Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

30.10.2023 рішенням Печерського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Паріс», треті особи: приватний нотаріус Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис№557 від 11.06.2020 року вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С при вчинені виконавчого напису на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» та стягнуто суму сплаченого судового збору. 05.12.2023 представник позивача [PERSON] - адвоката Мартинюк М.Р ., звернулась до Печерського районного суду м. Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме: просить ухвалити додаткове рішення у справі 757/30727/23-ц та стягнути з Тобмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн та стягнути з Тобмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 14681, 06 грн, стягнуті в рамках виконавчого провадження [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису №557 від 11.06.2020 року. Представник позивача разом із заявою про ухвалення додатковго рішення зазначила, розглянути справу у відсутність. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судовим розглядом встановлено, що 30.10.2023 рішенням Печерського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Паріс», треті особи: приватний нотаріус Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис№557 від 11.06.2020 року вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С при вчинені виконавчого напису на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» та стягнуто суму сплаченого судового збору. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи При визначенні суми відшкодування суд також має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19 ВС висловив наступну правову позицію «… нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. …суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак у матеріах справи містяться договір №12/1 про надання правовї допомоги від 20.06.2023 року, акт виконаних робіт за договором про надання правовї допомоги №12/1 від 20.06.2023 року, квитанція про сплату послуг в сумі 9000 грн від 04.09.2023 року. Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц, від 13 грудня 2022 року у справі №695/2483/20 дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Разом з тим, слід зазначити, що витрати відповідача на правову допомогу у сумі, склав 9 000 грн. повинні відповідати критеріямїх реальності, розумності та обґрунтованості. Дослідивши надані представником позивача документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, про задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 9 000 грн., такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт . Щодо ухвалення рішення в частинні безпідставно набутих відповідачем грошових коштів, необхідно зазначити, що 30.10.2023 року у вищевказаній справі було ухвалено рішення, яким позов задоволено та визнано виконавчий напис № 557, виданий 11.06.2020 таким, що не підлягає виконанню. Проте, в рішенні суду не зазначалось про повернення на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у сумі 14681, 06 гривень, стягнутих в рамках виконавчого провадження № 62894699 Відповідачем. Беручи до уваги пункт 1 частини 1 статті 270 Ц1ІК України, Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; Зазначаю, що Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, щодо ухвалення додаткового рішення в частиністягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 14681,06 грн.

Outcome: approved