Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

І.ПРОЦЕДУРА 25.09.2023 року позивач ТОВ "ІНФОКС" звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу у розмірі 8260,96 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року провадження по справі відкрито. 28.11.2023 рорку адвокат Касьяненко Ю.Я., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву. 08.12.2023 року від ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" до суду надійшла відповідь на відзив. 18.12.2023 року адвокат Касьяненко Ю.Я. подав до суду заперечення на відповідь на відзив. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС», однак відповідач послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8260,96 грн. за період з 01.09.2020 року по 31.07.2023 року, в зв`язку з чим позивач звертається до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами не погоджується та представник відповідача у відзиві посилається на те, що необхідно застосувати позовну давність, що будь-яких підстав щодо нарахування водовідведення позивач не надав, що з моменту тампування, а саме з 05.03.2018 року по теперішній час відповідач фактично позбавлена можливості користуватися не тільки послугами водопостачання, а і своєю квартирою взагалі. Також відповідач зазначає, що вимушена перебувати у знайомих, в зв`язку з чим відповідно до закону за період тимчасової відсутності споживача та членів його сім`ї вартість житлово-комунальних послуг може не сплачуватись. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з Договору дарування квартири від 09.11.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., та зареєстрована за вказаною адресою з 27.10.2009 року, про що суду надано відповідну довідку. Відповідач [PERSON] є споживачем послуг ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №304282 від 23.01.2020 року. Судом досліджено обґрунтований розрахунок боргу, складений позивачем по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.09.2020 року по 31.07.2023 року, споживач [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , мешканців - 1. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість [PERSON] складає 8260,96 грн. Судом досліджено відповідь ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" від 20.07.2023 року №Я-314, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] , нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюються за нормою водокористування на одну особу. З метою примусового стягнення заборгованості за спожиті послуги філією "Інфоксводоканал" подано позовну заяву та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року по справі №947/10753/21 стягнуто з [PERSON] борг за послуги водокористування у розмірі 1787,00 грн. Дане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20.02.2023 року. Тобто саме з 20.02.2023 року є встановлена судовими інстанціями заборгованість, яка досі не сплачена. Також у вказаному листі від 20.07.2023 року зазначено, що [PERSON] не надано жодного документального підтвердження відсутності у квартирі [ADDRESS] . Інформація щодо припинення надання послуг з водовідведення в квартирі [PERSON] з 05.03.2018 року не відповідає дійсності, оскільки при перевірці системи водовідведення фахівцями філії "Інфоксводоканал" у лютому 2019 року виявлено, що послуги з водовідведення надаються у повному обсязі. Так як [PERSON] поновлюється послуга з водовідведення самостійно, для здійснення коректних нарахувань необхідно здійснити перевірку стану мережі водовідведення. Однак здійснити обстеження на предмет роботи системи водовідведення квартири [PERSON] фахівцями філії 28.06.2023 року не вдалося в зв`язку з недопуском. Стороною позивача на підтвердження непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] суду надані: - Акт від 24.11.2023 року, складений [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та підтверджує, що [PERSON] не проживає в кв. 101 довгий період часу, приблизно з березня-квітня 2018 року. - Акт від 24.11.2023 року, складений [PERSON] , яка підтверджує, що [PERSON] з березня 2018 року по теперішній час проживає в її квартирі за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з тим, що в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , не має можливості повноцінно користуватися житлово-комунальними послугамиа, а саме користуватися водою та послугами водовідведення. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрована за вказаною адресою, особовий рахунок відкрито на [PERSON] , з якою позивачем укладено Договір про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №304282 від 23.01.2020 року. При цьому відповідачем [PERSON] не сплачуються в повному обсязі послуги водопостачання та водовідведення, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, розрахунок якої додано до позовної заяви. Доводи сторони відповідача [PERSON] щодо її тимчасового не проживання за вказаною адресою суд не приймає до уваги як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами в сенсі ст. ст. 77 ,78 ЦПК України. Надані стороною відповідача Акти від 24.11.2023 року [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє, оскільки підписи осіб, які їх складали не засвідчені належним чином, також не надано копій документів, що посвідчують особу вказаних знайомих відповідача. У відзиві на позов представник відповідача також просив про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позов поданий 25.09.2023 року, а розрахунок заборгованості наданий за період з вересня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності у три роки. Стосовно доводів сторони відповідача на незрозумілі належні до сплати суми відповідно до отриманих [PERSON] рахунків на оплату, зокрема за червень 2023 року та серпень 2022 року, суд зазначає, що суми, зазначені як перерахунок за обсяги 87,061 куб.м. та 93,758 куб.м., в розрахунку заборгованості не значаться, а нарахування здійснено відповідно до норми на 1 чол. - 6,697 куб.м., проти чого сторона відповідача не заперечувала. В ході судового розгляду справи з наданих письмових пояснень сторонами в заявах по суті спору вбачається, що в 2018 році в квартирі відповідача було виконано обмеження водовідведення. З 2019 року згідно з поясненнями сторони позивача заглушка відсутня та послуги надаються у повному обсязі. При цьому на підтвердження обставин щодо встановлення заглушки, так само як і на підтвердження її усунення суду будь-яких доказів не надано. Враховуючи, що позовні вимоги стосуються періоду з вересня 2020 року, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неотримання послуг з водовідведення, оскільки на підтвердження вказаних пояснень суду також не надано належних та допустимих доказів, в зв`язку з чим доводи сторони позивача щодо наявності заборгованості [PERSON] стороною відповідача не спростовані. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (Довідка до акта огляду МСЕК 12873), в зв`язку з чим підставаи для стягнення з неї судового збору відсутні.

Outcome: approved