Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

У вересні 2023 до суду з позовом звернулося ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 17387-01/2022 в розмірі 13 500,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 0937697634 в розмірі 24 424,99 грн., з яких: 4 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 425,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 37 924,99 грн. Мотивував позивач заявлені вимоги тим, що відповідно до укладених договорів відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Інфінанс» передало за плату належні їм права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстрів боржників до договору позивач набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором у сумі 13500 грн з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, та за договором позики 24 424,99 грн., з яких: 4 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 425,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вказані суми відповідач добровільно сплатити відмовляється це і стало причиною звернення позивачем до суду. Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного провадження. Позивач при зверненні до суду просив розгляд здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був належно повідомлений. Судом встановлено, що 18.01.2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] уклали кредитний договір № 17387-01/2022, згідно якого останній отримав кошти у сумі 5000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, за користування клієнт зобов`язався сплатити 912,5 % річних. Договір уклався у вигляді електронної форми за допомогою електронного підпису одноразовим цифровим ідентифікатором. 02.02.2022 року та 09.02.2022 року [PERSON] подавав заявку на відстрочення виконання зобов`язань за договором фінансового кредиту та сторони підписували додаткову угоду про відстрочення виконання зобов`язань на 7 днів та визначили суму заборгованості 7000 грн. У січня 2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем укладено договір факторингу, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників, серед яких відповідач. Згідно наданого розрахунку сума боргу за вказаним договором становила 13500 грн., що складається з 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8500 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідач заповнив анкету заяву ТОВ «Інфінанс» на отримання кредиту, зазначивши суму, яку бажає отримати, та відомості відносно себе. 13.01.2022 року ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] уклали договір позики № 0937697634, згідно якого останній отримав кошти у сумі 5000 грн, за користування клієнт зобов`язався сплатити 638,75 % річних, загальна вартість кредиту становить 32387,50 грн. Реальна річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за кредитом становить 19530,09%. Договір уклався у вигляді електронної форми за допомогою електронного підпису одноразовим цифровим ідентифікатором. У листопаді 2022 року ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклало договір факторингу, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників, серед яких [PERSON] . Згідно наданого розрахунку сума боргу за вказаним договором становила 24424,99 грн., що складається з 4999,99 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 19425 грн сума заборгованості за відсотками. Надана суду квитанція підтверджує переказ коштів відповідачу (а.с. 29). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд дослідивши надані докази суд встановив факт укладення договору кредиту за допомогою електронного підпису позичальника. Відповідач прострочив взяті на себе зобов`язання за договором позики та кредиту у зв`язку з чим утворилася заборгованість яка підлягає стягненню з [PERSON] у загальній сумі 37924,99 грн. на користь ТОВ «ЄАПБ» як правонаступника. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 2684 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved