Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 07 листопада 1992 року виконавчим комітетом Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 27. Від шлюбу мають вже повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають окремо. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що з 2005 року їх сімейна пара перестала спільно проживати та повністю припинили спілкування та побачення. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження його суперечить спільним інтересам. Спільне життя з відповідачем не склалось, так як втрачено почуття любові один до одного, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Також, не ведеться спільне господарство та відсутні соціально-побутові відносини. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним, оскільки примирятись вона не має наміру. Також просила після розірвання шлюбу, прізвище їй не змінювати. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 07 листопада 1992 року виконавчим комітетом Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 27, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають вже повнолітніх дітей. Шлюбні стосунки припинені з 2005 року через втрату почуття любові, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Спір про розподіл майна на даний момент відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved