Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

представник позивача АТ «Ідея Банк» Михашула Є.І. 13.09.2023 звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 166766,18 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний кредитний договір №ГКД-93297.1, згідно якого банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювану кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та на умовах, визначених цим договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними. 16.07.2021 в рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.008351986 у розмірі 119187 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів. Одночасно з видачею траншу відповідачу було надіслано графік щомісячних платежів за траншем. Власне волевиявлення на отримання траншу за кредитним договором відповідач висловила шляхом надсилання із власного абонентського номера телефону СМС-повідомлення на номер [NUMBER] . Отже, зазначає, що банк у повному обсязі виконав власні зобов`язання за кредитним договором, видавши відповідачу 16.07.2021 в рамках кредитного договору транш за номером №G02.10701.008351986 у розмірі 119187 грн. Відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, інші платежі за кредитним договором. Останній платіж (зарахування) відповідачем здійснено 29.08.2022, у зв`язку із чим сума боргу відповідача за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 станом на 26.07.2023 становить: прострочений борг - 107666,4 грн., прострочені проценти - 22236,77 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 36863,01 грн., а всього - 166766,18 грн. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 26.07.2023. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 06.06.2023 на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідача було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідачабудуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.09.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.10.2023 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Буковинського Т.Й. надійшла зустрічна позовна заява, у якій останній просить зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021, виданого у рамках Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти у розмірі 30 227 грн. 95 коп., що були спрямовані Акціонерним товариством «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) у рахунок погашення заборгованості по простроченому боргу та процентах по траншу №G.02.10701.008351986 від 16.07.2021 відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування»; зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити повний перерахунок процентів по періодах сплати позичальником кожного окремого загального платежу, що здійснені [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021, виданого у рамках Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, з часу видачі коштів, виходячи виключно зі суми отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 103 640 грн. 87 коп. до моменту припинення кредитування - 15.06.2023, з врахуванням перерозподілу сплачених вже позичальником коштів у розмірі 30 227 грн. 95 коп. по періодах такого зарахування, що були спрямовані Акціонерним товариством «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, виключно у рахунок погашення простроченого боргу та процентів за траншем №G.02.10701.008351986 від 16.07.2021 до Генерального Кредитного договору №ГКД-93297.1 відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування»; стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7600 грн. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, представник відповідача покликається на те, що [PERSON] частково не погоджуюся з позовом АТ «Ідея Банк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п.1.2 Графіку щомісячних платежів за кредитним договором по траншу, банк встановив на постійній основі плату за обслуговування, що складає 178780,80 грн., яку відповідач повинна сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] в період з 18.08.2021 по 16.07.2026 шістдесятьма щомісячними рівними платежами (внесками) по 2979,68 грн. 16 числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Зазначає, що підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 Генерального Кредитного договору та згідно п.1.1 траншу, банк встановив плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» і таким чином така плата являється нікчемною умовою кредитного договору. У свою чергу, [PERSON] в період дії Генерального кредитного договору, ніколи не зверталася зі запитами до банку, а останній ніколи не направляв інформації та не опрацьовував запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, а отже банк не здійснював надання жодної інформації (опрацювання запитів) за яку встановив плату. Крім того, сам розмір указаної оплати є аномально непропорційною визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Зокрема, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості по траншу становить 178780,80 грн. і складає 261,54 % від розміру процентів по траншу та є у 2,5 рази більшим. У свою чергу, розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 68354,53 грн. Крім того, розмір указаної плати є ще в 1,5 рази більшим чим сам розмір кредиту та становить рівно 150,07% від розміру самого кредиту. Отже, положення у кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості являються також і несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача та суперечить принципу добросовісності в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Звертає увагу суду, що встановлена «плата за обслуговування кредитної заборгованості» не відповідає змісту послуг, оскільки такі дії банку навіть не є обслуговуванням кредиту (послугою) в розумінні ст.ст. 1,8 Закону України «Про споживче кредитування», а лише можуть являтися певним елементом надання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, оскільки банком було встановлено щомісячну плату, за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, вважає, що положення підпункту 1.4.2 пункту 1.4 Генерального Кредитного договору та п.1.1 траншу укладеного між відповідачем та AT «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за траншем є нікчемною умовою договору. Як вбачається з виписки банку за період з 16.07.2021 по 25.07.2023 позичальником було сплачено 14 платежів по кредиту на загальну 60 204,27 грн. з яких 30227,95 грн. банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 50,2% від усіх сплачених платежів по кредиту.Таким чином, враховуючи діючу заборгованість позичальника по кредитному договору, сплачена вже позичальником плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 30227,95 грн. відповідно до ст.19 Закону України « Про споживче кредитування», підлягає зарахуванню в рахунок погашення простроченої заборгованості по основному боргу та в рахунок погашення прострочених процентів за користування кредитом. Окремо нарахована позивачем ще додаткова прострочена плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові банку у розмірі 36863,01 грн. є нікчемною умовою договору та не може підлягати до задоволення. Таким чином, загальна заборгованість позичальника по кредитному договору, виключно через нікчемність встановленої банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, підлягає зменшенню на 67090,96 грн. Окрім того, зазначає, що як вбачається з виписки банку з 16.07.2021 по 25.07.2023, меморіального ордеру №5679187 від 16.07.2021, меморіального ордеру №5679192 від 16.07.2021, меморіального ордеру №5679193 від 16.07.2021 та меморіального ордеру №5679189 від 16.07.2021, позичальнику було видано кредит у розмірі 103640,87 грн., а різницю в сумі 15546,13 грн. було зараховано як оплату страхового платежу по договору страхування №G02.10701.008351986 від 16.07.2021. У свою чергу, згідно п.3 ч.2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супровідної послуги, за яку банк може отримати лише одноразову плату або споживач її сплачує за власний рахунок. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Вважає, що банк не має права нараховувати на суму страхового платежу будь-які проценти по кредитному договору, оскільки договір страхування являється супровідною послугою і дані кошти позичальник не отримував і ними не користувався. Отже, оскільки [PERSON] було отримано по кредитному договору суму коштів у розмірі 103640,87 грн., то відповідно сума процентів по кредитному договору повинна розраховуватися виходячи з розміру виданих коштів, а саме з суми 103640,87 грн. Долучив до зустрічної позовної заяви розрахунок заборгованості, згідно якого сума процентів за весь строк користування кредитом повинна складати 59384,92 грн. Окрім того, як вбачається з вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06.06.2023, яка була направлена 15.06.2023, банк змінив строк виконання основного зобов`язань та припинив кредитування і вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня надіслання кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої з врахуванням зазначеного вище. У свою чергу, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, вимога відповідача про стягнення з позивача прострочених процентів по 26.07.2023 у розмірі 22236 грн. не підлягає до задоволення, оскільки такі проценти є нараховані на суму страхового платежу та після припинення кредитування, що являється нікчемною умовою нарахування. Ухвалою суду від 30.10.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Об`єднано цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором із справою за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором в одне провадження. Змінено порядок здійснення провадження у справі та перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою від 23.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів. 08.12.2023 від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній вважає таку безпідставною та необґрунтованою, зважаючи на наступне. Позовні вимоги представника відповідача за первісним позовом не відповідають висновкам Верховного Суду щодо обрання належного способу захисту. Зауважив, що чинне законодавство дозволяє застосовувати наслідки нікчемності без окремого позову, а, відтак, необхідності в такому немає. Обраний представником відповідача за первісним позовом спосіб захисту не відповідає принципу процесуальної економії, оскільки після того, як суд прийняв до спільного розгляду зустрічний позов він, у виконання вимог ст.193 ЦПК України, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Долучив до відзиву детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 після перерахункузаборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, із зарахуванням сплаченої відповадачем за первісним позовом плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості згідно умов кредитного договору, і відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 98734,56 грн. З наведеного вбачається, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, оскільки банком самостійно виконано перерахунок заборгованості за кредитним договором, і фактично вимогу про здійснення перерахунку коштів зокрема відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» з моменту укладення кредитного договору. Зазначив, що AT «Ідея Банк» не погоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 13.07.2022 по справі №496/3134/19. Також повідомив, що вказані висновки не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки умови кредитного договору є відмінними від тих, які були у кредитному договорі по справі, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду. Представник позивача за первісним позовом зауважив, що чинне на момент укладення Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020 законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Також, зазначає, що [PERSON] підписала кредитний договір без будь-яких застережень, погодилася з усіма умовами надання кредитних коштів, зокрема, з встановленням плати за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає помилковими твердження представника [PERSON] стосовно того, що відсотки по кредитному договору повинні нараховуватися на кредитні кошти у розмірі 103640,87 грн., а не на 119187 грн., з огляду на наступне. Відповідно до меморіальних ордерів, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи, [PERSON] було видано кредитні кошти в розмірі 119187 грн. З отриманих коштів [PERSON] було здійснено страховий платіж у сумі 15546,13 на користь ПрАТ «СК «ФОРТЕ ЛАЙФ». Звертає увагу суду, що страховий платіж, за рахунок саме кредитних коштів, отриманих останньою у банку, є платежем боржниці на користь третіх осіб (страховика), а не банку. Представник відповідача за первісним позовом, використовуючи різноманітні калькулятори і наводячи розрахунки з використанням таких, не врахував умов кредитного договору, зокрема, щодо оплати боржницею суми страхового платежу та сум погашень щомісячно, що є важливим, оскільки згідно умов кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно за методом «факт/факт» (п.1.14 кредитного договору), а базою для нарахування є неповернена сума кредиту. Такими, що не відповідають дійсності, є твердження представника [PERSON] щодо нарахування процентів після надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань. Щодо заявлених представником відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, то представник банку наполягає на відсутності правових підстав для відшкодування таких, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів реальності, фактичності надання правової допомоги адвокатом. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Ухвалою суду від 08.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 19.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Буковинський Т.Й. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.є Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду без відповідача за первісним позовом та його представника, на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст.629,638 ЦК України). Судом встановлено, що 25.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний кредитний договір №ГКД-93297.1, згідно якого банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювану кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та на умовах, визначених цим договором та діючими тарифами банку. Максимальний ліміт заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п.1.2 кредитного договору). У відповідності до п.1.4 кредитного договору за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку (10%). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5% річних, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 16.07.2021 в рамках кредитного договору транш за номером №G02.10701.008351986 у розмірі 119187 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів. Одночасно з видачею траншу відповідачу було надіслано графік щомісячних платежів за траншем. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу за первісним позовом кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами №5679192 від 16.07.2021, №5679193 від 16.07.2021, №5679187 від 16.07.2021, №5679189 від 16.07.2021, та випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 06.06.2023 на адресу відповідача за первісним позовом направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості долученої до позовної заяви, представник позивача за первісним позовом вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань, заборгованість за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 станом на 26.07.2023 становить: прострочений борг - 107666,4 грн., прострочені проценти - 22236,77 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 36863,01 грн., а всього - 166766,18 грн. В обґрунтування заборгованості відповідача за первісним позовом до позовної заяви долучено виписку по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідку-розрахунок заборгованості станом на 26.07.2023. Згідно з ч.3 ст.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач за первісним позовом скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі. Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім простроченого боргу, прострочених процентів, включена прострочена плата за обслуговування кредиту в сумі 36863,01 грн. Окрім того, згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) вбачається, що [PERSON] була сплачена плата за обслуговування кредиту в розмірі 30227,95 грн. Згідно п.1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує плату за обслуговування щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за цим договором; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом, суд приймає як належний та допустимий доказ долучений представником позивача за первісним позовом до відзиву на зустрічну позовну заяву детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 без плати за обслуговування кредитної заборгованості, згідно якого розмір заборгованості станом на 26.07.2023 становить: прострочений основний борг - 91623,21 грн., прострочені проценти - 7111,35 грн., а всього 98734,56 грн., оскільки такий [PERSON] та її представником належними та допустимими доказами (відповідними розрахунками) не спростовано. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , суд зазначає наступне. Банком фактично вже було виконано позовну вимогу відповідача за первісним позовом про зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021, виданого у рамках Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти у розмірі 30 227 грн. 95 коп., що були спрямовані Акціонерним товариством «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) у рахунок погашення заборгованості по простроченому боргу та процентах по траншу №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо вимоги про зустрічної позовної заяви про зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити повний перерахунок процентів по періодах сплати позичальником кожного окремого загального платежу, що здійснені [PERSON] за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021, виданого у рамках Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, з часу видачі коштів, виходячи виключно зі суми отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 103 640 грн. 87 коп. до моменту припинення кредитування - 15.06.2023, з врахуванням перерозподілу сплачених вже позичальником коштів у розмірі 30 227 грн. 95 коп. по періодах такого зарахування, що були спрямовані Акціонерним товариством «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, виключно у рахунок погашення простроченого боргу та процентів за траншем №G.02.10701.008351986 від 16.07.2021 до Генерального Кредитного договору №ГКД-93297.1 відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.5 Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020, в день надання чергового траншу позичальник укладає договір страхування від нещасного випадку або змінює дійсний договір страхування з урахуванням суми отриманого траншу та забезпечує оплату страхового платежу за рахунок коштів траншу в розмірі 15% від суми траншу. Підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на укладання від імені та за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя, пролонгацію та/або зміну умов такого договору у зв`язку з отриманням чергового траншу та доручає і дає розпорядження банку переказувати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхових платежів, належних страховику, через транзитний рахунок банку. Відтак, послуги страховика - ПрАТ «СК «ФОРТЕ ЛАЙФ» у відповідності до п.1.5 Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020 були оплаченими клієнтом ( [PERSON] ) за рахунок саме кредитних коштів, отриманих останньою у банку, що стверджується меморіальними ордерами від 16.07.2021. Доводи представника відповідача за первісним позовом - адвоката Буковинського Т.Й., які наведені у зустрічному позові, стосовно того, що банк не мав права нараховувати проценти на суму страхового платежу, який був сплачений за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 «оскільки Договір страхування являється супутньою послугою і дані кошти позичальник не отримував і ними не користувався», до уваги прийматися не можуть, оскільки такі не ґрунтуються на чинному законодавстві (зокрема - яке регламентує надання послуг страхування) та умовах укладеного Генерального кредитного договору №ГКД-93297.1 від 25.09.2020. Також суд зазначає, що необгрунтованими є твердження представника [PERSON] щодо нарахування процентів після надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань. Згідно вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06.06.2023, яка скерована на адресу [PERSON] вбачається, що сума прострочених процентів становить 22236,77 грн. Така ж сума прострочених процентів зазначена і у довідці-розрахунку заборгованості за траншем №G02.10701.008351986 від 16.07.2021 станом на 26.07.2023. Відтак, суд приходить до висновку, що після скерування відповідачу за первісним позовом вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, жодних процентів банком не нараховувалось. У зв`язку з наведеним, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову, з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме 1589,07 грн. Що стосується зустрічної позовної заяви, то згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed