Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] (яка змінила прізвище на [PERSON] ) звернулась до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до АТ КБ "Приватбанк ", треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М., Зміївський ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського МНО Бондар І.М. № 6569 від 11.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 44522,47 грн, таким що не підлягає виконанню; 2) стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 6569 від 11.07.2017 про стягнення з [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON] , [PERSON] ) на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № 238123-CRED від 10.07.2008 у розмірі 44522 грн 47 коп. Позивач вважає, виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість за кредитним договором була відсутня, позивач не надав доказів часткового або повного погашення заборгованості. Позивач не виконала умови договору щодо повернення отриманого кредиту, сплати процентів, штрафів. Представник також зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів діяв, отже виконавчий напис вчинений правомірно. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач надалазаяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідачау відзиві на позов просив розглянути справу без їх участі. Треті особи, які належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, пояснень з приводу поданого позову до суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи в наявності достатньо доказів для вирішення справи по суті, надання відзиву відповідачем, не надання позивачем відповіді на відзив, відсутність клопотань, які перешкоджають розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 11.07.2017 Приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 6569 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № 238123-CRED від 10.07.2008 у розмірі 44522 грн 47 коп. Відповідачем не спростовано, що кредитний договір № 238123-CRED від 10.07.2008не був нотаріально посвідчений. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліком документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Судом встановлено, що приватний нотаріус під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису керувався діючою нормою п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, виходячи з наступного. Так, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час його застосування, а саме 11.07.2017, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених в простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. Відповідачем не спростовані доводи позивача, що кредитний договір № 238123-CRED від 10.07.2008 не був нотаріально посвідчений Отже, враховуючи, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, при цьому кредитний договір не був посвідчений нотаріально, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доводи відповідача, які викладені у відзиву щодо наявності у нотаріуса усього переліку документів, які були необхідні для вчинення виконавчого напису, наявності дійсної заборгованості позивача за кредитним договором, не спростовують вищенаведених висновків суду та є юридично не вирішальними. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1610,40 грн. Також, суд вирішує питання щодо заходів забезпечення позову відповідно до положення ч.7 ст.158 ЦПК України.

Outcome: approved