Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеною 29 грудня 2015 року Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт у сумі 14\~012,57 грн., з яких: 10\~058,97 грн. заборгованість за кредитом, 1\~439,82 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 402,35 грн. заборгованість з пені та комісії; 2\~111,43 грн. штрафи відповідно до п. 22. Генеральної угоди. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до умов укладеної Генеральної угоди відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 17\~031,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач умови угоди виконав, надавши кошти відповідачу, однак остання умови договору виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яку позивач просить стягнути на свою користь. У ході розгляду справи позивач вимоги уточнив шляхом подання заяви про збільшення вимог та у редакції заяви від 19 вересня 20-23 року просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість, що виникла станом на 28.08.2023 у сумі 16\~820,22 грн., з яких 8\~686,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2\~381,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5\~211,90 грн. пеня. Ухвалою суду від 15 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року зупинено провадження у справі до ухвалення рішення у справі №214/3122/19 за позовною заявою [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року поновлено провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідача відсутності, проти вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування письмових пояснень представником відповідача [PERSON] зазначено, що станом на 02.04.2019 заборгованість за кредитом складає 11\~205,85 грн., що підтверджується випискою з онлайн-сервісу інтернет-банкінгу Приват24. Загалом на виконання боргових зобов`язань відповідачем було сплачено на рахунок банку 21\~120,00 грн. за період з 29.12.2015 по 02.04.2019. Генеральна угода не містить посилань на редакцію певних умов і правил, які були дійсними під час укладання даної угоди. Копії договорів № 1, 2, 3 їй надані не були Генеральною угодою не встановлено жодних комісій чи штрафів за прострочення боргового зобов`язання в тому обсязі, які були нараховані банком, а будь-які платежі, які не зазначені у кредитному договорі, споживач не зобов`язаний сплачувати відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди, погоджено зміну строку виконання зобов`язання на 32 день з дня порушення, а тому оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося 26.06.2017, з цього дня банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом. Згідно виписки, на момент обов`язку позичальника повернути позику у повному обсязі, загальний розмір заборгованості становив 10\~220,14 грн., відповідачем сплачено у період з 31.10.2017 по 28.02.2019 10\~760,00 грн., а тому вважає, що позичальник у повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою від 29.12.2015.До того ж із січня 2019 року банком заблоковано можливість здійснення будь-яких операцій по рахунках АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується квитанціями від т29 січня 2019 року та 23 лютого 2019 року по реквізитам у АТ «Акцент-Банк» та квитанцією від 20 березня 2019 року привернення коштів, а отже позивач безпідставно нараховує штрафи та відсотки за користування кредитом. Тому оскільки відповідачем загалом було сплачено на рахунки банку 21\~120,00 грн. на виконання умов Генеральної угоди, вважає договір припиненим і просить відмовити у задоволенні вимог повністю (а.с. 124-127). У відповіді на письмові заперечення (а.с. 101-105) представником позивача АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що зі змісту укладеної між сторонами Генеральної угоди від 29.12.2015 чітко вбачається персональні дані відповідача, встановлення процентної ставки у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри комісій, штрафів, тощо, а отже погоджено усі істотні умови договору. Відповідач підписанням Генеральної угоди приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому указана угода разом з мовами та тарифами є кредитним договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, надані позивачем, є належним та допустимим доказом у справі, який не спростований відповідачем, контр розрахунок не заявлявся. З наданої суду виписки вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Отримані відповідачем кошти до теперішнього часу не повернені, договір не є розірваним або припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час користування кредитними коштами. Пунктом 2.2. Генеральної угоди встановлено сплату штрафу позичальником у разі прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2\~111,43 грн. Тому просить задовольнити вимоги у повному обсязі. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, 29 грудня 2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 7 копія угоди). Відповідно до Генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості по трьом кредитним договорам, дата остаточного погашення заборгованості за яким узгоджена як 31 грудня 2018 року. Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди, банк надав позичальнику [PERSON] строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 17\~031,20 грн. на строк 36 місяців з 29.12.2015 по 31.12.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, із зобов`язанням позичальника погашати заборгованість починаючи з «1» по «25» число кожного місяця щомісячними платежами в розмірі 617,89 грн. на погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення боргу має бути не пізніше 31 грудня 2018 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості встановлено, що відповідно до статей 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості вказаної у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по обов`язкам, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-ого дня порушення, вважається простроченою. позичальник сплачує банку штраф в сумі 2\~111,43 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на вказане сторони, укладаючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, погодили суму наданого кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та штраф за порушення умов договору. Оскільки Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України, то права кредитора за Генеральною угодою порушені невиконанням позичальником її умов, а тому порушені права ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають судовому захисту. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 199/4115/16-ц. Банк свої зобов`язання за Генеральною угодою від 29 грудня 2015 року виконав та надав [PERSON] кредитні кошти, остання частково виконувала взяті на себе зобов`язання по вказаній угоді, що підтверджується наданим до суду розрахунком та випискою по рахунку. Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 29 грудня 2015 року, то суд приходить до висновку про існування у відповідача перед банком боргу за тілом кредиту та процентами, нарахованими до закінчення строку кредитування. Відповідно ч. 2 ст. 1050 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги.. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. У пункті 2.1. Генеральної угоди від 29 грудня 2015 року сторони погодили, що кредит видається на строк по 31.12.2018., а отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 31 грудня 2018 року року, банк не мав права нараховувати проценти та інші платежі за кредитним договором, отже вимоги щодо їх стягнення є необґрунтованими. Із наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 31.12.2018 заборгованість по відсоткам склала 1\~311,35 грн. (а.с. 112), що підлягає стягненню із відповідача. Стосовно стягнення пені у сумі 5\~211,90 грн., суд приходить до таких висновків. Генеральною угодою від 29 грудня 2015 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, яка підписана сторонами, не визначено розміру та порядку нарахування та сплати пені. АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що нарахування таких платежів визначено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку. Разом з тим, відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17від 03 липня 2019 року суд дійшов висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені умови щодо сплати пені, а розрахунок заборгованості не є документом, який може підтверджувати умови кредитування. Стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 16\~280,22 грн., суд дійшов таких висновків. Так, згідно розрахунку у редакції первісного позову, станом на 23.07.2018 сума боргу за тілом кредиту становила 10\~058,97 грн. Після цієї дати, згідно уточненого розрахунку, відповідачкою було сплачено 01.08.2018 суму 620,00 грн., 27.08.2018 суму 620,00 грн., 01.10.2018 620,00 грн., 31.10.2018 суму 620,00 грн., 04.12.2018 суму 2\~000,00 грн. та 09.01.2019 суму 620,00 грн., всього 5\~100,00 грн. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року справі № 619/1384/21 (провадження № 61-8064св23) зазначив, що якщо банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, це свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів у порядку черговості, передбаченому ст. 534 ЦК України, спочатку на погашення процентів, а вде потім на погашення тілу кредиту. У Генеральній угоді визначено розмір процентів, однак відсутнє погодження між сторонами щодо черговості зарахування платежів, у тому числі й відсотків. Тому при визначенні розміру тіла кредиту, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховую сплачені кошти позичальником у зазначеному вище розмірі та виходячи з розрахунку 10\~058,97 грн. 5\~100,00 грн. = 4\~958,97 грн. приходить до висновку про часткове задоволення вимог у цій частині. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~684,00 грн., сплачений ним при подачі позову та заяви про збільшення вимог (а.с. 1, 115), яку суд вважає можливим задовольнити частково з урахування пропорційності задоволених вимог виходячи з розрахунку: 6\~270,32 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~684,00 грн. (сума судового збору,с плачена позивачем) / 16\~280,22 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1\~033,74 грн.

Outcome: approved