Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

11 жовтня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що через автоматизовану систему виконавчого провадження позивач [PERSON] дізналася, що 11 листопада 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. відкрито виконавче провадження № 67482653 на підставі виконавчого напису № 70600, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М. від 28.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості у розмірі 13 958,05 гривень, а також винесено наступні постанови, а саме: 1) про стягнення основної винагороди від 11.11.2021 року; 2) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.11.2021 року; 3) про арешт коштів боржника від 26.09.2023 року; 4) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та доходи боржника від 26.09.2023 року. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою в зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача будь-які грошові, кредитні кошти, а також\~ не\~ укладав кредитні та/або інші договори з відповідачем. Правова природа та\~ підстави нарахування заборгованості позивачу не відомі. Заборгованість у сумі 13 958,05 гривень, яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами. Крім того, відповідачем (стягувачем) не було надіслано на адресу позивача вимогу про погашення простроченої заборгованості із зазначенням суми погашення та не було повідомлено про зміну кредитора в зобов`язанні. Такими діями відповідач (стягувач) позбавив позивача можливості добровільно виконати вимогу, яку б останній міг отримати. Отже, відповідачем були порушені норми п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень (обов`язок стягувача щодо надання тридцяти днів на добровільне виконання вимоги) та норми п. 5 ч. 1 ст. 27 цього Закону (відсутність попередження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження). При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованості або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] прохала суд визнати виконавчий напис № 70600, вчинений 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М., про стягнення з неї на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 13 958,05 гривень таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.33-35). Представник позивача адвокат Бобрищева І.Р. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, стягнути з відповідача. Відповідач ТОВ «Українські фінансові операції», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 24 листопада 2023 року від директора ТОВ «Українські фінансові операції» надійшло клопотання про зменшення розміру витрати на правничу допомогу із заявлених стороною позивача витрат у розмірі 4026,00 грн до 2000,00 грн, оскільки такий розмір витрат на правничу допомогу адвоката є явно завищеним та неспівмірним з розглядом даної категорії справ. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суду надано копію кредитного договору (пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) та заяву про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (акцепт) № 1430917 від 21.08.2019 року, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Верона» (ТМ «Гроші Всім») (позикодавець) зобов`язується надати [PERSON] (позичальник) грошові кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах терміновості, повернення та платності, в гривнях у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених Договором. Даний договір не містить нотаріального посвідчення (а.с.8-10, 56-60). 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу\~ Остапенком\~ Є.М.\~ на\~ підставі\~ статті\~ 87\~ Закону\~ України\~ «Про нотаріат» та\~ пункту\~ 2\~ Переліку документів,\~ за\~ якими\~ стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~ постановою\~ Кабінету\~ Міністрів\~ України\~ від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 70600, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія «Верона» на підставі Договору факторингу № 1-31/08-В від 31.08.2020 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 1430917 від 21.08.2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Верона» та [PERSON] . Стягнення\~ заборгованості\~ проводиться\~ за\~ період з 30.08.2020 року по 27.05.2021 року включно в сумі: 1500,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 826,50 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 11 231,55 гривень заборгованість за нарахованою пенею. За вчинення виконавчого\~ напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 13 958,05 гривень (а.с.7). На підставі виконавчого напису № 70600 від 28.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2021 року (ВП № 67482653) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість у розмірі 13 958,05 гривень (а.с.5-6). 11.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1395,81 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 298,84 грн (ВП № 67482653) (а.с.11-12). 26.09.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. були винесені постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (ВП № 67482653) (а.с.13-15). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та постановлено зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 67482653 про примусове виконання\~ виконавчого\~ напису\~ №\~ 70600 від 28.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 13 958,05 гривень. У ході судового розгляду відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог, у тому числі, нотаріально посвідченого кредитного договору № 1430917 від 21.08.2019 року, на підставі якого вчинявся спірний виконавчий напис. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати в позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику в порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року (справа № 554/6777/17). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Приватним нотаріусом Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис на підставі\~ пункту\~ 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017 року, отже і пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору в даній справі, вчинено 28 травня 2021 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Остапенком Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім цього, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи\~ викладене\~ вище,\~ суд\~ приходить\~ до висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] \~ слід\~ задовольнити та визнати виконавчий напис № 70600 від 28.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Позивач при поданні позовної заяви судовий збір не сплачувала, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Водночас, при поданні позову до суду позивачем було сплачено 536,80 гривень за подання заяви про забезпечення позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, при цьому сплатила судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн, а також сплачений судовий збір на користь позивача за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, крім судового збору, судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 30\~ вересня\~ 2023\~ року\~ між\~ адвокатом\~ Бобрищевою\~ І.Р. та клієнтом [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги № 4/2023 (а.с.22). Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу, акту приймання-передачі\~ правничих\~ послуг\~ від 11.10.2023 року № 2/20223, квитанції від 11.10.2023 року, позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4026,00 гривень (а.с.9-21). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. У поданому відповідачем клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу не наведено достатніх підстав для задоволення вимог представника відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з 4026,00 гривень до 2000,00 гривень. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 4026,00 гривень.

Outcome: approved