Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить встановити факт родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON] , визнавши [PERSON] , яка померла [INFO] , двоюрідною тіткою позивача, та позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що спірна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, на момент смерті дітей та онуків не мала, заповіту щодо розпорядження своїм майном не склала. Позивач [PERSON] є двоюрідною племінницею спадкодавця, яка здійснювала за нею догляд, допомагала по господарству, оскільки мешкала неподалік від спадкодавця. Спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги у спадкодавця [PERSON] відсутні, однак вона мала дві двоюрідні сестри - матір позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Враховуючи, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] мати позивача вже була померлою, тому позивач як її донька, має право на спадкування після смерті тітки за правом представлення. У встановлений законом строк позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. При цьому відповідач [PERSON] у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. 09.11.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нодоступ Лілія Леонідівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні; витребувано матеріали спадкової справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Недоступ Л.Л. 07 грудня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, якою візнала позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нодоступ Л.Л. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, виконала ухвалу суду про надання копії матеріалів спадкової справи. Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] , оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що бабуся позивача, [PERSON] , народилася [INFO] (за старим стилем), що підтверджено архівною довідкою Центрального державного історичного архіву м. Києва, виданою 18.04.2023р. за № 1487/05-03. У вказаній довідці зазначено, що у метричній книзі Стрітенської Старокиївської церкви у м. Києві за 1903 рік мається запис про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , хрестилася [INFO] . Батьки: [PERSON] (селянин Полтавської губернії Золотоніського повіту села Драбів, православного віросповідання) та його законна дружина [PERSON] , римо-католицького віросповідання. Ім`я « [PERSON] » бабуся отримала при хрещенні, так як ім`я « [PERSON] » є побутовою формою імені « [PERSON] », яке використовувалося у православній церкві. (а.с. 23) Бабуся заявника мала рідну сестру [PERSON] , 1908року народження. Факт народження [PERSON] підтверджується архівною довідкою Центрального державного історичного архіву м. Києва, виданою 23.05.2022р. за № 02-997. Довідка містить інформацію про народження [PERSON] [INFO] (за старим стилем). Батьком Єлизавети вказаний селянин Драбівської волості Золотоніського повіту Полтавської губернії [PERSON] , а матір`ю - його дружина [PERSON] , римо- католицького віросповідання. (а.с. 18) Як вбачається з вищезазначених архівних довідок про народження [PERSON] та [PERSON] , батьком їх обох зазначений [PERSON] , а матір`ю - його дружина, яка в одній довідці вказана як « [PERSON] », а в іншій - « [PERSON] ». Фактично, це була одна і та сама особа, яка за римо-католицьким віросповіданням при хрещенні отримала ім`я « [PERSON] », а в побуті мала ім`я « [PERSON] », більш звичне для православного середовища, у якому вона проживала. У 1934 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Оригінали документів про одруження [PERSON] з [PERSON] та про народження [PERSON] не збереглися. Однак, 22.01.1958 року Подільським відділом ЗАГС м. Києва були видані свідоцтво про одруження [PERSON] з [PERSON] , та свідоцтво про народження [PERSON] . (а.с. 19, 20) На обох документах зазначено, що вони видані повторно. У свідоцтві про народження [PERSON] , її батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Однак, у свідоцтві про одруження [PERSON] та [PERSON] , ім`я останньої зазначено як « [PERSON] ». З яких причин сталася така невідповідність, мені невідомо, так як у свідоцтві про одруження дата та місце народження [PERSON] та [PERSON] не вказані. Вважаю, що у зазначеному документі мова йде саме про [PERSON] , а її ім`я « [PERSON] » зазначено помилково при внесенні запису до свідоцтва про одруження. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] (яка померла [INFO] ) (а.с. 14), була рідною донькою [PERSON] . [PERSON] 26 вересня 1925 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується виписом про шлюб за № 30/6 (запис № 982 від 26.09.1925р.), проведеним Київським виконкомом Бульварного району Народного комісаріату внутрішніх справ. Прізвище «Телепова», яке вказане у випису, вірогідно було зазначене зі слів [PERSON] , яка на той час не мала оригіналу документу про народження. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 24) [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим відділом ЗАГС Московського райвиконкому м. Києва на підставі архівних документів щодо актового запису про народження від 27.09.1933 року за № 657. (а.с. 25) 10.12.1966 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис від 10.12.1966 за № 654 (свідоцтво про одруження [NUMBER] , видане Шевченківським відділом ЗАГС м. Києва 10.12.1966 року). (а.с. 26) У вказаному шлюбі [INFO] народилася заявник, [PERSON] , актовий запис про народження від 08.08.1968 р. за № 2986 (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 08.08.1968 року Дарницьким відділом ЗАГС м. Києва). (а.с. 29) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Дарницьким відділом ЗАГС м. Києва від 28.08.1993 року, актовий запис № 1114. (а.с. 27) [INFO] мати позивача, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 18.03.2004 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві. (а.с. 28) Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатні та допустимі докази задля встановлення факту того, що позивач [PERSON] є рідною онукою [PERSON] та донькою [PERSON] , тому, відповідно, спадкодавець [PERSON] була двоюрідною тіткою позивача [PERSON] . Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло, виданого комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва від 31.08.1994 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . (а.с. 15) 31.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджено Свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.11.2021 року, актовий запис № 24011. (а.с. 14) 15.12.2022 року [PERSON] як спадкоємець п`ятої черги звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 15.12.2022 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Недоступ Л.Л. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] у зв`язку з тим, що не подано документи, необхідні для встановлення родинних відносин та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 17) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно положення статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 Цивільного кодексу України ). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. (статті 1262-1265 Цивільного кодексу України) В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. (частина третя статті 1266 Цивільного кодексу України ). Аналіз статті 1266 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) у зв`язку зі смертю до відкриття спадщини спадкоємця цієї черги. (Постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по Справі № 519/728/16-ц) Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним. Немає підстав розширювати цей перелік за рахунок осіб, яких не зазначено в указаній статті. Тлумачення абзацу 2 частини першої статті 1265 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити «відстань» між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така «відстань» може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов`язує. (Постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року по Справі № 643/1216/15-ц) Судом встановлено, що предметом спору є визнання за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем п`ятої черги за законом/третьої черги за правом представлення, права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки позивачу приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON] на зазначене майно, з підстав не подання документів, необхідних для встановлення родинних відносин та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved