Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] [PERSON] , тривалістю три місяці. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її розгляд доручено судді В.В.Васильченку. Ухвалою Заліщицького районного суду від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує і просить задоволити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак надіслав письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності та не заперечує проти позову. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до такого висновку та встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] народився [INFO] в с.Яворів Долинського району Івано-Франківської області. З 2010 року в цивільному шлюбі, проживає із дружиною в с.Нирків Заліщицького району (в даний час Чортківського району) Тернопільської області. Поряд із його будинком, по сусідству проживала [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Діти [PERSON] тривалий час, разом із сім`ями, постійно проживають за кордоном України, рідко приїжджали та не надавали потрібної допомоги матері, опікувався постійно нею [PERSON] , купляв та привозив продукти харчування, допомагав в оформленні технічної документації та права власності на її будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться. [PERSON] неодноразово говорила, що складе заповіт на його користь. У перших числах листопада 2013 року [PERSON] поїхав на роботу в м.Усинск Республіки Комі Російської Федерації, де працював до 2017 року. Коли [PERSON] повернувся проживати в с.Нирків у 2018 році, то дізнався, що [PERSON] померла [INFO] . Її діти дозволили позивачу побудувати будинок по [ADDRESS] ), так як їм була відома воля матері щодо розпорядження майном. Домовились, що з часом діти перепишуть на позивача будинок матері і земельну ділянку, на якій він побудований. Складність вчинення цих дій полягала в тому, що необхідна була одночасна присутність усіх трьох дітей, для візиту до нотаріуса, які проживають в різних країнах, та рідко приїжджають в Україну. На даний час позивач завершив будівництво та проживає, без реєстрації в будинку по [ADDRESS] . Про існування заповіту, складеного [PERSON] 22.12.2012 року позивачу нічого не було відомо. Від жительки с.Нирків, яка в 2012 році працювала в Солоненській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області позивач дізнався про існування заповіту, яким [PERSON] заповіла свій будинок та земельну ділянку, на якій він побудований [PERSON] . Тому в листопаді 2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Лучків І.В. з метою спадкування майна за заповітом після смерті [PERSON] . Листом від 30.11.2022 року № 70/01-16 нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний термін, передбачений ст.1270 ЦК України, та рекомендувала звернутись із позовною заявою до суду. Своїм правом на прийняття спадщини після смерті, 10.11.2013 року [PERSON] , [PERSON] вчасно скористатися не міг, так як не знав про наявність складеного спадкодавицею заповіту на його ім`я. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ч.1 ст.1272 ЦК України, зокрема регламентовано, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак, приписами частини 3 вищевказаної статті ЦК України вказано, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26 червня 2019 року №61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до роз`яснень наданих постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, зокрема п.24, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Суд вважає підставними доводи позивача стосовно того, що необізнаність його як спадкоємця про наявність заповіту, є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі Ilhan v. Turkey від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.10 ч.4 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі, зокрема п.11 абз.6, судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає, що визнання представником відповідача даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід задовольнити повністю, визначити позивачу додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання законної сили даним судовим рішенням для прийняття спадщини після смерті, [INFO] , [PERSON] . Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу між сторонами судових витрат по даній справі, суд із врахуванням того, що позивачка не порушувала питання про стягнення в її користь з відповідача понесених судових витрат по справі, вважає, що судові витрати по справі слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. А,\~тому,\~

Outcome: approved