Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно зі співвідповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період 01.03.2017 до 30.06.2021 у сумі 38\~227,25 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не здійснили власний обов`язок стосовно укладання договору з виконавцем в особі Концерну «МТМ». В період з 01.03.2017 по 30.06.202 позивач надав послугу з централізованого опалення, постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 38\~304,20 гривні, з яких сплачено 76,95 гривень. Заборгованість за вказаний період складає 38\~227,25 гривень. Власником вказаної квартири є [PERSON] . Співвідповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що 12.08.2013 між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого остання отримала у позику 163\~000 гривень. З метою забезпечення зобов`язань [PERSON] між сторонами позики 12.08.2013 укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передала йому в іпотеку квартиру [ADDRESS] . В зв`язку з порушенням [PERSON] умов договору позики він набув права власності на вказану квартиру. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2021 у справі № 334/1277/16-ц визнано незаконним та скасувати рішення № 28102841 державного реєстратора Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,79 кв.м. та житловою площею 45,6 кв.м., на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за [PERSON] та поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Після набуття права власності на вказану квартиру він звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.03.2019 у справі 334/2080/16-ц зупинено провадження у справі до набрання законної сини рішенням у справі 334/1277/16-ц за позовом [PERSON] до нього про розірвання договору позики та договору іпотеки, скасування рішення державного реєстратора про перехід права власності. Особовий рахунок споживача за вказаною адресою відкритий на ім`я [PERSON] у випадку набрання законної сили рішення у справі 334/1277/16-ц він буде вважатися таким, що не мав права на квартиру. Співвідповідачка [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що з 05.02.2016 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . В провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває справа № 334/1277/16-ц за позовом [PERSON] до неї про розірвання договору позики та договору іпотеки, визнання недійсною додаткової угоди до договору позики, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. З квітня 2019 вона та [PERSON] не мали можливості користуватися квартирою та отримувати послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, оскільки ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.04.2016 у справі № 334/2428/16-ц накладена заборона використання та відчуження нерухомого майна. Позивач не довів суду той факт, що вона та [PERSON] є особами, які користувалися послугами в період з 01.03.2017 по 30.06.2021 на рівні з власником об`єкта нерухомого майна. Вона та [PERSON] станом на день подання позову не є споживачами послуг. Тягар утримання житлового приміщення несе [PERSON] , і саме він повинен з 05.06.2016 сплачувати витрати на централізоване опалення приміщення та централізоване постачання гарячої води, власником якого станом на 01.11.2021 він є. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.09.2021 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою про зупинення провадження у справі від 19.01.2022 зупинено провадження в цивільній справі № 334/6764/21 до набрання рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2021 в цивільній справі № 334/1277/16-ц законної сили. Ухвалою про поновлення провадження у справі від 22.11.2023 поновлено провадження у справі та призначено до судового засідання. Представник Концерну «Міські теплові мережі» в судове засідання не з`явилася. В позові просила розглядати справу без її участі. Співвідповідач [PERSON] та його представник адвокат Сандак І.А. в судове засідання не з`явилися. Представник співвідповідача подала заяву про розгляд справи без їх участі. Позов не визнала. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі не подали. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного РРП на нерухоме майно від 19.08.2021 № 271192718 на підставі іпотечного договору від 12.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3763, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 09.09.2021 співвідповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] , як на споживача послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які позивач надає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до Довідки щодо заборгованості за надані послуги та розрахунку боргу за послуги з централізованого опалення та водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] позивач за період з 01.03.2017 по 30.06.2021 надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , на суму 38\~304,20 гривні. При цьому, за вказаний період нарахована субсидія в сумі 76,95 гривень, а тому заборгованість становить 37\~227,25 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.04.2016 у справі № 334/2428/16-к накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] шляхом заборони використання та відчуження майна. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2021 у справі № 334/1277/16-ц визнано незаконним та скасувати рішення № 28102841 державного реєстратора Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області Ревенка Олександра Юрійовича від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,79 кв.м. та житловою площею 45,6 кв.м., на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за [PERSON] та поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2023 у справі № 334/1277/16-ц апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишені без задоволенні, а рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2021 у цій справі залишено без змін. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі статтями 19, 25 Закону № 2633-ІV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Окрім цього, частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між позивачем та власником спірної квартири встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконав в повному обсязі, що не було спростовано співвідповідачами. На момент спірних правовідносин власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] , оскільки рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2021 у справі № 334/1277/16-ц, яке набрало законної сили 25.01.2023, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та поновлене право власності на спірну квартиру [PERSON] . Таким чином, споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надані Концерном «Міські теплові мережі» в період з 02.04.2017 до 30.06.2021, була [PERSON] і саме вона як власник майна мала нести тягар його утримання відповідно до статті 322 ЦК України. Враховуючи вказане, суд відхиляє аргументи співвідповідачки [PERSON] про те, що з квітня 2019 вона та співвідповідач [PERSON] не мали можливості користуватися квартирою та отримувати послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, оскільки ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.04.2016 у справі № 334/2428/16-ц накладена заборона використання та відчуження нерухомого майна, а отже не доведено той факт, що вони були споживачами послугам в період з 01.03.2017 до 30.06.2021 на рівні з власником об`єкта нерухомого майна [PERSON] , який як власник майна зобов`язаний нести тягар його утримання. При цьому, заборона на спірну квартиру не відміняє обов`язку власника майна, яким є співвідповідачка [PERSON] , утримувати своє майно. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки співвідповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , він разом із власником спірної квартири [PERSON] несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У свою чергу, співвідповідач [PERSON] не був власником спірної квартири та не проживав у ній, у зв`язку з чим не є споживачем послуг, які надавав позивач за адресою квартири, а отже у задоволенні позову до співвідповідача [PERSON] необхідно відмовити. Співвідповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 08.09.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.03.2017 по 07.09.2021. Проте, відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин скасовано. Таким чином, станом на 08.09.2021 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.03.2017 до 01.04.2017, а за вимогами за період з 02.04.2017 до 31.10.2021 її строк був продовжений. Згідно з розрахунком боргу за послуги з централізованого опалення та гаряче водопостачання заборгованість перед позивачем Концерну «Міські теплові мережі» за надані послуги за період з 02.04.2017 до 30.06.2021 складає 37\~507,11 гривень. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та солідарне стягнення зі співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період 02.04.2017 по 30.06.2021 в сумі 37\~507,25 гривень. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, зі співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~227,24 гривні (2\~270 гривень (сплачений судовий збір)*(37\~507,25 гривень (задоволена частина позову)*100%:38\~227,25 гривень (ціна позову)) в рівних частках.

Outcome: partial