Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якому вказував, що згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2019 року у справі №473/896/19 з нього на користь [PERSON] (на час вирішення спору - [PERSON] ) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2019 року та до повноліття дитини. На підставі судового наказу 09 квітня 2019 року старший державний виконавець Київського відділу ДВС м. Одеси Іскра С.І. відкрив виконавче провадження, 02 березня 2021 року виніс постанову про накладення арешту на усе майно боржника та з метою виконання судового рішення проводив нарахування аліментів у значно завищеному розмірі. Однак [PERSON] не працевлаштований, має на утриманні непрацездатного батька (інваліда другої групи) та здійснює постійний догляд за ним, жодних доходів (за винятком компенсації за надання соціальних послуг батькові) не отримує, а тому не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи вказані обставини, позивач на підставі ст. 192 СК України просив зменшити розмір аліментів на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 05 жовтня 2023 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 23 жовтня 2023 року від представниці відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому представниця відповідачки просила відмовити у задоволенні позову. При цьому вказувала на: - безпідставність тверджень [PERSON] про нарахування йому державним виконавцем аліментів у значно завищеному розмірі, ніж встановлено у рішенні суду; - відсутність передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є працездатною особою, мешкає окремо від батьків, має можливість працевлаштуватися та заробляти собі на життя. Водночас батько позивача має самостійний дохід (пенсію), не потребує постійного стороннього догляду, в тому числі з боку сина; - безпідставність вимоги про зменшення розміру аліментів у спосіб, про який просить позивач - про стягнення аліментів у розмірі не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це є встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, який не підлягає зменшенню. 13 листопада 2023 року від представниці позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому вона вказувала на те, що матеріали справи (з урахуванням додатково долучених до відповіді доказів) містять достатньо доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема наявності підстав для зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити у повному обсязі. 16 листопада 2023 року від представниці відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представниця відповідачки наполягала на необхідності відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що надані стороною позивача докази не вказують на наявність обставин, що є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, який до того ж не підлягає зменшенню у спосіб, про застосування якого просить позивач. 21 листопада 2023 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи без самостійних вимог - Київського відділу ДВС м. Одеси в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, їх представників та представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2019 року у справі №473/896/19 з [PERSON] на користь [PERSON] (на час вирішення спору - [PERSON] ) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2019 року та до повноліття дитини. На підставі судового наказу 09 квітня 2019 року старший державний виконавець Київського відділу ДВС м. Одеси Іскра С.І. відкрив виконавче провадження, 02 березня 2021 року виніс постанову про накладення арешту на усе майно боржника та з метою виконання судового рішення здійснював щомісячний розрахунок аліментів. Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, у якій також зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час вирішення спору дійсно не працевлаштований, має на утриманні непрацездатного батька (інваліда другої групи) та здійснює за ним догляд, жодних доходів (за винятком компенсації за надання соціальних послуг батькові) не отримує. Проте позивач не надав належних та достатніх доказів, що вказують на динаміку зміни його матеріального або сімейного стану у бік погіршення після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема не довів саме факту погіршення матеріального стану в порівнянні з минулим періодом його життя. Однак згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас вимога позивача про зменшення розміру аліментів шляхом їх стягнення у розмірі не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (в межах сплати ним аліментів у частці від заробітку) суперечить положенням ч. 2 ст. 182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, який не підлягає зменшенню, а саме імперативну вимогу, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому зменшення розміру аліментів, визначених у частці від заробітку платника, здійснюється за наслідками подачі позову про перегляд саме такої частки, а не встановленого законом гарантованого мінімального розміру аліментів. Задоволення вимог позивача у запропонований ним спосіб (з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України) фактично призведе не до зміни розміру аліментів, а: - в теорії - до одночасного стягнення аліментів як в частці від заробітку платника аліментів (1/4 частка), так і в твердій грошовій сумі (50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), що суперечить вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає, що аліменти присуджуються або у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі; - при практичній реалізації рішення - до стягнення аліментів у твердій грошовій сумі (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (не більше та не менше 50 відсотків)). Тобто задоволення вимоги призведе не тільки та не стільки до зменшення розміру аліментів, а фактично до зміни способу їх стягнення. Однак це виходить за межі вимог, що є предметом розгляду. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України ініціатором зміни способу стягнення аліментів може бути лише одержувач (а не платник) аліментів. За встановлених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed