Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

18.10.2023 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , а також стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.06.2012 року у відділі ДРАЦС Старосамбірського РУЮ Львівської області за актовим записом №23 зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] , у якому в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх декількох років стосунки між нею та чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки та скандали, свідками яких стають діти. З жовтня 2022 року не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх зв`язків. У зв`язку з чим вважає, що їх сім`я припинила своє існування, а тому просить їх шлюб розірвати. Крім того вказує, що відповідач на утримання дітей не надає матеріальної допомоги, діти перебувають на її повному утриманні, а своїх коштів їй для цього не достатньо. Враховуючи наведене просить стягнути з відповідача аліменти на утриманні спільних дітей. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 19.10.2023, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, в якій зазначає, що проти позову не заперечує та просить справу слухати за його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 21.06.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області за актовим записом №23. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживють разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 21.06.2012 року ( а.с.5), копією виписки з реєстрації актів про народження № G 43/2013 ( а.с. 8-10), витягом з актового запису про народження №G 1074/2014 (а.с.11-13), актом перевірки умов проживання [PERSON] (а.с.15). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям відсутні взаєморозуміння та взаємоповага, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують та проживають окремо. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач позов визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги стійке волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу з відповідачем та встановлені судом обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд прийшов до переконання, що шлюб при таких обставинах слід розірвати, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положенням ч.2\~ст.51 Конституції України\~закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тлумачення положень ст. 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищенаведені\~норми,\~оскільки обов`язок\~по утриманню\~дитини покладається\~на обох\~батьків,\~між сторонами\~відсутня домовленість\~про сплату\~аліментів на\~дітей,\~відповідач визнав\~позов в\~частині стягнення\~аліментів,\~то є\~всі підстави\~для стягнення\~з відповідача,\~як батька\~дитини,\~аліментів на\~утримання його\~дітей до\~досягнення ними\~повноліття. В ч. 1 ст. 183 СК України вказано, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, суд вважає можливим позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, які, на думку суду, будуть достатніми для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини та відповідатимуть гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 536,80 гривень, та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 536,80 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивач при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору щодо цієї частини позовних вимог.

Outcome: approved