Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач в липні 2023р. звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача пені в розмірі 20 367,69 грн., 3% річних в розмірі 3 700,13 грн. та інфляційні витрати у розмірі 20 990,50 грн., а всього 45 058,32 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2023 р. у цивільні справі № 643/686/20 апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2021 р. в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування - змінено, зменшено суму страхового відшкодування з 56 423,60 грн. на 41 301,19 грн. та зменшено суму судового збору з 840,80 грн. на 315,60 грн. Також стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 7 562,50 грн. судових витрат. 20.07.2023 р. Відповідачем добровільно перераховано на рахунок Позивача недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 41 301,19 грн. На думку Позивача, ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило прострочення зобов`язання з виплати страхового відшкодування з 30.05.2019 р. по 20.07.2023 р., що стало підставою звернення Позивача до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2023 р. відкрито провадження в порядку позовного (спрощеного) з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача надали суду заяви про розгляд справу у їх відсутність. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність та письмовий відзив на позов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 04.04.2019 р. о 10:00 год у м. Харкові по пр.. Московському, 45 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Skoda Yeti, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Auris, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 р. по справі про адміністративне правопорушення № 643/5933/19 [PERSON] було визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Yeti, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № АМ/8188493, [PERSON] звернувся саме до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування. В подальшому страховиком 30.05.2019 р. було виплачено страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 15 987,76 грн. Не погодившись із визначеним Відповідачем розміром страхового відшкодування позивач звернувся до суду. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2021 р. у цивільній справі № 643/686/20 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування у розмірі 56 423,60 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.12.2021 р. з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] стягнуто судові витрати в розмірі 14 750,00 грн. Полтавського апеляційного суду від 15.06.2023 р. у цивільні справі № 643/686/20 апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2021 р. в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування - змінено, зменшено суму страхового відшкодування з 56 423,60 грн. на 41 301,19 грн. та зменшено суму судового збору з 840,80 грн. на 315,60 грн. Також стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 7 562,50 грн. судових витрат. 20.07.2023 р. Відповідачем добровільно перераховано на рахунок Позивача недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 41 301,19 грн. Позивач вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило прострочення зобов`язання з виплати страхового відшкодування з 30.05.2019 р. по 20.07.2023 р та просив застосувати до позивача спеціальну позовну давність. Згідно ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені. Оскільки, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено недоплачене страхове відшкодування 20.07.2023 р., Позивач просить стягнути пеню за останній рік, в межах позовної давності, а саме з 26.07.2022 р. по 20.07.2023 р. включно. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Посилання сторони відповідача на пропущення позивачем спеціального строку позовної давності суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, строк позовної даності починається не від часу ДТП, а від часу, коли відповідач зі спливом 90 днів з дня звернення позивача з приводу отримання регламентної виплати, її не здійснив, а по-друге, згідно п.п. 12, 19 «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину; у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому позивачем не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату регламентної виплати . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня у справі № 761/6406/16-ц втановв, що у разі простроченої страхової виплати зі стахової компанії стягується, окрім самої виплати,3% річних за весь період прострочення, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положеннястатті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннямистатті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Українияк спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Судом також, встановлено, що страхове відшкодування було визначено страховиком на підставі аварійного сертифікату № 66-D/54/0 від 20.05.2019 р., виконано оцінювачем після звернення страховика. Сума страхового відшкодування, була встановлена судом під час розгляду справи № 643/686/20 та відповідає тій, яка була визначена оцінювачем за замовленням Позивача. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Срахова компанія «Альфа - Гарант» на користь позивача [PERSON] пені в розмірі 20 367,69 грн., 3% річних в розмірі 3 700,13 грн. та інфляційні витрати у розмірі 20 990,50 грн., а всього 45 058,32 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved