Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.12.2012 року в розмірі 7\~372,09 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.12.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник, приєднавшись до договору, погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав йому обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, позичальник неналежним чином виконував обов`язки з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем останнього є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відмовилися від неї, мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини. Позивачем 16.12.2021 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори. 29.06.2022 року позивачем до спадкоємців направлено лист-претензію про погашення заборгованості спадкодавця, однак відповіді не отримали і тому, дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою від 25.05.2023 року відмовлено в відкритті провадження в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до відповідача [PERSON] у зв`язку зі смертю останньої [INFO] .\~Прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства\~Комерційний банк\~«ПРИВАТБАНК» до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та надано відповідачам строк на подання відзиву на позов. Проте, відповідачі відзив не подали. Відповідач [PERSON] на адресу суду направив заяву про закриття справи у зв`язку з тим, що позичальником у справі була його мати [PERSON] , дата смерті [INFO] , водночас ні він, ні його сестра не являються спадкоємцями після її смерті, оскільки спадкове майно відсутнє, спадщин не існує. Однак, суд не бере до уваги подану відповідачем заяву, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.12.2012 року в розмірі 7\~372,09 грн, укладений [PERSON] , а не [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З оглянутої судом копії заяви клієнта [PERSON] від 14.12.2012 року (а.с.32) вбачається, що останній ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого Банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 31.12.2020 року, актовий запис № 1070, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.70). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, у зв`язку із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статями 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі № 360/1568/16-ц). Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Разом з тим, всупереч зазначеному принципу та положенням статей 12, 81 ЦПК України, позивач не долучив до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що після смерті [PERSON] саме відповідачі отримали від нього у спадщину майно, вартість якого відповідає ціні позову. Більше того, як вбачається з копій матеріалів спадкової справи, така заводилась виключно на підставі претензії кредитора. Згідно листа завідуючої Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ж.Ярошенко від 06.07.2021 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємці за оформленням спадщини не звертались. З копії спадкової справи також вбачається, що свідоцтво про право на спадщину не видано, що свідчить про відсутність у відповідачів статусу спадкоємців прав та обов`язків спадкодавця [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати слід віднести на рахунок останнього. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав. Крім того, відповідач не навів попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed