Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Керівник Хустської окружної прокуратури Зовдун С. П. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області звернувся в суд з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. Позовні вимоги вмотивовані тим, що\~ в ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Хустського району Закарпатської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користуванні громадянином Російської Федерації\~ землею вказаної категорії. Згідно інформації Головного управління ДМС України в Закарпатській області від 19.07.2023 № 2101.03.1-7119/2101.01-23 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється громадянином російської федерації та документований посвідкою на постійне проживання в Україні з 11.04.2012, виданою ГУ ДМС у Закарпатській області. Також встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 520 від 06.10.2020, громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] ,\~ набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0,1600 га, з цільовим призначенням\~ для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: урочище Мочари, село Горінчово, Хустського району, Закарпатської області. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2020 (номер запису про право власності 38537622 від 06.10.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 54445299 від 06.10.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1242879821253). Проте упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2125382200:01:003:0273, [PERSON] не відчужив її. Належність [PERSON] до громадянства російської федерації підтверджується інформацією наявною у свідоцтві про право на спадщину за законом № 520 від 06.10.2020,\~ в листах Головного управління ДМСУ в Закарпатській області від 15.06.2023 за\~ № 2101.04.1-5918/2101.01-23 та від 19.07.2023 за\~ № 2101.03.1-7119/2101.01-23, а також в листі Головного управління СБУ в Закарпатській області від 12.05.2023 №58/5/2-761. Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 06.10.2021), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. В своїй позовній заяві позивач просить суд,\~ конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0,16 га, яка знаходиться за адресою: село Горінчово, урочище Мочари, Хустського району, Закарпатської області та належить на праві приватної власності громадянину російської федерації [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] , видана 11.04.2012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1242883721253. Стягнути з відповідача на користь Закарпатської обласної прокуратури cплачений судовий збір за\~ подання\~ позову в\~ сумі 2684 грн. та за заяву про забезпечення позову в\~ сумі 1342 грн. На адресу суду від прокурора Хустської окружної прокуратури Томаш Н.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області подав письмові пояснення відносно позову, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, а справу слухати у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце і час проведення розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином російської федерації та документований посвідкою на постійне проживання в Україні з 11.04.2012, виданою ГУ ДМС у Закарпатській області. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 520 від 06.10.2020, громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] ,\~ набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0,1600 га, з цільовим призначенням\~ для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: урочище Мочари, село Горінчово, Хустського району, Закарпатської області. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач порушив визначену ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, та як іноземний громадянин, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності, на теперішній час безперешкодно використовує спірну земельну ділянку на території України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземним громадянином [PERSON] , земельної ділянки, який не відчужив її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України), та ця норма є імперативною і не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 Цивільного Кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0.1600 га належить до нерухомого майна, в силу ч. 1 ст. 181 ЦК України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія виключно законодавчих актів України. Приписами ст. 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. При цьому, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного Кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом ч. 4 ст. 81 Земельного Кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується із ч. 1 ст. 145 Земельного Кодексу України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Однак, [PERSON] , всупереч вимог ч. 4 ст. 81 та\~ ч. 1 ст. 145 Земельного Кодексу України, будучи громадянином російської федерації, упродовж року після набуття права власності успадковану земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0,16 га добровільно не відчужив. Вказане порушення вимог земельного законодавства триває з 06.10.2021 (кінцевий строк відчуження земельних ділянок) по даний час. Тобто, в даному випадку має місце триваюче порушення вимог Земельного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 143 Земельного Кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Тому, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до ч. 1 ст. 143, ч. 2 ст. 145 Земельного Кодексу України є підставою для примусового припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Частиною 5 ст. 41 Конституції України зазначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, те, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 06.10.2020 по даний час), добровільно її не відчужив, є підстави для конфіскації земельної ділянки з кадастровим номером 2125382200:01:003:0273 площею 0,16 га за рішенням суду та продажу її на земельних торгах. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позов позивачем сплачено судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 2684 грн. та за заяву про його забезпечення у розмірі 1342 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 1038 від 26.09.2023 та № 1039 від 26.09.2023року, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь прокуратури необхідно стягнути 4026 грн. 00 коп. судового збору Враховуючи викладене,

Outcome: approved