Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

18.05.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме кошти, які є об`єктом спільної сумісної власності у рівних частинах (по 1/2 кожному); присудити квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у рівних частках (по 1/2 кожному) [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилався на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 1994 по 2018 рік, під час якого сторони придбали вказану квартиру, яка є спільним сумісним майном подружжя, проте питання її поділу не вирішено. Також він працював моряком, дружина ніде не працювала, він висилав їй кошти, які вона вкладала на депозитні рахунки по 200 000грн в різні банківські установи, щоб сім`я отримувала додаткові кошти у вигляді процентів. Відповідачка розпоряджалася цими спільними коштами на власний розсуд та після розірвання шлюбу зняла всі кошти, приховуючи їх від позиваач. Також вона вигнала його з квартири, змінила замки та перешкоджає його користуванню житлом. 11 жовтня 2021 року надійшов відзив на позов від представника відповдачки адвоката Білого І.С.,в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилається на те, що шлюбні стосунки сторонами припинені в грудні 2016 року, що підтверджується актом про непроживання [PERSON] за місцем реєстрації. [PERSON] , фактично залишив її, оскільки мав стосунки з іншою жінкою. На час припинення шлюбних відносин сторони не мали спору щодо спільного майна, оскільки заробітна платат позивача, як і придбаний у шлюбі автомобіль , залишилися в його корситуванні. Він не претендував і на поділ вказаної квартири, оскільки вона придбана на особисті кошти [PERSON] за гроші, отримані від продажу автомобіля, який їй подарував батько. Також вона працювала моряком і отримувала достатній дохід. Вона також мала власні заощадження, окрім того її донька від першого шлюбу тривалий час проживає в США, перебуває у шлюбі з сенатором США та допомагає матері. Позивач не надав суду належних доказів того, що спірне майно та кошти є їх спільним майном. 11 жовтня 2021 року [PERSON] , подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власнсоті на автомобіль Хюндай Туссон, 2016 р.в., д/н [NUMBER] , та стягнути з відповідача на її корсить грошову компенсацію 1/2 вартості зазначеного автомобіля замість її частини у праві спільної сумісної власності. В обгрунтування позову посилається на те, що спірний автомобіль придбаний в липні 2016 року, коли сторони перебували у шлюбі .Ні на момент припинення шлюбних відносин у грудні 2016 року , ні на момент розірвання шлюбу в липні 2018 року сторони не мали спору щодо поділу спільного майна, оскільки автомобіль та грошові кошти залишилися у розпорядженні [PERSON] , а спірну квартиру вона вважає своєю особистою власністю. На теперішній час вони не можуть дійи\\ти згоди щодо поділу спільного майна , тому на її користь підлягає стягненню половина вартості спірного автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 20.05.2021 року пийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва [PERSON]. Ухвалою суду від 22.12.2021 року задовлено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, об`єднавши позови в одне провадження. Витребувано з КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентарізації» інформацію, про нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] . Витребувати з КП «Бюро технічної інвентарізації» Одеської міської ради (адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, 39) інформацію, про нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] Витребувано з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України інформацію, щодо рухомого майна, яке є у [PERSON] . Клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Білого І.С. про витребування доказів, задоволено. Витребувано у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Миколаївські області належним чином засвідчені копії документів, які містять інформацію: - щодо наявності у власності [PERSON] , [INFO] , автомобілю марки Hyundai модель Tucson, 2016 року випуску; - відомості про реєстраційний номер та VIN номер вказаного автомобіля; - відомості про вартість вказаного автомобілю (копію договору купівлі-продажу митної декларації, рахунку-фактури, тощо). Відкладено підготовче засідання на 15 год. 00 хв. 23 березня 2022 року. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді [PERSON], на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Попереднім складом суду постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 07.07.2022 справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 18.11.2022 року. Ухвалою суду від 18.11.2022 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про банківські рахунки, які були відкриті в Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Порто-Франко» на ім`я [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), а також загальну суму коштів на вказаних рахунках та особу, яка знімала кошти з вказаних рахунків (в якому розмірі), а також особу, якій було виплачено відповідну компенсацію при ліквідації банку. Витребувано з переліку банківських установ інформацію щодо рахунків відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , та надати інформацію по наявним на них коштам (сума коштів на рахунку, які фінансові операції були здійсненні за даними рахунками) за період з 15.01.1994 року по теперішній час. Відкладено підготовче засідання. Протягом 2022-2023 року на адресу надійшли відповіді від банківських установ та інших установ на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою суду від 29.03.2023 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі. Надано сторонам додатковий строк на подання письмових пояснень щодо наданих доказів та обсягу позовних вимог. Призначено цивільну справу до розгляду по суті на 19 грудня 2023року. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , просив про задоволення первісного позову з підстав, викладених у позові та додаткових письмових поясненнях. Заперечень проти зустрічного позову не надав . Представник відповідачки адвокат Білий І.С. надав суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника. Просив відмовити у задоволені первісного позову з викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях підстав. просив про задволення зустрічного позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 1994 року, шлюб розірвано заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.07.2018 року у справі № 490/1416/18. З вказаним позовом [PERSON] , звернулася до суду до [PERSON] в лютому 2018 року. 08.11.2016 року [PERSON] видав Довіреність , якою уповноважив [PERSON] бути його представником у ПАТ "ПУМБ" з питань, пов`язаних із здійсненням операцій за відкритим у даному банку на його ім`я поточним, картковим рахунком [NUMBER] USD , [NUMBER] з правом розпорядження рахунками. Згідно Акту про непроживання від 14.07.2021 року , складеного мешканцяими будинку [ADDRESS] , в квартирі [ADDRESS] цього будинку з грудня 2016 року фактично не проживає [PERSON] . Проте суд не може прийняти до уваги цей Акт як доказ припинення шлюбних відносин сторін з грудня 2016 року, оскільки сам факт непроживання особи за адресою реєстрації не свідчить про припинення шлюбних відносин, а цей факт в установленому законом порядку не встановлювався. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, на підставі договору купівлі-продажу № 2591 від 27.07.2001 року, укладеного на універсальній біржі «Південь», [PERSON] , належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.01.2014 року у справі № 490/13576/13-ц вказаний договір визнаний судом дійсним. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). З огляду на вищенаведені висновки суду щодо правил встановлення режиму спільного майна подружжя та його поділу, суд вважає встановленим, що вказані об`єкти нерухомості придбані сторонами в період шлюбу, а отже є спільним сумісним майном подружжя і частки у спільній сумісній власності на нього є рівними ( встановлена презумція відповідачем не спростована жодними доказами) . За такого , враховуючи принцип розподілу майна подружжя в натурі, вимоги розумності та добросовісноті, суд приходить до висновку про здійснення поділу цього майна шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині вказаної квартири за кожним. При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо належності їй вказаної квартири на праві особистої власності - оскільки жодними доказами [PERSON] , такого не довела і презумцію спільності майна подружжя не спростувала. Щодо вимог позову про зобов`язання [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] в корситуванні вказаною квартирою - то вони задволенню не підлягають за їх недоведеністю . Так позивачем не надано жодних доказів наявності таких перешкод, не надано жодних поясненб з цього приводу. Крім того, з огляду на позицію [PERSON] , щодо того, що вона вважала цю квартиру особистою приватною власністю, то такі вимоги є передчасними, оскільки право власності [PERSON] на спірну квартиру встановлено рішенням суду, а захист прав власника на майбутнє не передбачено нормами чинного законодавства. Щодо вимог первісного позову про стягнення коштів, які є спільною власнсітю подружжя. Так, [PERSON] в додаткових письмових поясненнях по суті спору просив стягнути з [PERSON] на його користь 3 630 723 грн 79 коп, які становлять половину коштів 7 261 447 грн 58 коп. , які перебували на рахунках [PERSON] , у наступних банківських установах : АТ "Акцент Банк"- 232 931 грн, ПАТ "Адіанс Банк" - 205 666 грн, АТ "УкрСиббанк" - 14 907,26 грн, ПАТ "Південний" - 460 131 грн, ПАТ "Кредо Банк" - 810 027,34 грн, ПАТ "Інтернаціонал Банк" - 200 000 грн, ПАТ "ПУМБ" - 4 727 318,78 грн та 610 466 грн 70 коп. Представник [PERSON] , надав суду письмові пояснення, в яких звертає увагу суду, що з відомостей, наданих банківськими установами на виконання вимог ухвали суду, вбачається, що на момент припинення шлюбуних відносин та в подальшому розірвання шлюбу, на рахунках [PERSON] були відсутні кошти, які можна було б визначити як спільну сумісну власність подружжя та врахувати при поділі. Так, згідно виписки по рахунку № [NUMBER] .USD, відкритого на ім`я [PERSON] в АТ "ПУМБ" вбачається, що цей рахунок був нею закритий 07.11.2018 року , при цьому грошові кошти у сумі 204 490 доларів США [PERSON] , зняла 28 липня 2018 року . вказані кошти були перенесені 28.07.2017 року як капіталізація депозиту, сам депозитний рахунок у розмірі 200 000 доларів США був відкритий щонайменше 27 липня 2016 року. При цьому суд зауважує, що доказів того, що вказані грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США були власними особистими коштами [PERSON] з огляду на вищевикладену позицію щодо презумпції спільного майна подружжя (яку відповідачка не спростувала) суду не надала. Також суд враховує, що ці кошти зняті з рахунку відповідачкою після розірвання шлюбу, доказів того, що вона зняла ці кошти зі згоди позивчач та використала набуті кошти на потреби сім`ї - остання суду також не надала. Визнати грошові кошти у сумі 204 490,39 доларів США, що перебували на рахунку № [NUMBER] .USD, відкритого на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у відділенні № 5 АТ "ПУМБ" в м.Одеса, спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 2 858 345 грн у якості компенсації 1\\2 частки у спільному сумісному майні подружжя. За такого вимоги перівсного позову щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації 1\\2 частки у спільному сумісному майні подружжя - а саме спільних грошових коштів, які перебували на депозитному рахунку, в розмірі 2 858 345 грн ( евівалент 102 245 доларів США за курсом НБу на час розпорядження цими коштами згідно даних , заазначених у банківскій пиписці по рахунку) - підлягають до задоволення. Щодо рахунків в інших банківських установах, про витребування даних про рух коштів по рахункам, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в яких заявляв клопотання позивач за первісним позовам, то у більшості банківських установ були відсутні такі рахунки, в інших - рахунки були закриті до 2017 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі; також частина рахунків була відкрита після липня 2018 року. Наведене стосується і банківського депозиту у розмірі 200 000 грн, відкритого на ім`я [PERSON] у АТ "Південний", який був закритий відповідачкою 07.05.2018 року. За такого, оскільки вказані грошові кошти були зняті з банківських рахунків [PERSON] в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та доказів того, що ними вона розпорядилася на власний розсуд та без погодження з [PERSON] та використала ці кошти не на потреби сім`ї суду не надано, то вказані грошові кошти не враховуються при поділі, в тому числі і шляхом стягнення компенсації половини їх о вартості на користь другого з подружжя. Щодо позовних вимог зустрічного позову. Так, як вбачається з матеріалів справи та Витягу РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області, 24.05.2016 року на ім`я [PERSON] , був зареєстрований автомобіль Хюндай Туссон, який 04.11.2021 року був перереєстрований на нового власника [PERSON] . Згідно Договору купівлі-продажу ТЗ, вказаний автомобіль був відчужений [PERSON] за ціною 100 000 грн. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину. Водночас пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину. З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо об`єктом поділу є нерухоме майно, тоді такий договір укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 69 СК України). Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна. Сімейні відносини як вид цивільних правовідносин можуть бути врегульовані крім СК України іншими нормативно-правовими актами. Оскільки СК України допускає регулювання сімейних відносин за допомогою договору, то при укладенні, виконанні і розірванні такого договору можуть застосовуватися й норми ЦК України. Зокрема, стаття 355 ЦК України передбачає два види спільної сумісної власності осіб: спільна сумісна або спільна часткова. При поділі або виділі в натурі частки з майна, що перебуває в спільній сумісній власності, вважається, що частки в співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено договором або законом. Частина третя статті 368 ЦК України встановлює, що майно, набуте подружжям у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Зазначені положення ЦК України збігаються з положеннями СК України щодо правового режиму спільного майна подружжя. СК України закріплює як право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте подружжям під час шлюбу (стаття 60 СК України), так і право поділу цього майна (стаття 70), а також право подружжя на укладання між собою договорів щодо поділу цього майна (стаття 9, частина перша статті 65, частина друга статті 69 СК України). У статті 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам СК України, інших законів України та моральним засадам суспільства. У частині першій статті 65 СК України закріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою. Також частина друга статті 69 СК України передбачає принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. Згідно зі статтею 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України. Отже, майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділено між ними як у рівних, так і в інших частках за взаємною домовленістю. Так, оскільки [PERSON] вказаний автомобіль був придбаний в період перебування у шлюбі з [PERSON] - то суд погоджується з твердженням позивача за зустрічним позовом, що цей об`єкт набув статусу спільного сумісного майна подружжя. При цьому суд зауважує, що доказів того, що цей автомобіль [PERSON] , придбав а за власні особисті кошти з огляду на вищевикладену позицію щодо презумпції спільного майна подружжя (яку відповідач не спростував) суду не надав. Також суд враховує, що цей автомобіль був проданий [PERSON] після розірвання шлюбу , він не заперечував і той факт, що відчудив його на корсить іншої особи без згоди [PERSON] . За такого вимоги зустрічного позову щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частку автомобіля, марки Хюндай Туссон в розмірі 50 000 грн.- підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову, і враховуючи пропорційність стягнення судового збору до задоволених позовних вимог відшкодуванню на користь позивачів за первісним та зустрічним позовами не підлягають ( шляхом вхзаємозарахування).

Outcome: partial