Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

14.08.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.05.2007 року між Акціонерно -комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем укладено кредитний договір №10-29/3396. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 110600 доларів США з погашенням кредиту на умовах та в порядку, передбачених договором кредиту, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 13.05.2017 року, із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Відповідач порушила графік погашення заборгованості за кредитом, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання. Станом на 18.06.2014 сума заборгованості за кредитним договором становить 124484, 50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014 року становить 1472352, 39 грн., та складається з: заборгованості по кредиту в сумі 74879,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014 року становить 885647,55 грн.; відсотків за користування кредитом в сумі 39438,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014 року становить 466464,77 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5348,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014 року становить 63256,24 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 4817,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014 року становить 56983,83 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 1472352,39 грн., здійснити розподіл судових витрат. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2015 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 1472352,39 грн. та судовий збір в сумі 3654,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2019 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2015 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 10-29/3396 від 14.05.2007 станом на 18.06.2014 у розмірі 1472352,39 грн. та судовий збір у сумі 3654,00 грн. Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2015 та постанову Київського апеляційного суду від 03.12.2019 скасовано. Справу № 752/13445/14 передано на новий розгляд до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.05.2021 прийнято цивільну справу № 752/13445/14 до свого провадження, встановлено загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання залучено АТ «Альфа-Банк» до участі у справі як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.12.2023 клопотання АТ «Альфа - Банк» про забезпечення доказів повернуто на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 117 ЦПК України, оскільки клопотання подано без додержання вимог ст. 117 ЦПК України, відсутній документ на підтвердження сплати судового збору. Відповідач не скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву. Натомість письмові матеріали справи містять апеляційну скаргу [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що відповідач не визнає наданий позивачем розрахунок заборгованості, вважає його таким, що не відповідає дійсності. Крім того, у заяві про витребування доказів від позивача, вказує на те, що Банк в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за користуванням кредиту з 13 % на 15% річних, при цьому додаткова угода щодо зміни розміру відсотків між сторонами укладена не була. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У своїй заяві просить розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У клопотанні, яке надійшло на електронну пошту суду, відповідач просила відкласти розгляд справи оскільки перебуває за межами території Україні, а її представник перебуває в лавах ЗСУ. Суд приходить до висновку, що відповідач, направивши, на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, фактично підтверджує свою обізнаність про призначений судовий розгляд справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, через перебування останньої за межами України, крім того розгляд справи триває з серпня 2014 року. Посилання відповідача у клопотаннях на те, що її представник перебуває в лавах ЗСУ не може бути підставою для зупинення провадження по справі та відкладення розгляду справи. Відповідач в свою чергу не позбавлена можливості звернутися до іншого представника, враховуючи те, що письмові матеріали справи містять дані про інших її представників. Відповідач не позбавлена права в порядку ст. 212 ЦПК України звернутися до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду, проте вказаним правом не скористалась. Протягом тривалого розгляду справи, сторона відповідача, не скористалась своїм правом щодо подачі відзиву, доказів на спростування доводів позовної заяви не долучено, також не надано контррозрахунку заборгованості, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Рішенням Спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа - Банк» та АТ «Укрсоцбанк», оформленим протоколом № 1/2019 затверджено нову редакцію статуту АТ «Альфа -Банк». Відповідно до пп.2 п.1.2 Статуту АТ «Альфа -Банк» є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк». Згідно протоколу № 2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа -Банк» від 12.08.2022 прийнято рішення щодо зміни найменування АТ «Альфа - Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». 09.10.2021 у Федеративній Республіці Німеччина укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В результаті укладення шлюбу, прізвище відповідача [PERSON] змінено на [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб та копія паспорту відповідача (Т.2 а.с. 54-56, 133). Судом встановлено, що 14.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем укладено договір кредиту №10-29/3396. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 110600,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у пп. 1.1.1 п.1.1. ст. 1 договору. Положенням п. 1.1.2 кредитного договору кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту - до 13.05.2017. На підтвердження видачі грошових коштів згідно договору кредиту №10-29/3396 від 14.05.2007 сторона позивача надала заяву на видачу готівки № 01-874 від 14.05.2007, яка містить підпис відповідача. Відповідач в свою чергу факт отримання грошових коштів не заперечує, доказів на спростування не надає, а відтак суд приймає даний доказ до уваги. Позивач вказує на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, порушила графік погашення заборгованості, а відтак просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом у сумі 74879,76 доларів США, що еквівалентно 885647,55 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Враховуючи те, що сторона позивача не скористалась своїм правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, жодних заяв щодо зміни розміру позовних вимог від сторони позивача не надходило, письмові матеріали справи не містять відповідно, суд згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, відповідач в свою чергу не надала доказів на спростування розміру боргу за кредитом, відсутній контррозрахунок, а відтак суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитом № 10-29/3396 від 14.05.2007 у розмірі 885647,55 грн., як вказано у позовній заяві. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 39438,68 доларів США, що еквівалентно 466464,77 грн. станом на 18.06.2014 за офіційним курсом НБУ. Положення п. 1.1 договору кредиту № 10-29/3396 від 14.05.2007 передбачено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних. Позивач на підтвердження суми заборгованості, яку останній просить стягнути з відповідача, долучив до справи розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором № 10-29/3396 від 14.05.2007. З наданого розрахунку вбачається, що банк 01.12.2008 змінив процентну ставку за користування кредитом з 13 % на 15 %. Згідно п. 2.6 кредитного договору сторони передбачили, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно - інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора, Кредитор має право ініціювати зміни розміру процентів та комісії, визначеного в п. 1.1 та п. 3.3.6 даного договору. Відповідно до змісту п. 2.6.1 кредитного договору про намір змінити розмір процентів кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Згідно п. 2.6.2 кредитного договору у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. Відповідно до п. 2.6.3 кредитного договору у разі, якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. 14.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір поруки № 02-10/1555. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] як поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку передбачених договором кредиту № 10-29/3396 від 14.05.2007. Згідно п. 2.1-2.1.3 договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов`язання, його розмір, строк та порядок виконання - повернення кредиту в розмірі 110600,00 доларів США, з порядком погашення заборгованості згідно графіку, що визначений в договорі, яким обумовлене основне зобов`язання з кінцевим терміном погашення кредиту до 13.05.2017, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту, сплати можливої неустойки у розмірі в строки та у порядку, що визначені договором кредиту. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача у позивача витребувано документи на підставі яких змінена процентна ставка за кредитним договором № 10-29/3396 від 14.05.2007 з 13 % на 15 % та докази направлення та вручення відповідачу листа про зміну умов кредитного договору. Представник позивача надав письмові пояснення щодо неможливості виконати ухвалу суду з причин закінчення строку зберігання такого роду документів. Разом з тим, письмові матеріали справи містять копію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 2-1687/11, без ідентифікації осіб та є у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що містить посилання на договір поруки № 02-10/1555 від 14.05.2007, вказаним рішенням суду визнано припиненим договір поруки з підстав збільшення розміру процентів, що призвело до зміни зобов`язання боржника, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності. Однак, суд наголошує на тому, що ані посилання у заочному рішенні від 26.07.2011 у справі № 2-1687/11 на лист - повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки, а ні спроба представника позивача оглянути вказаний лист, звернувшись із клопотанням про забезпечення доказів, не можуть бути належними доказами на підтвердження виконання п. 2.6.2 кредитного договору. Крім того, наслідком недосягнення між сторонами згоди щодо зміни процентної ставки за умовами кредитного договору є повернення кредитору існуючої заборгованості за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції в повному обсязі. Отже, саме додаткова угода про внесення змін до договору кредиту, підписана сторонами кредитного договору буде вважатися належним доказом правомірності застосування процентної ставки у розмірі 15 % річних. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для застосуванням банком процентної ставки у розмірі 15 % річних при розрахунку заборгованості за відсотками за договором кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом з 01.12.2008 у розмірі 15 % річних. Разом з тим, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості за відсотками, у розмірі встановленому п.1.1 договору кредиту, враховуючи зміст п. 2.5 договору кредиту, який передбачає черговість погашення заборгованості. Позивач розрахунку заборгованості за відсотками з урахуванням 13 % річних всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду не надав. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5348,19 доларів США, що еквівалентно 63256,24 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4817,87, що еквівалентно 56983,83 грн. суд приходить до висновку про задоволення вказаних вимог. Так, положенням п. 4.2 договору кредиту передбачено відповідальність за прострочення позичальником строків сплати процентів, прострочення строків повернення кредиту. Позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми за кожен день прострочки, що діє у цей період. На підтвердження розмірів пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, письмові матеріали справи містять відповідний розрахунок, який не спростований відповідачем. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав наведених у мотивувальній частині рішення, а саме на 68,32 % (885647,55+63256,24+56983,83 * 100/1472352,39), відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2496,41 грн. (3654*68,32%/100). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial