Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування майна [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого увійшла квартира [ADDRESS] . Спадкоємцем майна померлого є він\~\~та відповідачка [PERSON] , в той час на думку позивача, остання не має права на спадкування, оскільки за життя спадкодавця вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжко хворів та був у безпорадному стані. Так позивач зазначив, що померлий постійно хворів, мав стійки проблеми із здоров`ям, які завдавали останньому нестерпного болю, страждань та зробили його повністю залежним від піклування інших людей, оскільки самостійно себе забезпечити останній не міг, і всі витрати на його догляд та лікування позивач ніс особисто, в той час як його дочка [PERSON] в догляді за батьком участі не приймала, що на думку позивача є підставою для усунення відповідача від права на спадкування. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2022 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання. 12.09.2022 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка, заперечуючи проти позову зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства. З цієї причини вона не мала змоги приїздити часто в гості до батька в м.Луцьк, оскільки проживає у м.Івано-Франківську. З телефонних розмов з батьком вона знала, що останній сам себе забезпечує та не потребує допомоги. Маючи хвороби, він продовжував працювати викладачем. Влітку 2020 року вона навідувала батька, купляла йому продукти, готувала їжу та заморожувала напівфабрикати. Позивач тиснув на батька, щоб той припинив спілкування з нею. З 2019 року у позивача зав`язались нові відносини, тому весь вільний час він займався власними справами та проводив час зі своєю цивільною дружиною. [INFO] [PERSON] помер від COVID-19, а не від хронічних захворювань та безпорадний стан. Зазначає, що їхній батько ніколи не перебував в безпорадному стані, оскільки останній працював завідувачем кафедри в СНУ ім.Л.Українки та при хворобі йому видавався листок непрацездатності. Будучи на пенсії батько продовжував працювати в університеті. Крім того зазначила, що твердження позивача про те, що борги фірми яку він очолював виникли через його догляд за батьком є надуманим і безпідставним оскільки податковий борг у підприємства виник ще до призначення його директором підприємства. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2021 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с.34,69). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено , що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи з тлумачення вказаної вище норми закону, суд вважає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Відповідно до положень ст.1224 ЦК України для вирішення спору має значення сукупність обставин, а саме: -\~усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, -\~перебування спадкодавця в безпорадному стані, -\~надання допомоги саме спадкоємцем. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц (провадження № 61-5921св18), від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц (провадження № 61-21194св18), від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-ц (провадження № 61-7243св18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та народжені в різних шлюбах спадкодавця. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мав хронічні захворювання, а саме: «доброякісна гіперплазія простати І Іст., камінь сечового міхура. Хронічний цистіт, камені правої нирки, ІХС, дифузний кардіосклероз, надшлуночкова екстрасистолія. СН ІІА. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.3, ССЗ 6. ДЕ ІІІ, судинний паркінсонізм, тому постійно лягав на оперативне лікування у Луцьку міську клінічну лікарню, що підтверджується виписками урологічного відділення ЛМКЛ № 11200 , 14135, консультативним висновком лікаря-уролога, витягом з історії хвороби (а.с.23-27). Крім того, [PERSON] мав відкриту глаукому, незрілу ускладнену катаракту, псевдоексфоліативний синдром правого ока, термінальну неоваскулярну глаукому лівого ока та періодично проходив лікування у КП «Луцькому центрі первинної медичної допомоги № 2», що підтверджується виписками із медичних карток хворого (а.с.28-33). З матеріалів вказаних виписок також вбачається, що останній періодично лікувався у медичному закладі та продовжував працювати завідувачем кафедри СНУ ім.Л.Українки. З повідомлення КП «Медичного об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 03.04.2023 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у тимчасовому інфекційному стаціонарі КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» з 12.11.2021 по 06.12.2021 року з діагнозом: «Covid-19, важкий перебіг, Двобічна позагоспітальна полісегментарна пневмонія». На момент поступлення стан хворого був середньої важкості, свідомість ясна, 06.12.2021 року стан хворого погіршився, внаслідок чого останній помер, що підтверджується випискою КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» (а.с.210-211). Таким чином перелік хронічних захворювань є доказом того, що покійний хворів, а причиною смерті був «Covid-19». Отже, в медичних документах відсутній висновок про безпорадний стан [PERSON] , а помер останній у зв`язку з пандемією «Covid-19», а не у зв`язку з наявними хронічними захворюваннями. З повідомлення Волинського національного університету ім.Л.Українки від 15.03.2023 року вбачається, що професор [PERSON] з 17.03.2006 року по 31.08.2020 року працював в університеті на різних посадах, з 22.11.2017 року по 31.08.2020 року займав посаду професора (0,5 ставки) кафедри фізичної географії, а також писав наукові праці (а.с.212,216). \~ \~ \~ \~ [PERSON] був особою похилого віку, страждав на хронічні захворювання потребував в деякій мірі допомоги яку і надавав його син [PERSON] , однак не перебував у безпорадному стані, крім того був великим трудоголіком по життю, допомагав своїй сім`ї і колегам по роботі та надавав їм професійну допомогу до кінця свого життя, що вбачається з пояснень свідка [PERSON] . Він був спроможний забезпечити себе матеріально, його дохід дозволяв утримувати доглядальницю [PERSON] , яка дала свої пояснення в суді. Посильна допомога надавалася позивачем, так як він жив в м.Луцьку та належно виконував синівські обов`язки по догляду батька. Відносини з дочкою у покійного не були такими тісними, а можливо й довірливими як цього б хотілося. Посилання позивача, що відповідач не цікавилась життям батька, не забезпечувала його необхідними речами та повністю самоусунулась від надання будь-якої допомоги , не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Щодо надання допомоги дочкою, то слід зазначити, що вона проживає на далекій відстані від місця проживання батька і матеріалами справи не доведено, що вона умисно ухилялася від допомоги. Так спадкоємець не потребував матеріальної допомоги, був самодостатньою особою і не просив її від відповідачки, а остання у зв`язку з сімейними обставинами не мала можливості в повній мірі виконувати свої обов`язки. Можливо з її боку і не була належна моральна підтримка що іноді і виходило з уст батька, однак це не може бути підставою для позбавлення її від права на спадщину. Спадкодавець намагався з`єднати родинні стосунки, зі всіма дітьми від усіх шлюбів і піклувався про них, здається любив усіх їх в однаковій мірі. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення від права на спадщину відповідача, а тому позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed