Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що [INFO] в м. Дніпро помер її брат [PERSON] , [INFO] . Через введений в Україні воєнний стан у неї була відсутня можливість приїхати до м. Дніпро для організації поховання брата, тому нею, для організації поховання брата, була видана довіреність на ім?я [PERSON] . Указана довіреність була видана без права передоручення повноважень третім особам строком на один місяць та була дійсна до 30 квітня 2022 року. Також 30 березня 2022 року позивачем на банківську картку відповідача були переказані грошові кошти в сумі 19 000 грн. для здійснення оплати всіх необхідних заходів щодо поховання брата позивача [PERSON] . За зверненням позивача до управління Пенсійного фонду України їй була нарахована допомога на поховання брата в розмірі 44 216,01 грн., яка , з незрозумілих для позивача причин, 11 травня 2022 року була отримана відповідачем [PERSON] , тобто вже після закінчення строку дії наданої довіреності. Після чого, без надання інформації та звіту щодо вчинених відповідачем дій, щодо поховання брата позивача та інформації щодо оплати всіх необхідних ритуальних послуг, відповідач привласнила виплачену грошову допомогу на поховання в розмірі 44 216,01 грн. та лише повернула позивачеві 19 000 грн., які вона надсилала для оплати поховання брата відповідачем. Позивач вважає, що відповідно до наданої довіреності, відповідач [PERSON] не мала право отримувати грошову допомогу на поховання та є особою, якій без законних підставах зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на її користь 44 216 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, у вигляді грошової допомоги на поховання, померлого [INFO] в м. Дніпро Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач зазначає, що відповідач своїми неправомірними діями завдала їй моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 15 000 грн., які також просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Відповідач відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з її розглядом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Судом установлено, що позивач [PERSON] довіреністю від 31 березня 2022 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О. А., уповноважила відповідача [PERSON] представляти її інтереси для організації поховання брата позивача [PERSON] . Указана довіреність була видана без права передоручення повноважень третім особам строком на один місяць та була дійсна до 30 квітня 2022 року (а.с. 65). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Предметом спору у справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач без достатніх правових підстав 11 травня 2022 року отримала грошові кошти у розмірі 44 216,01 грн. як допомогу на поховання брата позивача [PERSON] . У той же час позивачем не надано суду доказів, якими підтверджується зазначена вище обставина щодо отримання відповідачем допомоги на поховання брата позивача [PERSON] у розмірі 44 216,01 грн. Наданий позивачем єдиний доказ - фотозображення екрану телефону, на якому у вигляді смс-повідомлення зазначено про зарахування 11 травня 2022 року одноразової допомоги в сумі 44 216,01 грн., не може свідчити про отримання відповідачем грошових коштів, про які зазначає позивач у своєму позові, оскільки не містить інформації про вид одноразової допомоги, кому вона виплачена і у зв`язку з чим. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перерахування відповідачеві і отримання ним зазначеної вище суми, яка б підлягала стягненню у порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed