Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом вказуючи, що з 12 вересня 2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки, подружнє життя між ними не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, вимушена була звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Стверджує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому, вона виховує та утримує дітей самостійно, але їй самотужки складно матеріально забезпечувати дітей всім необхідним. Натомість, вказує, що [PERSON] працездатний, дохід має достатній, інших осіб на утриманні не має, у зв`язку із чим має можливість сплачувати аліменти. А тому, звернулась до суду з відповідним позовом. Від позивачки та її представника, адвоката Турович О.М. до суду надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги визнає частково, а саме, погодився на сплату аліментів в розмірі двох тисяч гривень. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. З 12 вересня 2015 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Виконкомом Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області. Від спільного життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане Виконавчим комітетом Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області від 24 лютого 2016 року, та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що було видане 28 вересня 2019 року Корецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи те, що домовленість між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону\~України\~«Про державний\~бюджет\~України\~на 2023\~рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком до 6 років становить 2 272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на положення Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік", в 2023 році щомісячна сума аліментів не може бути менше: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 1 136 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1 416,50 грн. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 200 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved