Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 14.02.1996 перебував у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.10.2013 шлюб між ними розірвано. На сьогоднішній день домовленості про порядок поділу нерухомого та рухомого майна між колишнім подружжям не досягнуто .Вказує, що в період шлюбу за спільні кошти родини ним та відповідачем було придбане наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок придбаний 30.09.2005 відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кобелєвою Я. О. Вартість будинку становила 185040 (сто вісімдесят п`ять тисяч сорок) грн. Право власності на зазначений будинок зареєстроване за відповідачем; квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана в грудні 1996 року, відповідачці належить 1/2 частка зазначеної квартири, документи на зазначену квартиру знаходяться також у неї; автомобіль MITSUBISHI, 2009 року випуску, д.н. [NUMBER] чорного кольору, право власності на автомобіль зареєстроване за позивачем, але фактично автомобіль знаходиться у користуванні відповідачки. Вартість зазначеного автомобілю на час купівлі становила 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. Посилаючись на те, що між сторонами існує спір щодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, яке є їх спільною сумісною власністю, [PERSON] , відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 14.06.2018, просить суд: визнати житловий, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за [PERSON] право власності на частку у розмірі 9/10. Визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за [PERSON] право власності у вказаному майні у розмірі 1/4. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MITSUBISHI, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] чорного кольору, присудивши на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 100000,00 грн, за умови попереднього внесення відповідачем даної грошової суми на депозитний рахунок суду. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10.10.2016 справу за вказаним позовом призначено до судового розгляду. 05.04.2017 від представника [PERSON] - [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] було придбано за спільні кошти частки в статутних капіталах юридичних осіб, а саме: ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Алвир» код ЄДРПОУ 24165817, зареєстроване за адресою: 83048, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Байдукова, буд.7, датою державної реєстрації є 29.02.1996. Вказує, що частка [PERSON] у статутному капіталі ТОВ Науково-виробниче підприємство «Адвир» становить 50% (190,00 грн.) Внесок до статутного капіталу ТОВ Науково-виробниче підприємство «Алвир» здійснено за спільні кошти з [PERSON] . ТОВ «Центр «Бізнес-Консуд», код ЄДРПОУ 31771184, зареєстроване за адресою: 83027, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Касіора, буд. 20. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, датою державної реєстрації є 12.11.2001 Частка [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Центр «Бізнес-Консуд» становить 50% (20 500,00 грн.) Внесок до статутного капіталу ТОВ «Центр «Бізнес-Консул» здійснено за спільні кошти з [PERSON] (копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань додається). ТОВ Фірма «Ноель-Плюс», код ЄДРПОУ 31553308, зареєстроване за адресою: 95001, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця Комунальна, будинок 28-А. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, датою державної реєстрації є 04.07.2001 Частка [PERSON] у статутному капіталі ТОВ Фірма «Ноель-Плюс» становить 50% (5 900 грн.) Внесок до статутного капіталу ТОВ Фірма «Ноель-Плюс» здійснено за спільні кошти з [PERSON] . Таким чином, оскільки частки [PERSON] в статутних капіталах юридичних осіб, а саме - частка 50% у статутному капіталі ТОВ Науково-виробниче підприємство «Алвир», частка 50% у статутному капіталі ТОВ. «Центр «Бізнес-Консул» та частка 50% у статутному капіталі ТОВ Фірма «Ноель-Плюс, були оплачені за рахунок спільних коштів з [PERSON] під час перебування з нею у шлюбі та без її згоди, [PERSON] має право на компенсацію половину вартості часток у статутних капіталах вказаних юридичних осіб. На підставі викладеного, просила визнати за нею частку 50% у зазначених товариствах. 14.11.1017 від адвоката Кучеренко О.В. в інтересах [PERSON] надійшли заперечення на позовну заву, у яких зазначила, що обставини на які посилається позивач в позовній заяві не підтверджені належними доказами, зокрема, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання майна начебто за спільні кошти позивачем не надано. Зазначає, що одного лише факту придбання майна під час шлюбу недостатньо для підтвердження належності майна подружжю на праві спільної сумісної власності. Окрім того, зазначила, що [PERSON] не має жодного відношення до купівлі квартири [ADDRESS] , оскільки вказана квартира було придбана на користь [PERSON] та її доньки від першого шлюбу - [PERSON] . Щодо житлового будинку з житловою прибудовою та мансардою за [ADDRESS] , зазначила, що його було придбано з метою проживання у ньому позивача та відповідача, доньки відповідача та її матері, яку відповідач згодом забрала з м. Київ до м. Донецьк, у зв?язку з необхідністю постійного догляду за нею. Вказаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , придбано було придбано подружжям у матері [PERSON] за кошти, отримані від продажу спільної квартири, розташованої по [ADDRESS] , а також за власні кошти [PERSON] , у загальному розмірі 250000,00 доларів США. Зазначає, що [PERSON] вклала власні кошти у розмірі 160000,00 доларів США. Взамін на будинок по [ADDRESS] , [PERSON] також було придбано квартиру для матері [PERSON] - [PERSON] вартістю 120000,00 доларів США. Більше того, зазначає, що за період проживання в будинку вона, [PERSON] , доклала багато зусиль та коштів на облаштування будинку, забезпечення комфортних умов проживання у ньому. Ремонт у будинку здійснювався виключно за її власні кошти, нею ж здійснювався і підбір будівельників. Окрім того, зазначила, що у своїй позовній заяві позивач вказує, що вартість будинку становить 185040,00 грн., однак, вказана сума вартості будинку не відповідає фактичній сумі грошових коштів, наданої в оплату вартості житлового будинку, а також ринковій вартості житлового будинку станом на сьогодні. На підставі викладеного, позов [PERSON] просила задовольнити частково, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] автомобіля марки MITSUBISHI, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобілю у розмірі 100000,00 грн у відшкодування вартості 1/2 частки автомобілю. Відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 01.03.2019 від адвоката Войченка С.В. в інтересах [PERSON] надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, у яких зазначив, що [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що на придбання квартири [ADDRESS] були надані кошти батьками [PERSON] а спірна квартира була придбана [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] , тобто, є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім того, зазначив, що станом на 2004 та 2005 рік [PERSON] отримувала в 7-10 разів більше від середньої заробітної плати в Україні, що в свою чергу підтверджує високий рівень доходу відповідачки, а також спроможність накопичити заощадження для придбання будинку, і в подальшому повернути частину коштів які були позичені у свідків. 25.04.2019 до суду від адвоката Войченка С.В. в інтересах [PERSON] надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 09.12.2020 призначено у справі за первісним позовом авто-товарознавчу експертизу. 26.03.2021 до суду з ТОВ Український експертний центр» надійшов звіт №17/21-А про оцінку автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 (т. 2, а. с. 227-232). У зв`язку зі смертю судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А., здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи. Ухвалою суду від 11.10.2021 справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Новака Р.В. Ухвалою суду від 09.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.04.2023 від [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої, просила суд при прийнятті рішення, щодо заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] шляхом залишення часток у розмірі 100 % у статутних капіталах: ТОВ Науково-виробниче підприємство «Алвир», код ЄДРПОУ 24165817, зареєстроване за адресою: 83048, Донецька обл., місто Донецьк, вулиця Байдукова, будинок 7; ТОВ «Центр «Бізнес-Консул», код ЄДРПОУ 31771184, зареєстроване за адресою: 83027, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Касіора. буд. 20; ТОВ Фірма «Ноель-Плюс», код ЕДРПОУ 31553308, зареєстроване за адресою: 95001, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця Комунальна, будинок 28-А, об`єктом приватної власності [PERSON] . А вона, [PERSON] , відмовляється від права на компенсацію від [PERSON] половини вартості часток у статутному капіталі вищезазначених Товариств, що були зареєстровані у період шлюбу. Окрім того, відмовляється від права на стягнення компенсації від [PERSON] грошових коштів за транспортні засоби, що були придбані у період шлюбу та реалізовані без її згоди. В судове засідання [PERSON] та його представник не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від адвоката Кучеренко О.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, зустрічну позовну заяву підтримувала, просила задовольнити, первісну позовну заяву просила задовольнити частково. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки інші учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності інших учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, про часткове задоволення первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] та [PERSON] 14.02.1996 укладено шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.10.2013 шлюб між ними розірвано. В період шлюбу подружжям придбано за спільні кошти наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок придбаний 30.09.2005 відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кобелєвою Я. О. Право власності на зазначений будинок зареєстроване за [PERSON] ; квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана в грудні 1996 року, 1/2 частка зазначеної квартири належить [PERSON] ; автомобіль MITSUBISHI, 2009 року випуску, д.н. [NUMBER] чорного кольору, право власності на автомобіль зареєстроване за [PERSON] . Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 2 ст. 70 СК України). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Предметом поділу у цій справі є спірні квартири та автомобіль. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] посилався на те, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, просив визнати житловий, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право власності на частку у розмірі 9/10. Визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право власності у вказаному майні у розмірі 1/4. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MITSUBISHI, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] чорного кольору, присудивши на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 100000,00 грн, за умови попереднього внесення відповідачем даної грошової суми на депозитний рахунок суду. Звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] посилалася на те, що під час перебування з [PERSON] у шлюбі, окрім нерухомого та рухомого майна також було придбано за спільні кошти частки в статутних капіталах юридичних осіб, просила прийняти наступне прийняти наступне судове рішення (з урахуванням заяви від 14.04.2023) шляхом залишення часток у розмірі 100 % у статутних капіталах: ТОВ Науково-виробниче підприємство «Алвир», код ЄДРПОУ 24165817, зареєстроване за адресою: 83048, Донецька обл., місто Донецьк, вулиця Байдукова, будинок 7; ТОВ «Центр «Бізнес-Консул», код ЄДРПОУ 31771184, зареєстроване за адресою: 83027, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Касіора. буд. 20; ТОВ Фірма «Ноель-Плюс», код ЕДРПОУ 31553308, зареєстроване за адресою: 95001, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця Комунальна, будинок 28-А, об?єктом приватної власності [PERSON] . А вона, [PERSON] , відмовляється від права на компенсацію від [PERSON] половини вартості часток у статутному капіталі вищезазначених Товариств, що були зареєстровані у період шлюбу. Окрім того, відмовляється від права на стягнення компенсації від [PERSON] грошових коштів за транспортні засоби, що були придбані у період шлюбу та реалізовані без її згоди. Так, в ході судового розгляду встановлено, що спірний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , придбано подружжям у матері [PERSON] за кошти, отримані від продажу спільної квартири [ADDRESS] , окрім того, за власні кошти [PERSON] , у загальному розмірі 250000,00 доларів США. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач вказує, що «вказана квартира була придбана у 1996 році за особисті кошти позивача, які були надані йому батьками саме з метою її придбання, квартира знаходилася в приватній власності позивача та була продана позивачем у 2005 році за 38866 грн.). Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження факту надання коштів батьками [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано жодного доказу який би підтверджував, що кошти, за які було придбано квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , були надані батьками [PERSON] . Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.02.1996, та вказана квартира була придбана подружжям, відповідно до договору купівлі-продажу, 09.09.1996. Тобто, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial