Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого прийняла спадщину його дружина (мати позивача) - [PERSON] , яка не оформила своїх спадкових прав. [INFO] остання померла та після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельних ділянок, якими вона володіла, площами 0,7008 га, 0,5088 га, 0,6617 га, 0,3421 га, 0,3159 га, 0,6268 га та 0,1130 га, які розташовані на території Виноградської сільської ради. Вказує, що з метою оформлення спадщини після смерті матері позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса. Однак, остання відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю у позивачки оригіналів Державних актів на вказані земельні ділянки, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,1897 га, та рекомендувала звернутись до суду. Про втрату оригіналів Державних актів позивачем подане відповідне оголошення. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Тому позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказані земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Виноградської сільської ради. Позивач в судове засідання не з`явилася. 29.11.2023 року її представник, адвокат Атаманюк В.М. електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання, згідно з яким позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності (а.с. 67). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлень та електронних листів на офіційну електронну адресу цього відповідача. Причин своїх неявок представник вказаного відповідача суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.01.1977 року (а.с. 6). 18.11.1995 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 10 від 18.11.1985 року (а.с. 7). Даними копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серій ЯБ № 980234, ЯБ №980232, ЯБ №980233 та ЯБ № 980231, виданих 08.10.2008 року на підставі розпорядження Коломийської райдержадміністрації №157 від 25.04.2006 року, стверджується, що [PERSON] належали земельні ділянки площами відповідно 0,3421 га, 0,3159 га, 0,6268 га та 0,1130 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.19-22). Згідно з даними копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серій ІФ № 039711, ІФ №039710, ІФ №039713 та ІФ № 039712, виданих 24.11.2008 року на підставі розпорядження Коломийської райдержадміністрації №157 від 25.04.2006 року та зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010830501027, №010830501026, №010830501029 та №010830501028, [PERSON] належали земельні ділянки площами 0,1897 га, 0,7008 га, 0,5088 га та 0,6617 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.15-18). У витягу із газети ЗР-Інформ" № 36 (1439) від 15.09.2023 року вказано, що вважати недійсними втрачені державні акти на вказані земельні ділянки (а.с. 24). Згідно з даними свідоцтв про смерть серій [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в с. Нижня Велесниця Коломийського району Івано-Франківської області, а [PERSON] - [INFO] в м. Івано-Франківськ (а.с.8, 9). Відповідно до довідок № 385, № 386 від 26.07.2021 року, № 59, №60 року від 03.02.2022 року, виданих Виноградським старостинським округом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, за [PERSON] та [PERSON] числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 року у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дружина; [PERSON] - син; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - син. На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) у будинку були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (сини), [PERSON] та [PERSON] - онуки. На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] та [PERSON] у вказаній сільській раді не посвідчувались ( а.с. 11-14 ). Згідно з матеріалами спадкової справи, 13.08.2021 року [PERSON] та [PERSON] надіслали (подали) до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. заяви від 29.07.2021 року про відмову від спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] , на користь дочки померлої [PERSON] ( а.с.49, 50 ). Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66017221, виданого вказаним нотаріусом 13.08.2021 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 141/2021 за номером у спадковому реєстрі 68146504, спадкодавець [PERSON] (а.с.10, 56). 27.06.2022 року позивач засобами поштового зв`язку надіслала (звернулася) до вказаного нотаріуса із заявою від 20.06.2022 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на вказані житловий будинок та земельні ділянки (а.с.57, 58 ). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного приватного нотаріуса від 05.07.2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказані вище житловий будинок та земельні ділянки в зв`язку з неподанням нотаріусу документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії може бути оскаржена до суду в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством України. Крім того, спадкоємцями за законом є ще [PERSON] та [PERSON] , які подали заяви про відмову від спадщини, справжність підпису на яких нотаріально не засвідчено. При цьому в змісті постанови вказано, що [PERSON] подала нотаріусу наступні документи: заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , копію свідоцтва про смерть останньої та довідки Виноградського старостинського округу Отинійської селищної ради від 26.07.2022 року № 385 та № 386 ( а.с. 23 ). Даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74899598, виданої вказаним нотаріусом 27.11.2023 року, стверджується, що інформація про реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у спадковому реєстрі відсутня (а.с.61). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Згідно з п.1-3 глави 7 цього Порядку відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Пунктом 4.9 Глави 10 вказаного Порядку передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків, а пунктом 3.5 - якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права». Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, оскільки позивачу нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав не подання документів, які підтверджують право власності [PERSON] як спадкодавця на вказане нерухоме майно, а не з підстав відсутності у позивача оригіналів державних актів як вказує представник позивача в позовній заяві. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії датована 05.07.2022 року, оголошення про втрату державних актів згідно з відповідним витягом (а.с.24) подано 15.09.2023 року, при цьому доказів звернення до нотаріуса після подання такого оголошення чи відмови останнього з цих причин у вчиненні нотаріальної дії позивачем не надано. Крім того, посилання на те, що нотаріусом рекомендовано їй звернутись з позовом до суду саме з цих підстав не є слушним, оскільки в змісті постанови вказано лише про можливість її оскарження, а не щодо будь-яких рекомендацій. Втрата документу може бути підставою для видачі його дублікату (доказів неможливості отримання якого матеріали справи не містять), а не визнання права власності в судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, як вказує нотаріус, спадкоємцями за законом є ще [PERSON] та [PERSON] , які подали заяви про відмову від спадщини, справжність підпису на яких нотаріально не засвідчено, які можуть претендувати на частку спірного майна як спадкоємці першої черги і які на час смерті останньої проживали з нею та яких стороною позивача не вказано серед учасників вказаної справи. Позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення її прав щодо спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що неподання нотаріусу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, перешкоджають у реалізації останньою права на оформлення спадщини щодо спірних об`єктів нерухомого майна. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та,

Outcome: dismissed