Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

1.Стислий виклад позиції заявника, заінтересованої особи. [PERSON] звернувся до суду та уточнивши заявлені вимоги просить встановити факт його постійного проживання із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] - сестра його діда, за якою він з 2005 року доглядав, проживав разом із нею, та вів спільне господарство. [PERSON] на випадок своєї смерті [INFO] склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. [PERSON] має намір прийняти спадщину, проте, звернувшись в нотаріальну контору для оформлення своїх спадкових прав, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини, оскільки він не зміг підтвердити факт прийняття спадщини, зокрема факт постійного проживання разом із спадкодавицею на час її смерті. Заявник та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином відповідно до статті 128 ЦПК України. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Спадкодавиця [PERSON] на\~випадок смерті\~залишила заповіт,\~яким все\~своє майно\~заповіла заявнику\~ [PERSON] , що\~стверджується копією\~заповіту,\~копією свідоцтва\~про зміну\~імені (а. с. 6, 8). Факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавицею [PERSON] підтверджується копією довідки Вікторівського старостинського округу Галицької міської ради № 386/13-13 від 09 серпня 2023 року (а.с.9). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2023 року нотаріус відмовив заявнику у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини (а. с. 11). 3. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності учасників, оскільки позивачка її представниця, відповідач та його представник повідомлені належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 20 грудня 2023 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259\~ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десять днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Згідно з роз`яснення пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Згідно з вимогами частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно з вимогами частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом пунктів 3.21. та 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, суд встановив, що заявник [PERSON] з 2005 року на момент смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство. Зазначений факт підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд встановив, що заявнику необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з [PERSON] на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. З огляду на вищевикладене, заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved