Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2013 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 135. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя у них не склалось через різницю поглядів на сімейне життя та втрату почуттів. З вересня 2021 року подружні відносини між ними фактично припинились, вони не ведуть спільно господарство. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності у судовому засіданні, позов визнав у повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо припинення шлюбу. Як встановлено із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 25 вересня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 135. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Разом з тим, судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Як визначено ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на позицію позивача, викладену у позовній заяві, суд уважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Частиною 2 ст.114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції від 16 серпня 2023 року [PERSON] сплатив 1073 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі ст.24, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved