Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у неї є дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] 28 травня 2020 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. 30 листопада 2021 року шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. До липня 2023 року відповідач нестабільно, але сплачував на утримання дитини по 3000,0 грн. З липня 2023 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає та відмовився сплачувати кошти на утримання дитини. Відповідач працездатного віку, на цей час перебуває на службі в Збройних Силах України та отримує грошове забезпечення. Просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 02 січня 2024 року. У судове засідання 02 січня 2024 року з`явилась позивачка. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим відповідно до норм ст. 128 ЦПК України. На адресу місця реєстрації відповідача надсилалась поштова кореспонденція із суду, яка повернулась 26 грудня 2023 року з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 20). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). У судовому засіданні позивачка не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача у заочному порядку, про що протокольно постановив ухвалу, оскільки такий вважається повідомленим належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні суд поставив на обговорення питання щодо зупинення провадження у справі, оскільки відповідач перебуває у складі Збройних Сил України. Позивачка заперечила щодо зупинення провадження у справі, оскільки вона самостійно утримує дочку, коштів на утримання дитини не вистачає. Вважає, що зупинення провадження у справі призведе до затягування розгляду справи, порушить її інтереси та інтереси дитини. Вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі, суд виходить з такого. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи, предметом якої є право дитини на утримання, що потребує оперативного вирішення спору. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Хоча законодавством чітко й визначено підстави зупинення провадження у справі, проте зупинення провадження призведе до не вирішення протягом невизначеного часу питання стягнення аліментів, а, отже, будуть порушені інтереси дитини щодо належного фінансового забезпечення. За таких обставин, зважаючи на предмет спірних правовідносин, які стосуються інтересів дитини відповідача, утримання і забезпечення якої не можуть бути не реалізовані через тривалий розгляд справи, суд вважає, що зупинення провадження у цій справі, не буде обґрунтованим та не відповідатиме найкращим інтересам дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Крім того, зазначила, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем була досягнута домовленість, що відповідач на утримання дочки щомісячно буде сплачувати кошти у розмірі 3000,0 грн. З липня 2023 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає та відмовився сплачувати кошти на утримання дитини. Відповідач повідомив їй, що йому не вистачає 20000,0 грн на утримання дружини, іншої дитини та спільної дочки сторін. Вона одна утримує дочку, коштів на утримання дитини не вистачає, оскільки її щомісячний дохід становить 10 - 12 тисяч грн. Також, у неї є син від попереднього шлюбу. На цей час не одружена, одна виховує дітей. Відповідач на цей час має іншу сім`ю та у нього є ще одна дитина. Також, зазначила, що коли формувала позовні вимоги, то виходила з того, що дохід відповідача становить 20000,0 грн на місяць і вона буде отримувати аліменти у розмірі по 5000,0 грн щомісячно. Заслухавши позивачку та надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком є [PERSON] , відповідач у справі, а матір`ю - [PERSON] (а. с. 7). Згідно зі змістом позову 28 травня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб. Відповідно до копії рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю - [PERSON] (а. с. 9-10). Отже, суд установив, що позивачка є матір`ю [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно зі змістом копії листа від 21 серпня 2023 року № 2/1498 підтверджується, що відповідач призваний на військову службу по мобілізації 19 серпня 2023 року (а. с. 8). Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Нормами ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами п. 2-4 ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Нормами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 вищевказаної Конвенції в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд бере до уваги те, що відповідач, як батько дитини, має обов`язок забезпечити достатній рівень життя своїй дитині, а тому, розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини. Суд насамперед діє в інтересах дитини, з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний і достатній рівень життя. Водночас матеріальне забезпечення дитини є лише одним із обов`язків батьків, серед інших: виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя тощо. Суд враховує, що на цей час грошове забезпечення відповідача як військовослужбовця є доволі високим. Так, грошове забезпечення, яке отримує військовослужбовець у зв`язку із проходженням ним військової служби, зокрема під час мобілізації, залежить від його посади, військового звання, роду військ, місця служби і т.д., який складається із посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткові доплати та надбавки. Наприклад, за вислугу років, науковий ступінь та вчене звання, премії за виконання особливих завдань. Зокрема, постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 передбачаються додаткові винагороди військовослужбовцям під час дії воєнного стану у розмірі 30 000 грн із розрахунку на місяць. А за виконання бойових завдань безпосередньо в районах ведення бойових дій у розмірі 100 000 грн. Таким чином, у випадку задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі усіх доходів, їх сума становитиме значно більше, ніж 3000,0 грн чи 5000,0 грн, на які під час звернення до суду розраховувала позивачка. При цьому, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги те, що відповідач на цей час має на утриманні ще одну дитину, перебуває у складі Збройних Сил України, забезпечує оборону країни і йому, також, потрібні кошти для придбання спорядження чи інших речей, необхідних для ефективного виконання бойових завдань, збереження власного здоров`я, життя. З огляду на встановлені обставини справи, а саме те, що у позивачки не достатньо коштів для належного забезпечення дитини, яка проживає разом з нею, і так чи інакше, обов`язок щодо утримання та виховання дитини переважно лежить на позивачці, доказів протилежного відповідач суду не надав, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову. Також, суд ураховує надані в судовому засіданні позивачки пояснення про те, що вона розраховувала отримувати аліменти у сумі, яка є близькою до 5000,0 грн на місяць. З урахуванням наведеного вище, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000,0 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Позивачка звільнена від сплати судового збору, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Outcome: partial