Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

20.11.2023 року відповідно до ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В. від 19.10.2023 року, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В обґрунтування позову позивач вказала, що 03.06.2017 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Воскресенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, про що складено актовий запис № 14, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Втрачено почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У позовній заяві міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, у якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву визнає у повному обсязі, не заперечує проти її задоволення. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2017 року, про що складено відповідний актовий запис за № 14. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, від 27.11.2018 року, актовий запис № 11. На даний час між [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини відсутні, спільне господарство не ведеться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом було встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, продовжувати сумісне життя не бажають, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов у повному обсязі, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому судом не вирішувалося. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved