Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Оккерт Ю.О., яка діє на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.09.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 04.10.2023 серії АР №1143345, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001756 від 31.08.2018 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить: 1) поновити строк для оскарження виконавчого напису реєстраційний номер №3605 від 22.09.2020, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.; 2) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстраційний номер №3605 від 22.09.2020, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 146-0111005/ФКВ-08 від 07.08.2008 в загальному розмірі 404 399, 13 грн.; 3) стягнути з ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. Позов обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням ст.ст. 80,87,89 Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки його було вчинено на копії кредитного договору, при його вчиненні нотаріусом не було перевірено безспірність нарахованої заборгованості, не перевірено строку позовної давності, оскільки договір діяв до 06.08.2015, тому позовна давність спливла ще 05.08.2018. Нотаріус не перевірив направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень; нотаріус не повідомив Боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису. Крім того, по вказаному у виконавчому написі кредитному договору з нього вже було стягнуто заборгованість на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2014. Рішення суду фактично було виконано під час примусового стягнення у виконавчому провадженні № 57379786, відкритому 11.10.2018 Комунарським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про що державним виконавцем 03.10.2019 було прийнято відповідну постанову про закриття виконавчого провадження. Про існування спірного виконавчого напису йому стало відомо лише 19.09.2023 після того, як він звернувся до відділення банка для переоформлення банківської картки. Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останніх. Відповідачем вказані документи отримані особисто уповноваженими особами. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином. Відповідачем відзив на позов не поданий. 07.11.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли: 1) заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягненню 50 % від сплаченого судового збору; 2) про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 гривень. Треті особи пояснення щодо позову не подали. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.08.2008 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було укладено Кредитний договір №146-0111005/ФКВ-08. 30.06.2010 між TOB «Український промисловий банк», АТ «ДельтаБанк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за умовами якого ПАТ «ДельтаБанк» став новим кредитором та набув право вимоги за Кредитним договором від 07.08.2008 № 146-0111005/ФКВ-08. З пояснень позивача, не спростованих учасниками справи, у зв`язку з неповним погашенням грошових коштів, у нього виникла заборгованість за вказаним договором, що призвело до примусового стягнення боргу. Так, 23.07.2014 заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, (справа №333/2815/14-ц, провадження №2/333/1592/14) з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №146-0111005/ФКВ-08 від 07.08.2008, яка виникла станом на 13.12.2013 склала 100 561,23 гривня, з яких: тіло кредиту 67 411,52 гривень, відсотки 27 170,21 гривень, комісія за ведення кредиту 5 979,50 гривень. Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єременко Катериною Валеріївною 11.10.2018 відкрито виконавче провадження №57379786 з примусового виконання виконавчого листа №333/2812/14-ц, виданого 05.12.2014 Комунарським районним судом м. Запоріжжя. Постановою старшого державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Кабаченко Юлії Юріївни від 03.10.2019 виконавче провадження №57379786 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа було закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст..40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2021 (справа №333/2812/14-ц, провадження №6/333/12/21) в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду від 23.07.2014, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №146-0111005/ФКВ-08 від 07.08.2008 відмовлено з причин того, що вказане виконавче провадження №57379786 постановою державного виконавця від 03.10.2019 закінчено. Доказів того, що відповідна ухвала суду оскаржувалася та була скасована, сторонами не надано. 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис №3605, відповідно до якого з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», який на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором №2273/К від 02.07.2020 є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №146-0111005/ФКВ-08 від 07.08.2008 з усіма додатками та додатковими угодами у сумі 404 399,13 грн. 16.05.2021\~ТОВ «ФК\~Еліт Фінанс»\~звернулося до\~приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича з заявою про відкриття виконавчого провадження по справі. 17.05.2021 постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження №65443121 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Під час вчинення виконавчих дій приватним виконавцем 19.05.2021 було прийнято постанову про арешт коштів боржника. З вищевказаного, судом встановлено, що фактично звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, ТОВ ФК «Елі Фінанс» фактично мало намір повторно стягнути з боржника заборгованість, яка вже на момент вчинення виконавчого напису була сплачена у повному обсязі. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Відповідно до статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на вищевказане, а також оскільки позивачем фактично було виконано рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2014, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором №146-0111005/ФКВ-08 від 07.08.2008, а також те, що представником відповідача подано заяву про визнання позовних вимог суд приходить до вмотивованого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Таким чином, позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору в сумі 536,80 гривень = (1073,60/2) Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору - 536,80 гривень = (1073,60/2), оскільки нею заявлено відповідну вимогу. Щодо зауваження представника відповідача по зменшенню витрат позивача на правничу допомогу, суд приходить до того, що позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду не заявлялася вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Крім того, заява про орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем подана не була. З огляду на вищевказане, суд залишає без розгляду подану представником відповідача заву про зменшення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved