Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

22.03.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 20.03.2009 року. Від шлюбу мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу з відповідачем є неможливість знаходження спільної мови та формальний характер шлюбу. Вони припинили підтримувати шлюбні відносини, спільне господарство ними не ведеться. Позивачка не бажає продовжувати шлюбні відносини, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 20.03.2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 313. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків її позовної заяви. Після усунення недоліків позивачкою провадження у справі відкрито 25.09.2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, 20.03.2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 313 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.08.2014 року. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки не ведуть спільне господарство, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved