок судового збору. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зміну правовідношення - відмовити. 18.12.2023 від представника позивача-відповідача [PERSON] надійшла заява в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 28 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача-відповідача в судове засідання не з`явився, в заяві просив розгляд проводити без їх участі. В судовому засіданні представник відповідача-позивача просив відмовити в ухваленні додаткового рішення. Покликається на те, що [PERSON] перебуває а кордоном, а тому не міг підписати акт виконаних робіт. Розглянувши заяву, суд доходить такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Представником позивача-відповідача в позовній заяві та у відзиві на зустрічний позов було зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть подані у 5-ти денний строк після ухвалення судового рішення. Отже, зважаючи на те, що в строк, встановлений законом, позивачем-відповідачем надано докази понесених судових витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказані докази слід долучити до матеріалів справи. На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Свірським Т.В. надано: договір про надання правничої допомоги від 08.11.2022, додаткову угоду від 03.08.2023 до зазначеного договору та акт надання отримання послуг від 16.12.2023 на суму 28 000 гривень, які слід сплатити до 31.05.2024. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. (Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Верховним судом у справі № 922/445/19, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи дизпозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від представника [PERSON] не надходило клопотання про зменшення таких витрат у зв`язку із їх не співмірністю. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача-позивача [PERSON] про відмову в розподілі судових витрат у зв`язку із тим, що, на його думку, [PERSON] знаходиться закордоном та не міг підписати надані адвокатом Свірським Т.В. договір, угоду та акт. Доказів, на підтвердження таких доводів, суду не надано. При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цій справі за первісним позовом [PERSON] задоволено одну вимогу немайнового характеру з трьох, а в задоволенні двох вимог немайнового характеру відмовлено. Крім того за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] в задоволенні однієї позовної вимоги немайнового характеру відмовлено. Отже, в користь позивача-відповідача [PERSON] вирішено дві вимоги немайнового характеру з чотирьох. Тому, заява позивача-відповідача про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення, в силу статті 141 ЦПК України слід стягнути пропорційно задоволених позовних вимог витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн (1/2 від 28000).

Outcome: partial