Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги, викладені у новій редакції, мотивував тим, що 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №14799, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 014/3951/3/22581, укладеним 05 вересня 2008 року між [PERSON] та АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є АТ «ФІДОБАНК», правонаступником якого на підставі договору №2 про відступлення прав вимоги від 06 червня 2014 року є ТОВ «Фінансова компанія «Вендор», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору № 25122019-ВР/ПК про відступлення прав вимоги від 25 грудня 2019 року є ТОВ «Профіт Кредит», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11-12/20 від 11 грудня 2020 року є ТОВ «Вердикт Капітал». На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. 23 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Кредитна заборгованість не є безспірною, виконавчий напис вчинений за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача, при цьому, не враховано рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 серпня 2012 року (справа №227/1652/12). Крім того позивач зазначає, що він не отримав жодної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонову О. М., приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. 17 листопада 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало відзив на позовну заяву, в якому заперечувало щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Також, відповідач зазначає, що кредитний договір, який зазначений у виконавчому написі, не містить заборон використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, даних заборон не містить і чинне законодавство України, що в свою чергу підтверджує правомірність вчинення дій відповідача та нотаріуса та в повній мірі спростовує позовні вимоги позивача. Окрім того вказує, що позивач не надає суду ні доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань, ні альтернативного розрахунку заборгованості, а лише наголошує, що відповідач не надав належних документів та не довів розмір існуючої заборгованості. Також звертає увагу, що при вчиненні виконавчого напису не пропущено строку його вчинення та наголошує на презумпції правомірності правочину при відступленні права вимоги. Крім того, на адресу суду відповідач також надіслав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в якому зазначив, що розмір правничої допомоги є не співмірним обсягу наданих послуг, складністю справи, до позовної заяви не надано документів на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу, а також відсутні документи на підтвердження оплати таких витрат. Крім того, позивачем не надано доказів на укладення договору про надання правничої допомоги між адвокатом і клієнтом. Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив та вказує на пропущення строків вчинення виконавчого напису, строків позовної давності. Також позивачем було надано документи на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2023 року, рахунок на оплату від 04 жовтня 2023 року, акт надання послуг від 04 жовтня 2023 року та квитанцію про оплату від 10 жовтня 2023 року на суму 5000,00 грн. Інші обставини є аналогічними викладеним у позовній заяві. Крім того, позивач зменшив розмір понесених судових витрат та просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 1073,60 грн та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року витребувано у приватного нотаріуса копії документів, які слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Треті особи своїх пояснень не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 14 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О. М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №14799, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/3951/3/22581 від 05 вересня 2008 року, укладеним [PERSON] та АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є АТ «ФІДОБАНК», правонаступником якого на підставі договору №2 про відступлення прав вимоги від 06 червня 2014 року є ТОВ «Фінансова компанія «Вендор», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору № 25122019-ВР/ПК про відступлення прав вимоги від 25 грудня 2019 року є ТОВ «Профіт Кредит», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11-12/20 від 11 грудня 2020 року є ТОВ «Вердикт Капітал», на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 11 грудня 2020 року по 26 травня 2021 року на суму 1 367 217, 86 грн, в тому числі: 413 365,68 грн - заборгованість за процентами та комісії , 953 852,18 грн - заборгованість по кредиту, а також плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, на загальну суму 1 367 717,86 грн. На підставі цього виконавчого напису 23 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. відкрито виконавче провадження №67981898. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 04 листопада 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Як установлено судом, 05 вересня 2008 року між позивачем та АТ «Ерсте Банк» укладений кредитний договір № 014/3951/3/22581. Цей договір не був посвідчений нотаріально, а тому вказаний договір не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, відповідно наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо безспірності суми заборгованості, то суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач заперечує вказану заборгованість. Разом з тим, матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. У зв`язку з викладеними обставинами, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року витребувано приватного нотаріуса копії документів, які слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису,однак ухвала залишена без виконання. Відповідач же в спростування доводів позивача також доказів не надав. Вказані обставини позбавили суд можливостей перевірити безспірність заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, слід звернути увагу, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 серпня 2012 року в цивільній справі № 227/1652/12 позов ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Ерсте Банк " заборгованість за кредитним договором в сумі 288466,00 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 45162,00 грн, пеню за порушення строку сплати кредиту - 10000 грн та витрати по оплаті судового збору у розмірі 3282,00 грн, а всього 346910,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Тобто кредитор скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту, право кредитора захищено судом та рішення суду набрало законної сили. Суд звертає увагу на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий правовий висновок щодо стягнення процентів та пені за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц,від 09 вересня 2020 року в справі № 752/12685/15-ц. Отже нарахування передбачених в кредитному договорі процентів припинилося у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Слід також звернути увагу, що розмір боргових зобов`язань позивача, вказаний у виконавчому написі нотаріуса, становить 1 367 717,86 грн та включає в себе також заборгованість по тілу кредиту гривневий еквівалент якого стягнутий за рішенням суду. Вказані обставини свідчать про те, що сума, яка визначена у виконавчому написі та підлягає стягненню з [PERSON] , не є безспірною. Крім того, слід зауважити, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року в справі №916/3006/17, здійснюючи тлумачення частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як слідує з умов кредитного договору позичальнику надавалися кредитні кошти строком до 04 вересня 2018 року. Кредитор скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника достроково стягнуто заборгованість з суми кредиту, відсотків та пені. Дане рішення пред`явлено до виконання до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та як слідує з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, яка перебуває в загальному доступі, виконавче провадження № 37044271, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 227/1652/12, виданого 26 жовтня 2012 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області відносно боржника [PERSON] , перебуває на стадії примусового виконання. Тобто, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотриманням стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання права на звернення з вимогами, з урахуванням реалізацією кредитором свого права на дострокове стягнення заборгованості, наявності рішення суду з цього приводу та його виконання в примусовому порядку, чим порушені норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відносно обставин, які позивач вказував у позовній заяві, зокрема щодо не направлення на його адресу вимоги, то з матеріалів справи неможливо однозначно встановити її наявність або відсутність. При цьому слід вказати, що ухвала суду про витребування копії документів, які стали підставою для вчинення оскаржуваного напису, не виконана. Відповідач же в спростування доводів позивача доказів не надав. Слід відмітити, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Позивач стверджує про неотримання ним такого повідомлення. Наразі матеріали справи не містять доказів, які б спростовували вказане твердження, відповідач доказів щодо цього суду не надав, що в свою чергу свідчить про порушення вимоги закону щодо належного повідомлення про усунення порушень за зобов`язанням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved