Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 19.01.2022 звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В поданій до суду позовній заяві просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою [ADDRESS] , за період з 01.11.2017 по 31.12.2021 в розмірі 46176,24 грн, інфляційні втрати та 3 % річних. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 відрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] 08.02.2022 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що розрахунок заборгованості зі сплати за послуги гарячого водопостачання є безпідставним, здійснений без врахування факту встановлення лічильника. Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності; не погоджується з вимогами про нарахування 3 % річних і інфляційних втрат. Вважає, що відсутні докази того, що саме КП «Харківські теплові мережі» є належним позивачем у даній справі. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 справа прийнята до провадження суду. Сторони в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач КП Харківські теплові мережі» в період з 01.11.2017 по 31.12.2021 надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість вказаний період в розмірі 46176,24 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , та [PERSON] в період з 01.11.2017 по 31.12.2021, що є межами заявлених позовних вимог, у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в квартирі [ADDRESS] , є споживачами послуг, які надавалися позивачем. Оскільки відповідачі покладені як на споживачів обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості є повністю обґрунтованими. При вирішенні заяви відповідача про застосування судом пропуску позивачем строків позовної даності судом враховується наступне. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Судом встановлено, що позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом 19.01.2022 та просить стягнути з відповідачів заборгованості за отримані послуги за період з 01.11.2017, тобто в межах строків позовної давності. Послання відповідача в поданому до суду відзиву на позову заяву на ту обставину, що нарахування заборгованості за послуги гарячого водопостачання за період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року були зароблені без врахування показників лічильника не спростовують обґрунтованість позовних вимог. Натомість, як вбачається з наданої до суду відповідачем інформації (а.с. 35), датою переданих показань є дата 27.01.2022, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом. Твердження відповідача про відсутність письмового договору між сторонами, на що також вказує відповідач, не заслуговує на увагу, оскільки як встановлено судом, послуги позивачем надавалися, а відповідачами споживалися, що свідчить про наявність фактичних правовідносин. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК\~України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст.\~7\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК\~України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому суд приходить до висновку, що з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання, які отримані за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2017 по 31.12.2021 в розмірі 46176,24 грн., інфляційні втрати в сумі 3452,77 грн, 3 % річних в сумі 1353,76 грн, всього 50982 грн 77 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved