Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

В листопаді 2023 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про припинення права власності на 2/10 частки у спільному майні, виплату грошової компенсації вартості 2/10 часток у спільному майні та визнання права власності на рухоме майно, посилаючись на те, що 27 грудня 2007 року позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] .. Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, який відповідно до ст. 60 СК України являється спільним сумісним майном подружжя. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частки вищевказаного автомобіля. Спадщину після смерті останнього як спадкоємці 1 черги за законом в рівних частинах прийняли як позивачі, так і відповідачі по 1/10 частці автомобіля. Оскільки позивачами отримано свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , частка відповідачів на автомобіль марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, є незначною, припинення права на нього не завдасть їх інтересам істотної шкоди, просили суд припинити право відповідачів на 2/10 частки успадкованого автомобіля та визнати за позивачами право власності на вказаний автомобіль за [PERSON] на 2/3 частки автомобіля, [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частки автомобіля., виплативши відповідачам в рахунок компенсації вартості 2/10 частини автомобіля, грошові кошти кожному в розмірі по 28371 гривень, які було попередньо внесено на рахунок Держказаначейської служби України. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу у його відсутності. В частині вимог про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу просив залишити без розгляду. Представник відповідачів звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Черленівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис № 25. 11 листопада 2021 року, тобто під час перебування у шлюбі, [PERSON] зареєстрував за собою автомобіль марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Підставою перереєстрації автомобіля на нового власника стало договір купівлі-продажу № 8015/21/1/001133 від 05 листопада 2021 року, що підтверджується довідкою РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області № 31/24/29 від 20 червня 2023 року. Виходячи з вимог ст.ст. 60, 70 СК України вказаний автомобіль являється спільним сумісним майном подружжя, тобто кожним з подружжя [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частці автомобіля. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку автомобіля марки «Toyota Auris», державний номерний знак [NUMBER] , 2009 року випуску. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли як спадкоємці по закону 1 черги його дружина [PERSON] , неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] та його батьки [PERSON] , [PERSON] , звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 85/2022, відритої після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Унгуряну В.А.. 12 липня 2023 року приватним нотаріусом Унгуряну В.А. було видано свідоцтво про право власності [PERSON] на 1/2 частку автомобіля марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , як спільного сумісного майна подружжя. 12 липня 2023 року приватним нотаріусом Унгуряну В.А. було видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний автомобіль по 1/10 частці кожному та зареєстровано в реєстрі за № 1868, № 1869, № 1870. 01 вересня 2023 року приватним нотаріусом Унгуряну В.А. було видано [PERSON] , [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний автомобіль по 1/10 частці кожному та зареєстровано в реєстрі за № 2630, № 2631. Таким чином, відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/10 частки автомобіля марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що у відповідності до приписів ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу № 292/2023 складеного 10 липня 2023 року, вартість автомобіля марки «Toyota Auris», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 283719 гривень 59 копійок, а відтак вартість 1/10 частки вказаного автомобіля складає 28371 гривні 96 копійок (283719,59:10=28371,96) за кожним із відповідачем. Вказані грошові кошти відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 101 від 13 листопада 2023 року, були внесені позивачами на рахунок Держказаначейської служби України. Тим самим, частки відповідачів в розумінні ст. 365 ЦК України є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі. Автомобіль також не може бути поділений в натурі, оскільки він є індивідуально визначеним майном і неподільною річчю. Слід зазначити, що у силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358\~ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року по справі № 6-68цс12, та від 24 лютого 2016 року по справі № 6-2784цс15. Аналіз положень ст.\~365\~ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду України від 07 лютого 2019 року по справі № 686/17974/17). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що спільно володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем із відповідачами є неможливим, припинення права відповідачів на частку у спірному автомобілі не завдасть істотної шкоди їх інтересам, оскільки відповідачі отримають грошову компенсацію, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення сплаченого судового збору, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то з державного бюджету слід повернути [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1246 гривень 80 копійок, а іншу суму сплаченого судового збору слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно з кожного по 623 гривень 40 копійок на користь [PERSON] .. На підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 319, 358, 365 ЦК України, суд

Outcome: approved