Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

18.04.2023\~р. до суду заявлено позов, у якому позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.01.2012\~р. в розмірі 44897,88 грн., оскільки останній не виконує зобов`язань по сплаті коштів за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] , у зв`язку з отриманням банківських послуг підписав Анкету-Заяву №б/н від 13.01.2012 р., згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.\~Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ч.\~3 ст.\~211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. При подачі позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що подав письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 02.05.2023 р. подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього, [PERSON] по цивільній справі № 129/1311/23 відмовити у повному обсязі, оскільки: По-перше, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовий формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності з частинами 1,2 статті 207 ЦК України, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріпляється печаткою. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Позивач у позові зазначає, що: «відповідач звернувся до них з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву б/н від 13.01.2012 року, в результаті чого відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.nrivatbank.ua складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві». Позивач зазначає, що істотні умови сторони узгодили під час підписання анкети-заяви відповідно до якої відповідач автоматично погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Однак така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що Відповідач при складанні анкети- заяви ознайомився саме із цими Правилами надання банківських послуг, оскільки вони містяться на сайті www.privatbank.ua, а також не відомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодився відповідач під час підписання анкети-зави. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином Позивач не надав жодного доказу який би підтверджував, що між ним та Відповідачем укладено кредитний договір. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 11.03.2015 №43098344( справа №6-16цс15) та від 12.03.2017(справа №6-2320цс16), які відповідно до статті 263ЦПК підлягають врахуванню судом. Дану позицію висловлює також ВСУ України за якою Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору» (ВС/ВП у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р). По-друге: щодо наданої Позивачем анкети-заявки від 13.01.2012 року повідомляю наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Тобто, якщо, на думку позивача анкета-заявка становить кредитний договір, вона повинна бути підписана, з боку Позивача, уповноваженою на те особою. Позивачем, до суду надана Анкета-заявка, яка була підписана, представником Позивача, про те не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 13.01.2012 року. Тобто, з наданої до суду Анкети-заявки неможливо встановити, чи були особи, що її підписали уповноваженими для підписання Анкети-заявки. У вказаній анкеті заявці відсутнє прохання про встановлення будь якого кредитного ліміту, видачу кредитної або дебетової картки, відсутня інформація про відкриття рахунку, відсутній номер рахунку. Загалом, надана Позивачем копія анкети-заявки є лише наміром приєднатись до умов та правил надання банківських послуг. Жодної інформації про отримання кредиту або кредитної картки у вказаній анкеті не зазначено. Жодної інформації, чи скористався Відповідач послугами банку, в анкеті не зазначено. Чи було встановлено кредитний ліміт та будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на особовий рахунок позивач не надав. Навпаки, у наданій позивачем копії-анкети заявки зазначається про відсутність встановленого кредитного ліміту, та відсутність відсоткової ставки. Отже, із наданої позивачем анкети-заявки не можливо встановити а ні умови нібито укладеного кредитного договору, а ні суму нібито встановленого кредитного ліміту. В доданих позивачем додатках до позову, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті-заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Додані «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису Відповідача, та складені та сформовані самим Позивачем, який є зацікавленою особою у справі та може вносити будь-які відомості у ці документи Надані копії «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених Наказом, та «Тарифи Банку» є лише відсканованими копіями невідомого документу, викликають сумнів в їх достовірності, не містять підпису Відповідача про ознайомлення, а тому їх не є можливим вважати складовою укладеного договору, окрім того, в самій анкеті відсутні відмітки про отримання цих Умов та Тарифів. По-третє: згідно із ст. 1046 ЦКУ, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо такий договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника. Належними доказами, які підтверджують перерахування Позивачем Відповідачеві певною суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини 2 ст.9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій. Є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. Згідно п.17.1 ст.17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку №22 від 21.01.2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів. Наданий позивачем документ під назвою: «Розрахунок заборгованості...» є таблицею нарахувань невідомого походження, а відтак не є належним, допустимим і достовірним доказом ні руху коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, якби навіть кредитний договір існував. Розрахунок не підписаний ні керівником відділення, ні головним бухгалтером філії відповідача, а відтак, в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», положень ДСТУ 4163-2003 „Вимоги до оформлювання документів і п. 3.15 ДСТУ 2732: 2004 „Діловодство і архівна справа обліковим документом не являється. Жодна із сум, зазначених в Розрахунку, Відповідачем не підтверджується. Таким чином, Розрахунок є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом. Інших доказів Позивачем, які би підтверджували перерахування саме Позивачем коштів саме на рахунок Відповідача, та перерахування таких коштів саме на виконання, ніби то, укладеного між Позивачем та Відповідачем кредитного договору, не надано. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за начебто укладеним кредитним договором б/н від 13.01.2012 року у розмірі 44 897,88 грн, повідомляю наступне. Банком, у своєму розрахунку, за рахунок кредиту було погашено відсотки на суми визначену в 4 (четвертій) колонці наданого позивачем розрахунку. Так, дослідивши відповідний розрахунок заборгованості представника Позивача, вважаю, що останній не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки Позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), а відтак не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою. Отже, Банком, у своєму розрахунку, було безпідставно збільшено тіло кредиту, на який знову ж таки, були нараховані відсотки, пеня та інші платежі. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. У пункті 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ визначено, що списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. У статті 26.1. цього Закону передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та (або) третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Згідно з пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджено постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22. якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Згідно частини першої статті 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Надана позивачем копія анкети-заяви від 13.01.2012 року не містить такого розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги Банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів, є безпідставними. Також, банком не надано до суду меморіальні ордери, на підставі яких проводилось вказане списання, хоча пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджено постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22. передбачено складання таких ордерів. Отже, із вказаного розрахунку не можливо достовірно визначити, яка саме сума заборгованості підлягає стягненню, та взагалі чи існує будь яка заборгованість. Відповідач не отримував кошти які зазначені в позові, а ні, як тіло кредиту, а ні в інший спосіб, Банк безпідставно нараховував щомісяця Відповідачу відсотки, які останній ніколи не визнавав та не сплачував, про те Банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких зарахував Відповідачу як тіло кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ПК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ПК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вже зазначалось, Позивачем не надано належних доказів, що підтверджували би обумовлення нарахування та сплати відсотків, комісій та інших платежів за спірним кредитним договором. Вказані висновки й підтверджує Вінницький апеляційний суд у своїй постанові по справі № 129/2989/20 від 16.08.2022 року: Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки ( розмір яких сторонами не узгоджувався ) і тим самим тіло кредиту не зменшувалося, що вірно враховано судом першої інстанції. Судом першої інстанції, за даними розрахунку позивача, встановлено, що за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 16864,88 грн, тому відповідно і тіло кредиту не зменшилося. Виходячи з цього, оскільки сторонами не було обумовлено умови нарахування відсотків, а банком при погашенні боржником заборгованості, здійснювалось зарахування коштів на погашення відсотків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 16864,88 грн, яка є більшою за заявлену у позові (11378,98 грн), не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку, Відповідач сплатив на користь банку 218 884,3 грн. Позивачем, у своєму позові зазначено, що ним, ніби то, було встановлено кредитний ліміт у розмірі - до 35 000,00 грн. Отже, 35 000,00 218 884,30 = - 183 884,30 грн. Отже, якщо припустити, що Відповідач отримав кредитні кошти від АТ КБ ПриватБанк у розмірі 35 000,00 грн, то вказані кошти повернуто Банку із значною переплатою. Вказані висновки підтвердив Верховний Суд у своїй постанові від 09.01.2020 по справі № 643/5521/19, (пункт 47) зазначено наступне: Враховуючи те, що анкета-заява від «02» лютого 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, тому й відсутні підстави для покладення на Відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту Такого ж висновку й дійшов Вінницький апеляційний суд у своїй постанові по справі № 148/1992/20 від 24.08.2022: Однак, у правовідносинах, що виникли і мають місце між сторонами у цій справі, зарахування коштів у погашення відсотків не можна визнати правомір-ним. Правомірним є лише повернення фактично отриманих коштів у якості кре\-диту, тобто тіла кредиту, тому зараховані позивачем кошти у погашення заборгованості по відсотках у розмірі 54897,98 гривень повинні бути зараховані у погашення боргу за тілом кредиту. Такий висновок слідує з того, що будь-яких достовірних, достатніх, допустимих доказів щодо домовленості між банком та відповідачкою по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір суду позивачем не представлено. Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що сплачена відповідачем заборгованість у розмірі 126600,00 гривень є погашеною заборгованістю за тілом кредиту, тому відповідно на час розгляду справи судом заборгованості за кредитом у відповідача не існує. Стягнення з останнього відсотків за ставками, які не узгоджувалися сторонами виниклих правовідносин, є безпідставним, таким, що суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 ( провадження № 14-13 Іцс 19). Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, саме на Позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору і усупереч вимог цивільного процесуального права АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано до суду належних і допустимих доказів укладення кредитного договору з Відповідачем на тих умовах на які посилається Позивач та отримання Відповідачем кредитних коштів. Зазначені вище позиції підтримані Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своєю Постановою, у справі № 644/888/18 від 28 жовтня 2020 року. 23.05.2023 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що щодо форми кредитного договору. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача f www.privatbank.uai ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»,

Outcome: dismissed