Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Приймак Л.І. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовано тим, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2019 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1400 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно,\~ починаючи з 15.03.2019 р. [PERSON] аліменти не сплачував, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 44 117, 16 грн, а неустойка за період з 01.03.2019 р. по 01.08.20233 р. склала 21 014,81 грн. Враховуючи викладене та з урахуванням ч.1 ст.196 СК України позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 21 014,81 грн. 15.11.2023 року судом постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.12.2023 р. представником позивачки адвокатом Приймак Л.І. було подано уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21 014,81 грн. У судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позовні вимог у відповідності до уточненого позову, поданого 18.12.2023 р. Відповідач в судові засідання не з`являється з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставіст. 280 ЦПК України, а також зі згоди позивачки, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи та, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 30.05.2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1400 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.03.2019 р. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше як 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів. Згідно роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37 цс18, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Із розрахунку державного виконавця, доданого до позову, вбачається, що свої аліментні зобов`язання [PERSON] не виконує належним чином, внаслідок чого за період з березня 2019 року по липень 2023 року його заборгованість по аліментам складає 44 117,16 грн. гривень. Представником позивачки адвокатом Приймак Л.І. надано помісячний розрахунок пені, згідно з яким її розмір, належний до сплати відповідачем, за період з 01.03. 2019 року по 01.08.2023 року (включно) складає 21 014,81 грн. У свою чергу відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, жодних заперечень щодо визначеної позивачем суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ним не надано. За таких обставин, суд доходить до висновку, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розрахований правильно. Враховуючи те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, оскільки доказів протилежного останнім не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір, як особа звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому його слід стягнути з відповідача на користь держави, у розмірі 1073,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved