Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 84\~035 грн., а саме за кредитним договором від 16.12.2020 року №10159-12/2020 в розмірі 23\~660 грн. (6\~500 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 17\~160 грн. заборгованості за відсотками), за кредитним договором від 18.12.2020 року №3050306690/350944 в розмірі 32\~200 грн. (8\~000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 24\~200 грн. заборгованості за відсотками), за кредитним договором від 21.12.2020 року №3050306690/605175 в розмірі 28\~175 грн. (7\~000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 21\~175 грн. заборгованості за відсотками), а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.12.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір №10159-12/2020 в електронній формі. 11.08.2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082021, на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за цим кредитним договором на суму 23\~660 грн., з яких 6\~500 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 17\~160 грн. заборгованості за відсотками. Також, 18.12.2020 року між ТзОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №3050306690/350944 в електронній формі. 08.12.2021 року між ТзОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08122021, на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за цим кредитним договором на суму 32\~200 грн., з яких 8\~000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 24\~200 грн. заборгованості за відсотками. 21.12.2020 року між ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] укладено кредитний договір №3050306690/605175 в електронній формі. 09.12.2021 року між ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №09122021, на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за цим кредитним договором на суму 28\~175 грн., з яких 7\~000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 21\~175 грн. заборгованості за відсотками. Вважає, що оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, тому з [PERSON] слід стягнути 84\~035 грн. боргу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Кавацюка В.І. від 02.09.2022 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2022 року для розгляду справи визначено суддю Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О., а ухвалою судді від 08.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження. 31.01.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Квака В.В. надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову з підстав того, що відповідач ніколи не отримував кошти за кредитними договорами, що є підставою позову, жодних доказів отримання [PERSON] повідомлень із одноразовим ідентифікатором на мобільний телефон позивач не надав, право вимоги придбано ТОВ «ФК «ЄАПБ» без будь-якого попереднього повідомлення відповідача. 01.02.2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, який вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що кредитні договори були підписані електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договорів, що підтверджується п.7 таких. З умовами договорів, розміщених на сайті позикодавця, відповідач був ознайомлений на момент їх укладання. При цьому, для укладання кредитних договорів в електронному вигляді, позичальником власноруч вносились дані, шляхом заповнення відповідних форм на сайті позикодавця. Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою), на якій розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Позичальник для отримання кредиту на сайті позикодавця створює особистий кабінет, обираючи персональний логін та пароль для входу, вибирає суму коштів, яку бажає взяти у кредит, строк позики, заповнює відповідну заявку. При підписанні документів на телефонний номер позичальника направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який вноситься останнім на веб-сторінці позикодавця, що є підтвердженням підписання таких. Наголошує, що укладання договору без заповнення позичальником заявки на веб-сайті позикодавця є неможливим. Покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.01.2021 року по справі №524/5556/19. Також, позивач зазначає, що на підтвердження суми заборгованості за кредитними договорами до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, в якому враховано оплати відповідача до відступлення прав вимоги первісним кредитором. На підтвердження перерахування коштів відповідачу додає лист ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ». Щодо відступлення права вимоги звертає увагу, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. 12.02.2023 року представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання про долучення доказів, зокрема, інформаційної довідки про перерахування відповідачу коштів від ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА». 29.05.2023 року представник відповідача Квак В.В. подав до суду пояснення щодо обставин, якими заперечує позов, а саме, що відповідач ніколи не отримував кошти за кредитними договорами з ТОВ «ФК «Інвеструм»; ТОВ «Гоуфінгоу»; ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», позивачем не надано жодного первинного документу, який би містив підпис [PERSON] про отримання коштів, із жодними із долучених договорів відповідача ознайомлено не було, позивач вписав одноразовий ідентифікатор (який відповідач не отримував) на останній сторінці договору і в такому вигляді подав договори до суду, позивач придбав права вимоги за договорами факторингу без будь якого попереднього повідомлення відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи містяться клопотання представника останнього від 15.11.2022 року, від 17.01.2023 року, у відповіді на відзив, додаткових поясненнях від 30.05.2023 року, за змістом яких вбачається бажання здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, разом з тим 20.12.2023 року представник останнього адвокат Квак В.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, позов заперечив, просив у задоволенні такого відмовити повністю. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансовою установою, якій розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 року №2400 (а.с.48) вирішено видати безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 11.08.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» («Фактор») та ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» («Клієнт»), яка є фінансовою установою на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 13.10.2018 року серії ФК №1107 (а.с.18), укладено договір факторингу №11082021 (а.с.12-13) за ціною продажу 2\~490\~710,12 грн. (п.3.3 цього договору), яку сплачено 13.08.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №17362 (а.с.197). На підставі цього договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитним договором №10159-12/2020 на суму 23\~660,00 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників №2 (а.с.15). У розділі договору факторингу №11082021 «Визначення термінів» сторони погодили, що документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: кредитні договори; заяви на пролонгацію кредитного договору; анкети-заяви на отримання кредиту, за наявності; детальні розрахунки заборгованості по кредитному договору на дату відступлення права вимоги та документи, що підтверджують надання (перерахування) коштів боржникам (надаються на запит фактора в індивідуальному порядку); у разі знаходження справи в суді або на стадії виконання рішення судове рішення та, у разі наявності, виконавчий лист чи постанову про відкриття виконавчого провадження (або документ, яким засвідчується факт подання виконавчого листа до компетентного органу державної виконавчої служби, у разі відсутності по справі, що знаходиться на стадії виконавчого провадження, виконавчого листа чи постанови про відкриття виконавчого провадження). Тобто вказані документи повинні бути переданими в обов`язковому порядку від ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» позивачу та бути в останнього в наявності або бути надані на його вимогу. На підтвердження своїх вимог позивач надав договір про надання фінансового кредиту від 16.12.2020 року №10159-12/2020, де в розділі «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що такий підписано директором ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» Крутько М.О. (електронний підпис ZEC789), з однієї сторони, поіменованої за текстом договору «Товариство», та [PERSON] (електронний підпис W29186), з другої сторони, поіменованої «Клієнт» (а.с.8-9); додаток №1 до договору (а.с.10); додаткову угоду від 12.01.2021 року №2 (а.с.11), розрахунок заборгованості за період з 11.08.2021 року до 30.06.2022 року (а.с.17). Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №10159-12/2020 (пункти 1.1, 1.2, 1.3) Товариство надає фінансовий кредит в розмірі 6\~500,00 грн. строком на 27 днів до 11.01.2021 року за плату у розмірі 2,20% на добу, що становить 3\~861,00 грн. Додатковою угодою від 12.01.2021 року №2 продовжено строк дії договору на 30 днів до 11.02.2021 року, у зв`язку з чим поверненню підлягає загальна сума 10\~790,00 грн., в тому числі 4\~290,00 грн. відсотків за користування кредитом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Частина перша статті 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак, позивач не надав суду жодних доказів того, що одноразовий ідентифікатор, зазначений в договорі, надіслано саме на телефонний номер відповідача [PERSON] , і вказані документи були підписані саме ним, зважаючи на заперечення даних обставин відповідачем. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пунктом 15 розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 передбачено, що операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Пунктом 51 та 52 розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України передбачено, що первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Пунктом 62 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових кредитних коштів у розмірі 6\~500,00 грн., зокрема, первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» тощо). Так, у матеріалах справи наявна інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» від 20.07.2022 року №176/07 (а.с.98-101) про те, що через платіжний сервіс «Platon» були проведені успішні трансакції типу видача кредиту: номер трансакції 30812-57373-83128, дата 16.12.2020 року, номер карти «PRIVAT BANK» [NUMBER] , проте суд не може вважати цю інформаційну довідку належним, допустимим та достовірним доказом того, що ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» дійсно перерахувало 6\~500,00 грн. на банківську картку відповідача і вказана у повідомлені банківська картка належить саме [PERSON] , до того ж не зазначено суму трансакції. Інших доказів, на підтвердження отримання відповідачем вказаних коштів від ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» позивачем суду надано не було. Оскільки, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 6\~500,00 грн. від ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ», суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] в частині стягнення 23\~660 грн. заборгованості за кредитним договором від 16.12.2020 року №10159-12/2020 задоволенню не підлягають. Також, 08.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» («Фактор») та ТзОВ «ГОУФІНГОУ» («Клієнт»), яка є фінансовою установою на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 07.06.2018 року серії ФК №1042 (а.с.31), укладено договір факторингу №08122021 (а.с.25-26) за ціною продажу 1\~433\~283,19 грн. (п.3.3 цього договору), яку сплачено 13.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №17802 (а.с.184). На підставі цього договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитним договором №3050306690/350944 на суму 32\~200,00 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.28). У розділі договору факторингу №08122021 «Визначення термінів» сторони погодили, що документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: кредитні договори в електронному вигляді; анкети-заяви на отримання кредиту; заяви боржників на готівковий переказ на вказані боржником реквізити; платіжне доручення\~або інше\~документальне підтвердження\~перерахування коштів\~на рахунок,\~вказаний боржником (на вимогу); детальні розрахунки заборгованості (простроченої заборгованості та всіх інших платежів) по кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги (на вимогу); у разі знаходження справи в суді або на стадії виконання рішення судове рішення та, у разі наявності, виконавчий лист чи постанову про відкриття виконавчого провадження (або документ, яким засвідчується факт подання виконавчого листа до компетентного органу державної виконавчої служби, у разі відсутності по справі, що знаходиться на стадії виконавчого провадження, виконавчого листа чи постанови про відкриття виконавчого провадження). Тобто вказані документи повинні бути переданими в обов`язковому порядку від ТзОВ «ГОУФІНГОУ» позивачу та бути в останнього в наявності або на його вимогу. На підтвердження своїх вимог позивач надав договір про надання фінансового кредиту від 18.12.2020 року №3050306690/350944, де в розділі «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що такий підписано директором ТзОВ «ГОУФІНГОУ» Іващенко І.В. (електронний підпис GFG123), з однієї сторони, поіменованої за текстом договору «Товариство», та [PERSON] (електронний підпис R47029), з другої сторони, поіменованої «Клієнт» (а.с.22-23); додаток №1 до договору (а.с.24); розрахунок заборгованості за період з 08.12.2021 року до 30.06.2022 року (а.с.30). Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №3050306690/350944 (пункти 1.1, 1.2, 1.3) Товариство надає фінансовий кредит в розмірі 8\~000,00 грн. строком на 30 днів до 16.01.2021 року за плату у розмірі 2,50% на добу, що становить 6\~000,00 грн. Однак, позивач не надав суду жодних доказів того, що одноразовий ідентифікатор, зазначений в договорі, надіслано саме на телефонний номер відповідача [PERSON] , і вказані документи були підписані саме ним, зважаючи на заперечення даних обставин відповідачем. Також, судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових кредитних коштів у розмірі 8\~000,00 грн., зокрема, первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку ТзОВ «ГОУФІНГОУ» тощо). Інших доказів, на підтвердження отримання відповідачем вказаних коштів від ТзОВ «ГОУФІНГОУ» позивачем суду надано не було. Оскільки, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 8\~000,00 грн. від ТзОВ «ГОУФІНГОУ», суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] в частині стягнення 32\~200 грн. заборгованості за кредитним договором від 18.12.2020 року №3050306690/350944 задоволенню не підлягають. Крім того, 09.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» («Фактор») та ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» («Клієнт»), яка є фінансовою установою на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 21.07.2016 року серії ІК №177 (а.с.46), укладено договір факторингу №09122021 (а.с.39-41) за ціною продажу 1\~642\~483,04 грн. (п.3.3 цього договору), яку сплачено 15.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №17818 (а.с.170). На підставі цього договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитним договором №3050306690/605175 на суму 28\~175,00 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.43). У розділі договору факторингу №09122021 «Визначення термінів» сторони погодили, що документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: кредитні договори в електронному вигляді; анкети-заяви на отримання кредиту; заяви боржників на готівковий переказ на вказані боржником реквізити; платіжне доручення або інше документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником (на вимогу); детальні розрахунки заборгованості (простроченої заборгованості та всіх інших платежів) по кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги (на вимогу); у разі знаходження справи в суді або на стадії виконання рішення судове рішення та, у разі наявності, виконавчий лист чи постанову про відкриття виконавчого провадження (або документ, яким засвідчується факт подання виконавчого листа до компетентного органу державної виконавчої служби, у разі відсутності по справі, що знаходиться на стадії виконавчого провадження, виконавчого листа чи постанови про відкриття виконавчого провадження). Тобто вказані документи повинні бути переданими в обов`язковому порядку від ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» позивачу та бути в останнього в наявності або на його вимогу. На підтвердження своїх вимог позивач надав договір про надання фінансового кредиту від 21.12.2020 року №3050306690/605175, де в розділі 7 «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що такий підписано директором ТзОВ «КРЕДИТНА\~УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА\~КРЕДИТНА ГРУПА»Ховряк В.М. (електронний підпис ЕКG123), з однієї сторони, поіменованої за текстом договору «Товариство», та [PERSON] (електронний підпис R90160), з другої сторони, поіменованої «Клієнт» (а.с.34-35); додаток №1 до договору (а.с.35); додаткову угоду від 15.01.2021 року №2 (а.с.36); розрахунок заборгованості за період з 09.12.2021 року до 30.06.2022 року (а.с.45). Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №3050306690/605175(пункти 1.1, 1.2, 1.3) Товариство надає фінансовий кредит в розмірі 7\~000,00 грн. строком на 27 днів до 16.01.2021 року за плату у розмірі 2,50% на добу, що становить 4\~725,00 грн. Додатковою угодою від 15.01.2021 року №2 продовжено строк дії договору на 30 днів до 15.02.2021 року, у зв`язку з чим поверненню підлягає загальна сума 12\~250,00 грн., в тому числі 5\~250,00 грн. відсотків за користування кредитом. До договору про надання фінансового кредиту надано Інформацію та контактні дані кредитодавця (а.с.37) та фотографію з паспортом [PERSON] (а.с.38). Також, позивачем надана інформаційна довідка технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» від 06.02.2023 року №15/027 (а.с.116) про те, що через платіжний сервіс «Platon» 21.12.2020 року о 21:20:07 год. була проведена успішна трансакція з видачі 7\~000,00 грн. на веб-сайті торговця eurogroshi.com.ua, що згідно з Інформацією та контактними даними кредитодавця (а.с.37) належить ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», а саме: номер трансакції 30857-84032-61898, номер карти «PRIVAT BANK» [NUMBER] , approval code 598627. Наведені докази у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що ТзОВ «КРЕДИТНА\~УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА\~КРЕДИТНА ГРУПА»дійсно перерахувало [PERSON] 7\~000,00 грн. кредитних коштів на виконання договору про надання фінансового кредиту №3050306690/605175. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зазначено: «Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає». З огляду на наведене, оскільки строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту №3050306690/605175, з врахуванням додаткової угоди від 15.01.2021 року №2, встановлено 30 днів і плата за користування кредитними коштами передбачена у розмірі 5\~250,00 грн., право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме після 15.02.2021 року, а тому з відповідача підлягає стягненню 5\~250,00 грн. заборгованості з процентів за користування кредитом. Також слід зазначити, що згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.2 ст.1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому доказів того, що передання права грошової вимоги мало місце, тобто надати копію договору факторингу. Якщо фактор не виконає цієї вимоги, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним за основним договором. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15. Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №3050306690/605175 в загальному розмірі 12\~250,00 гривень, з яких 7\~000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 5\~250,00 грн. заборгованості за відсотками. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2\~481,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2022 року №27033 (а.с.1). У зв`язку з чим, з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 361,66 грн., сплачений за подання позовної заяви, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial