Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Зміст позовних вимог та доводів позивача. В грудні 2021 року від адвоката Брек Л.О., яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява до АТ "Альфа-Банк", приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О.О., [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Т.А., з вимогами: - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 17.09.2021 11:19:26, приватний нотаріус Вахрушева Ольга Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ Харківської області, номер запису про право власності 44011952, власник Акціонерне товариство "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ 23494714, країна реєстрації: Україна, 03150, місто Київ, вул. Велика Василівська, 100; - визнати недійсним повідомлення АТ "Альфа-Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку боргу заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) серія та номер: 07/01 від 19.01.2021; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.11.2021 трикімнатної квартири [ADDRESS] , що був укладений між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , номер запису про право власності: 45361786, серія та номер: 2308, виданий 30.11.2021, видавник: Луніна Т.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу м. Харків; - витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; - стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 24 000,00 грн, пропорційно з кожного відповідача; - стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 2724,00 грн, пропорційно з кожного відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 13.12.2023 провадження в справі закрито в частині визнання недійсним повідомлення АТ "Альфа-Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку боргу заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) серія та номер: 07/01 від 19.01.2021 у зв`язку з відмовою представника позивачів в цій частині від позову. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.04.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 825/2-40/1/8-036. Відповідно до умов договору банк надав позивачу грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 10.11.2008, укладеної між банком та [PERSON] , внесені зміни до кредитного договору № 825/2-40/1/8-036 від 03.04.2008 та з 20.10.2008 встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 % річних. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 03.07.2008, укладеної між банком та [PERSON] , внесені зміни до кредитного договору № 825/2-40/1/8-036 від 03.04.2008 щодо пролонгації кінцевого терміну користування кредитом, відстрочки сплати основного боргу та збільшення ліміту кредитування. Розмір кредиту почав становити 46579,58 доларів США, кінцевий термін повернення 02.04.2023. Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 17.01.2011, укладеної між банком та [PERSON] , внесені зміни до кредитного договору № 825/2-40/1/8-036 від 03.04.2008, сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення додаткової угоди складає 42950,60 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 3301,97 доларів США. З 01.01.2011 процентна ставка встановлена у розмірі 15,87 %. Кінцевий термін повернення кредиту 02.04.2028. В забезпечення виконання кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 825/4-40/9/8-033 від 03.04.2008, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 41,8 ,кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 305020 грн., що в еквіваленті складає 60400 доларів США за офіційним курсом НБУ. Кінцевий термін погашення кредиту становить до 02.04.2018. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто зі [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №825/2-40/1/8- 036 від 03.04.2008 у розмірі 632624 грн 82 коп. Рішення суду набрало законної сили. Окрім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.09.2019, справа 641/4083/18, було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», до [PERSON] та, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №825/2-1/8-036 від 03.04.2008, яка складає 855 469 грн 89 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 60.4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом застосування процедури продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 745 561 (сімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн. Рішення набрало законної сили 14.09.2020. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63033554 з примусового виконання виконавчого листа № 641/4083/18, боржником за яким є [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 825/2-1/8-036 від 03.04.2008. 22.09.2021 приватним виконавцем Бабенком Д.А. прийнято постанову про повернення стягувачу виконавчого листа за виконавчим провадженням № 3033554 на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 277860757 від 04.10.2021 позивачам стало відомо про те, що 10.09.2021 банк зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності: 44011952. Підставою для державної реєстрації були: Іпотечний договір № 825/4-40/9/8-33 серія та номер 2292, виданий 03.04.2008, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю., Договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 3579, виданий 03.07.3009, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю., Договір про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 178, виданий 17.01.2011, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю, Договір № 3 про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 9380, виданий 07.12.2012, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю, протокол загальних зборів , серія та номер: 735/ОРК, виданий 09.09.2021, видавник: Акціонерне товариство «АЛЬФА БАНК», довідка про стан заборгованості, серія та номер: б.н., видана 09.09.2021, видавник: Акціонерне товариство «Альфа-банк», звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: б.н., 11.06.2021, видавник: ТОВ «Незалежна експертна компанія»; Договір кредиту, серія та номер: 825/2-40/1/8-036 від 03.04.2008, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк»/Сподарик Сергій Миронович, повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер 7/12, виданий 14.12.2020, видавник Акціонерне товариство «Альфа-банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер 7/12, виданий 14.12.2020, видавник: Акціонерне товариство «Альфа-банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер 7/01, виданий 19.01.2021, видавник: Акціонерне товариство «Альфа-банк», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер 7/01, виданий 19.01.2021, видавник: Акціонерне товариство «Альфа-банк». Підставою внесення запису про право власності стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 17.09.2021 11:19:26, приватний нотаріус Вахрушева Ольга Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, м. Харків. З Інформаційної довідки № 288185771 від 03.12.2021 позивачі дізнались про те, що банк та [PERSON] 30.11.2021 уклали договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , номер запису про право власності: 45361786, серія та номер 2308, виданий 30.11.2021, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. 03.12.2021 позивачі не змогли потрапити в квартиру, яка є їх єдиним постійним місцем проживання, з підстав того, що [PERSON] змінила замки на вхідних дверях, чинить перешкоди в отриманні речей позивачів, які залишились в квартирі. Більше того, на утриманні [PERSON] перебуває неповнолітня донька, яка є інвалідом з дитинства, має численні хронічні захворювання, і потребує спеціального догляду та лікування. Відповідач [PERSON] позбавила можливості користуватися необхідними дитячими речами та ліками. Фактично позивачі позбавлені права користуватись та володіти (проживати) в іпотечній квартирі без судового рішення про їх виселення або визнання такими, що втратили права користування житлом. Порушення прав позивачів полягає у прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності за банком з порушенням ст. ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 33, 36, 37, 39, 41 Закону України «Про іпотеку». Позивачів неправомірно позбавлено права власності, а набуття банком у власність предмета іпотеки відбулось з порушенням ст. 13 ЦК України, ст. ст. 33, 35-37, 41 Закону України «Про іпотеку», пунктів 4.1, 4.5 Договору іпотеки. Банк порушив право [PERSON] , як майнового поручителя, за ст. ст. 11, 17 Закону України «Про іпотеку». Позовні вимоги до банку та приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. полягають в оскарженні прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасуванні відповідно до ст. 26 Закону України України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порушення прав [PERSON] полягає в укладенні між банком та [PERSON] договору купівлі-продажу іпотечного майна, яке вибуло із законного володіння без достатніх правових підстав та в порушення положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тому договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, а майно підлягає витребуванню із незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України. Зазначили, що примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки приватним виконавцем Бабенком Д.А. в межах виконавчого провадження № 63033554 відбувалось би із забезпеченням захисту прав на користування та проживання в іпотечному майні малолітніх [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н. шляхом отримання дозволу органів опіки на примусову реалізацію предмета іпотеки. Натомість, обрання відповідачем позасудового задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття предмет іпотеки у власність, після прийняття Комінтернівським районним судом м. Харкова рішення від 06.09.2019, справа 641/4083/18, про звернення стягнення на предмет іпотеки є зловживанням своїм правом на шкоду позивачам у цій справі. Таким чином, банк, реалізувавши своє право кредитора/іпотекодержателя за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 39, ст. 41 Закону України «Про іпотеку») не вправі був реалізовувати право на позасудовий порядок задоволення вимог кредитора/іпотекодержателя за ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 4.1. Договору іпотеки, Іпотечний договір № 825/4-40/9/8-033, серія та номер 2292, виданий 03.04.2008 року, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю. (надалі-Договір іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягненння на предмет іпотеки. Пунктом 4.5 Договору іпотеки сторони передбачили, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1 на підставі рішення суду; або 4.5.2 на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановлених статтею Закону України «Про іпотеку»; або 4.5.4 шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладання договору купівлі-продаж предмета іпотеки іпотекодержателем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 38 3акону України «Про іпотеку»; або 4.5.5 шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». 4.6. У разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначеному у рішенні суду, а саме: 4.6.2 або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.09.2019, справа 641/4083/18 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №825/2-1/8-036 від 03.04.2008, яка складає 855 469 грн 89 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом застосування процедури продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 745 561 грн. Таким чином, банк обрав та реалізував спосіб захисту порушеного права як кредитора та іпотекодержателя відповідно до п. п. 4.5.1, 4.5.5, 4.6.2 Договору іпотеки та ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку». Однак, після реалізації способу захисту порушеного права кредитора/іпотекодержателя за рішенням суду та пред`явлення цього рішення суду на примусове виконання до приватного виконавця, банк, всупереч ст. ст. 13, 19, 20 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 4.5 договору іпотеки, повторно звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Одночасне обрання та реалізація банком способу захисту як в судовому так і у позасудовому порядку по задоволенню вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки - Закон забороняє та відносить такі дії до зловживання своїми правами, що в силу ст. 13 ЦК України є неприпустимим. Окрім того, на думку позивачів, розповсюджується ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит був укладений у іноземній валюті та рефінансування за додатковою угодою в національну валюту - гривню, на розповсюдження ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не впливає. Станом на час розгляду справи, право власності за банком в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутнє, тож визнання його припиненим в силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не потребується. Таким чином, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності на Предмет іпотеки за банком є ефективним та достатнім в силу Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». [PERSON] вважає, що поряд з інформацією, яка була зазначена нотаріусом в розділі «Підстава для державної реєстрації» державний реєстратор зобов`язана була зазначити вартість предмета іпотеки в межах якої відбулось задоволення вимог іпотекодержателя, а також розмір заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якого було набуто у власність предмет іпотеки, що державним реєстратором зроблено не було, а отже рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61947734 від 30.11.2021 15:37:06, приватний нотаріус Луніна Тетяна Анатоліївна. Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. є незаконним та підлягає скасуванню. Вищезазначена невідповідність є самостійною підставою для визнання рішення не правомірним та таким, що підлягає скасуванню. Позивачі зазначають\~про те,\~що жодного\~огляду та\~обстеження предмета\~іпотеки з\~метою визначення\~його ринкової\~вартості для\~укладання договору\~купівлі-продажу\~не проводився,\~вихідні дані\~щодо стану\~Предмета оцінки,\~оцінювачем зібрані\~не були,\~а отже\~не виконання\~вимоги законодавчих\~та нормативних\~актів під\~час укладання\~оскаржуваного правочину,\~свідчить про\~невідповідність договору\~купівлі-продажу,\~який є\~предметом оскарження,\~приписам Закону\~України «Про\~оцінку майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні». З огляду на те, що підстава виникнення права власності у відповідача відпала, а тому договір купівлі-продажу від 30.11.2021 був укладений без достатніх правових підстав, а тому підлягає визнанню недійсним. [PERSON] вважає, що [PERSON] є недобросовісним покупцем предмета іпотеки, набула дане майно без достатньої правової підстави, усвідомлювала, що відчужувана квартири може бути тільки іпотечним майном, а тому знала, що квартира зайнята попередніми власниками, що в квартирі проживає сім`я позивача, без попередження, у їх відсутність змінила замки на вхідних дверях та підключила охоронну сигналізацію. Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача [PERSON] є витребування майна із незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України. Рух справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24.12.2021 позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.02.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом заборони відчуження кв. [ADDRESS] до вирішення спору по суті. Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного станув Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави. Відповідно до акту приймання - передавання справ від 03.11.2022 до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/10117/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2022, зазначену справу передано в провадження судді Подмаркової Ю.М. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 07.11.2022 прийнято справу за вказаним позовом до провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 24.02.2023 за клопотанням представника позивачів витребувано: від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу міста Харкова Вахрушевої О.О. належним чином засвідчену копію реєстраційної справи про реєстрацію права власності за АТ "Альфа-Банк" на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 10.09.2021 11:19:29; від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу міста Харкова Луніної Т.А. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, а також копію договору купівлі - продажу від 30.11.2021 трикімнатної квартири [ADDRESS] , укладений між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , номер запису про право власності: 45361786, серія та номер: 2308, виданий 30.11.2021. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 13.07.2023 за клопотанням представника позивачів витребувано в Департаменті реєстрації Харківської міської ради належним чином засвідчені копії документів (реєстраційної справи), на підставі яких відбулась реєстрація права власності за АТ "Альфа-Банк" на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 10.09.2021 11:19:29. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 04.08.2023 замінено акціонерне товариство «Альфа-Банк» на правонаступника акціонерне товариство «Сенс банк» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська,100). Клопотання представника акціонерного товариства «Сенс банк» - адвоката Кравцової С.М. задоволено та поновлено відповідачу строк на подання відзиву, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Інші заяви по суті справи. Від представника Акціонерного товариства «Сенс банк» Крацової С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви, у разі задоволення позовних вимог повністю або частково просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір. На обґрунтування заперечень, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущенні щодо неправомірності набуття Іпотекодержателем права власності на спірне майно, а тому вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. На підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», було оформлено право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належала на праві власності позивачу. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, також є відповідне іпотечне застереження в п. п. 4.5, 4.5.3. Договору іпотеки, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та міститься у Іпотечному договорі. На адресу Іпотекодателів двічі, з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалися повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. У зазначених повідомленнях Позичальника попереджено про те, що у разі невиконання відповідної вимоги протягом 30-денного строку Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Повідомлення направлені цінним рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення та були особисто отримані адресатами. 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і суд, перш ніж вирішувати питання про застосування до спірних правовідносин положень зазначеного Закону має перевірити наявність умов його застосування, а саме: відсутність згоди власника на відчуження іпотечного майна, факт проживання позивача у іпотечній квартирі, відсутність у нього іншого житлового майна, в тому числі такого що було відчужене після укладення іпотечного договору з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, тощо. Проте, у матеріалах справи відсутні докази одночасної наявності всіх умов, за яких діє мораторій. Крім того, у даному випадку положення вищевказаного Закону України застосуванню не підлягають, оскільки звернення стягнення на квартиру Позивача, як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у позасудовому порядку. При перереєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» жодних примусових дій, як опис, оцінка, виставлення на торги не здійснювалося, виконавче провадження не відкривалося. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду по справі № 464/8589/15-ц від 09.12.2019 викладено таку правову позицію: «тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавтм шляхом підписання відповідного договору. За таких обставин правильним є висновок судів про те, що положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі)». Таким чином, не заслуговують на увагу доводи позивачів, що Закон про мораторій діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній вад будь-який спосіб. Закон України про мораторій не застосовується до позасудового способу звернення стягнення, коли державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем не у примусовому порядку, а згігно 37 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, на даний час мораторій вже припинив свою дію. Так, відповідно до п. 2. Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1381-ІХ від 13.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» визначено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. При цьому Закон № 1381 -IX від 13.04.2021 набрав законної сили 23.04.2021, Закон України "«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив свою чинність з 23.09.2021. Таким чином, прощення боргу, на яке посилаються позивачі, зазначаючи про його нібито «недійсність», відбулось після застосування Іпотекодержателем позасудового способу врегулювання спору, передбаченого ст. ст. 36, 37 Закону України, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (іпотечного застереження в Іпотечному договорі). Отже, в даному випадку, прощення позивачу суми боргу за кредитним договором відбулося не за власним рішенням кредитор, а на виконання вимог Щакону України «Про іпотеку». Факт ймовірного (недоведеного належними та допустимими доказами) повідомлення позивача про прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитним договором не може свідчити про його недійсність, а тим більше впливати на правомірність самого набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивачів адвокат Брек Л.О. у судовому засіданні 15.11.2023 наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Заявила про відмову від позову в частині визнання недійсним повідомлення АТ "Альфа-Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку боргу заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) серія та номер: 07/01 від 19.01.2021. У судове засідання 13.12.2023 представник позивачів не прибула, надала заяву про розгляд справи без її та позивачів участі, у поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Кравцова С.М. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовної заяви заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О.О. надійшла до суду заява, в якій остання зазначала, що заперечує проти позовних вимог, просила розгляд цивільної справи проводити за її відсутності. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, клопотань на адресу суду не направляли. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, ураховуючи надходження від представника позивачів, представника відповідача АТ «Сенс Банк», відповідача приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. клопотань про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи що відповідач та третя особа повідомлені про дату, час та місце судового засідання, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи, неявка вказаних учасників справи у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 03.04.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 825/2-40/1/8-036, відповідно до якого надані грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 825/2-40/1/8-036 від 03.04.2008, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 825/4-40/9/8-033 від 03.04.2008, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 305020 грн., що в еквіваленті складає 60400 доларів США за офіційним курсом НБУ. Відповідно до п. п. 4.5.1, 4.5.3 п. 4.5 Іпотечного договору: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з укладеного 17.01.2011 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , Договору про внесення змін до Іпотечного договору № 825/2-40/1/8-036, пункт 4.5 викладено в новій редакції: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1 на підставі рішення суду; або 4.5.4.1 шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». (а. с. 7-8 т. 2) Як вбачається з укладеного 07.12.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , Договору про внесення змін до Іпотечного договору № 825/2-40/1/8-036, зокрема п. 1.3, пункт 4.5 слід читати в такій редакції: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1 на підставі рішення суду; або 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». (а. с. 9-10 т. 2) Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26.12.2017, справа № 641/4735/17, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, зі [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 825/2-40/1/8-036 у розмірі 632624 грн. 82 к. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06.09.2019, справа 641/4083/18, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 825/2-1/8-036 від 03.04.2008, яка складає 855 469 грн. 89 к. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 60.4 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом застосування процедури продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 745 561 грн. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 17.09.2021 11:19:26, приватним нотаріусом Вахрушевою О.О., Харківський міський нотаріальний округ Харківської області, зареєстровано право власності за Акціонерним товариство "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ 23494714, номер запису про право власності 44011952, на квартиру [ADDRESS] . Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував умов Договору кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка погашена не була. Виконання зобовязань за Договором Кредиту [PERSON] забезпечено Іпотечним договором, укладеним між банком та майновим поручителем [PERSON] . Відповідно до статті 4 Іпотечного договору від 03.04.2008 у Іпотекодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», чинній на час виникнення правовідносин, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено, зокрема, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Відповідно до положень статті 46-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Частина 1 ст. 9 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ч. 9 ст. 15 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Із копії реєстраційної справи, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що позивачам на адресу їх проживання: [ADDRESS] , двічі направлялися повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вих. №7/12 від 14.12.2020 та вих. № 7/01 від 19.01.2021). У зазначених повідомленнях попереджено про те, що у разі невиконання відповідної вимоги, банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Повідомлення направлені цінним рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення та були особисто отримані адресатами. (а. с. 22-24 т. 2) Дана обставина не заперечувалася представником позивачів та слугувала підставою для звернення до суду із копотанням про закриття провадження в справі в частині визнання недійсним повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. АТ "Альфа-Банк" дотрималося встановленої положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на іпотечне майно. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 285747648 від 19.11.2021, 10.09.2021 на підставі рішення приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60425099 від 17.09.2021, за АТ "Альфа-Банк" зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності: 44011952. На підставі встановлених в судовому засіданні обставини справи, суд дійшов до висновку, що відповідач надав державному реєстратору повний пакет документів, який надав державному реєстратору право прийняти рішення про державну реєстрації прав на спірну квартиру. Відтак державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена з дотриманням вимог вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127. Що стосується тверджень позивача про порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то слід зазначити наступне. 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. № 1304-VII, пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Суд критично оцінює доводи позивачів в цій частині, оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Крім того, згідно з пунктом 4 вказаного Закону та протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Судом при постановленні рішення також враховується і правовий висновок, викладений Верховним Судом у Постанові від 02.10.2019 року у справі № 201/7030/17, відповідно до якого чинним законодавством передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. З наведеного вбачається, що позасудовий порядок є добровільним способом врегулювання, а не примусовим, а Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014року № 1304-VII вказує саме про примусові порядки. Аналогічні за змістом висновки викладені і у Постановах Верховного Суду від 12.07.2018 року у справі № 372/977/16, від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц; від 21.11.2018 року у справі № 640/17931/16. Отже положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Саме такий правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі №464/8589/15-ц. Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі аналізу наведених положень закону у взаємозв`язку з дослідженими судом обставинами та матеріалами справи суд дійшов висновку, що позивачі як іпотекодавці надали згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, оскільки такі умови передбачені умовами дослідженого в судовому засіданні іпотечного договору. Як вбачається з умов договору іпотеки, позивач надав свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В Іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Тобто, підписавши Договір іпотеки, сторони обумовили всі його умови, в тому числі узгодили порядок позасудового врегулювання спору. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. При розгляді справи було встановлено, що ані кредитний договір, ані договір іпотеки квартири у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був. Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Досліджуючи надані учасниками справи докази, суд приходить до висновку про те, що право власності на спірну квартиру перейшло до банку, в тому числі у порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" від 25.12.2015 року № 1127, тобто державний реєстратор, під час вчинення відповідних дій, діяв в межах норм чинного законодавства України. Вказане свідчить про безпідставність тверджень сторони позивача щодо підстав для скасування державної реєстрації. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Також судом приймається до уваги висновок, викладений Верховним Судом у Постанові від 17.07.2019 року у справі № 466/2820/16-ц, відповідно до якого зазначено, що згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Суд не вбачає підстав для відступу від вищевказаних правових висновків. За відсутності належних та допустимих доказів, суд вважає безпідставними твердження позивачів про те, що за адресою: [ADDRESS] проживали малолітні діти [PERSON] і звернення стягнення на предмет іпотеки є порушенням їх прав. При цьому, зауважує, що під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки судом, про дані обставини відповідачами повідомлено не було та судом не перевірялись. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Суд, проаналізувавши надані докази, доходить висновку, що відсутні докази того, що [PERSON] незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном. Так на час укладення договору купівлі-продажу квартири не існувало будб-яких обмежень щодо продажу квартири. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Оскільки суд дійшов висновку про правомірність переходу до банку права власності на предмет іпотеки, за недоведеності дій [PERSON] , як недобросовісного набувача, відсутні підстави для визнання недійсним договіру купівлі-продажу від 30.11.2021 року трикімнатної квартири [ADDRESS] , що був укладений між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , номер запису про право власності: 45361786, серія та номер: 2308, виданий 30.11.2021, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу м. Харків, та витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , судові витрати покладаються на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed