Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

02.02.2017 [PERSON] звернулася із позовом у якому, із урахуванням заяви від 27.11.2017, просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. Ухвалою суду від 08.02.2017 відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 06.04.2017 вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 16.05.2019 провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 24.09.2020, провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 18.03.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 23.06.2021 позивача [PERSON] замінено на правонаступника - [PERSON] . Ухвалою суду від 16.11.2021 закрито підготовче провадження по справі. Ухвалою суду від 29.11.2022 скасовано заходи забезпечення позову. Узагальнені доводи учасників справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 04.03.2005 проживає у спірній квартирі. Вона є інвалідом 2 групи і прикута до інвалідного крісла, має поганий зір. 30.01.2017 вона дізналася, що на підставі договору купівлі-продажу власником квартири є відповідач, а в квартирі, окрім позивача, зареєстровано ще двоє осіб. У первинній позовній заяві позивачка заперечувала укладення договорі купівлі-продажу квартири. У заяві від 27.11.2017 [PERSON] фактично змінила підстави позову та зазначала, що вона уклала із [PERSON] договір довічного утримання а не купівлі-продажу, а. При цьому [PERSON] звертала увагу, що вона мала похилий вік, потребувала сторонньої допомоги, залишилася проживати у спірній квартирі, грошових коштів не отримувала. Також вказує, що квартира продана за заниженою вартістю. Позивачка просила поновити строк звернення до суду. Зокрема зазначала, що постійно проживаючи у спірній квартирі, дізналася про укладення договору із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.01.2017. Відповідачем подано відзив, мотиви якого зводяться до того, що медичні документи [PERSON] складені значно пізніше за оспорюваний договір. Дієздатність останньої була перевірено нотаріусом. [PERSON] підтвердила отримання коштів за квартиру, також вона отримувала документи для відчуження квартири. Остання прожовувала проживати у квартирі за згодою відповідача. Окрім цього, відповідач стверджує, що для купівлі квартири він брав кредит. Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності згідно якої, відповідач вказує про початок строку позовної давності із дати укладення оскаржуваного договору. Представник позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Обставини, встановлені судом. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.05.2005. Із паспорту громадянина України вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано у квартирі [ADDRESS] з 04.03.2005. [PERSON] є пенсіонеркою з 13.11.1994, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 26.01.1995. Остання знаходиться на обліку як дитина війни, що підтверджується довідкою від 04.02.2009. Також [PERSON] є інвалідом 2 групи з 22.01.2014, що підтверджується довідкою до акту МСЕК від 07.02.2014. [PERSON] долучено довідки від 04.03.2014 та від 29.01.2015 згідно яких їй у неї встановлено наявність захворювань, зокрема гіпертонічної хвороби 2 ступеню. [PERSON] також долучено довіку від 17.10.2016 із якої вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано місце проживання: [PERSON] з 04.03.2005; [PERSON] з 04.03.2005; [PERSON] з 27.08.2009. Окрім того [PERSON] долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2017, згідно якої власником спірної квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2005. Судом витребувано та отримано копію договору купівлі-продажу від 08.09.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Продаж вчинено за 5\~051 грн. У договорі вказано, що грошові кошти продавець отримала під час оформлення договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Квартира придбана зі згоди дружини [PERSON] [PERSON] . Відповідачем долучено довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про погашення заборгованості за кредитним договором від 08.09.2005. На запит суду КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» надало документи щодо відчуження спірної квартири, а саме дві заяви та банківську квитанцію, які підписані від імені [PERSON] . В судовому засіданні 20.12.2018 допитувалися свідки. Свідок [PERSON] вказував, що його мати допомагала [PERSON] та розказувала йому про укладення останньою договору довічного утримання. Також вказував, що у [PERSON] був підвищений артеріальний тиск. Свідок [PERSON] вказував, що бачив [PERSON] 15-20 разів за життя, йому відомо про укладення останньою договору довічного утримання. Свідок [PERSON] вказала про нормальний фізичний стан [PERSON] у 2005 році. Свідок [PERSON] вказала, що стан здоров`я [PERSON] був нормальним 10-12 років тому. Стан здоров`я останньої погіршився 5 років тому. Також вказала, що [PERSON] їй повідомляла про продаж квартир, показувала відповідний договір. Також свідок зазначила, що до [PERSON] приходила соціальна служба. Також 20.12.2018 у якості свідка допитувалася [PERSON] яка зазначала, що [PERSON] декілька разів приносив їй картоплю, з`являвся до неї один раз на рік. Згідно свідоцтва про смерть від 01.02.2019 [PERSON] померла [INFO] . Із огляду спадкової справи після останньої встановлено, що єдиним її спадкоємцем, що прийняв спадщину є [PERSON] (спадкоємцем за заповітом). [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону країни «Про судовий збір». Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності\~до приписів\~статей 12,\~81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №759/17065/14-ц зроблено висновок щодо застосування статті 229\~ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229\~ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)». Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з\~\~вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша\~статті 256 ЦК України). За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності. У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №464/5089/15 зроблено правовий висновок про те, що тлумачення частини першої та п`ятої статті 261 ЦК\~свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Згідно з частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. В першу чергу звертає на себе позиція [PERSON] , яка подаючи позов фактично заперечувала підписання будь-яких договорів із [PERSON] , а в подальшому згадала, що підписувала договір довічного утримання, а не купівлі-продажу. Такі дії вказують на те, що підстави позову можуть бути штучно підлаштовано позивачем задля задоволення позовних вимог. Окрім того, укладаючи у 2005 році договір довічного утримання та фактично не отримуючи такого протягом одинадцяти років (зі слів самої [PERSON] , допитаної у якості свідка), [PERSON] не зверталася за захистом своїх прав, зокрема й не ставила вимог про розірвання договору довічного утримання. Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу, що для задоволення позову позивач повинен був довести наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Проте жодного об`єктивного доказу на підтвердження вказаних обставин позивач не надав. Той факт, що [PERSON] на час укладення оскаржуваного договору досягла пенсійного віку не свідчить про можливість помилки щодо природи правочину. Решту документів щодо стану здоров`я датовані значно пізніше укладення договору. Показання свідків є суперечливі, в більшості ґрунтуються на словах інших осіб. Тому на підставі показів свідків не можливо прийти до переконання про помилку [PERSON] щодо природи правочину. Відтак вбачається, що наведені позивачем підстави позову є голослівними. Зважаючи, що [PERSON] зверталася до БТІ для отримання документів з метою укладення договору купівлі-продажу, самостійно підписала договір купівлі-продажу, підтвердила факт отримання коштів за продаж квартири, зважаючи, що жодних обставин, які б перешкоджали їй розуміти природу правочину не встановлено суд приходить до переконання про недоведеність заявлених позовних вимог, що має наслідком відмову у задоволенні позову. Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності то суд погоджується із доводами відповідача про те, що такий строк розпочав свій перебіг в моменту укладення оскаржуваного договору. Наведений для поновлення відповідного строку факт отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не можна визнати об`єктивним. Разом із тим, відмову у позові за безпідставністю виключає можливість відмовити у позові з підстави пропуску позовної давності. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому судом їх аналіз не здійснюється. Оскільки позивачка була звільненою від сплати судового збору, а відповідач не заявив до стягнення судових витрат, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed