Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Представник заявника адвокат Горстка Я.В., повноваження якої підтверджено ордером від 29.11.2023 року серії СА № 1068691, звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису за змістом якої просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місцях проживання (перебування) заявниці [PERSON] , зокрема в квартирах, що розташовані за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] ; -обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; -заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказана заява мотивована тим, що сторони з 27.04.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, а 01.06.2019 року стали батьками спільного сина [PERSON] , та їх сімейне життя складалось добре. Однак з початком війни, тікаючи від окупації, з березня 2022 року вони переїхали жити в м.\~Ватутіне, а їх сімейні відносини погіршились. За останні три місяці словесні образи [PERSON] на адресу [PERSON] , які виникали на побутовому рівні, почали переростати в погрози фізичної розправи та навіть рукоприкладства, що стало причиною подачі [PERSON] заяви про розлучення. Так, 01.11.2023\~року [PERSON] побив [PERSON] на очах у їх спільного сина, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, а син психологічну травму, що підтверджено відповідними висновками фахівців. За цим фактом 08.11.2023 року Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне правопорушення № 12023255310000643 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Навіть після цього [PERSON] постійно переслідує [PERSON] , приїздить в м. Ватутіне, де вона мешкає з дитиною, погрожує їй розправою, під час телефонних розмов виражається нецензурно та всіляко ображає її. За вказаних обставин, [PERSON] вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому слід забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного насильства з боку [PERSON] шляхом винесення судом обмежувального припису з тимчасовими обмеженнями, які вказано в прохальній частині заяви. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, клопотань від її імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності. Представник заявника адвокат Коробкова Г.О., повноваження якої підтверджено ордером від 11.12.2023 року серії СА № 1053814, у судовому засідання підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким встановити йому тимчасові обмеження щодо спілкування та побачень з [PERSON] і їх спільним сином, оскільки на даний час поведінка [PERSON] становить загрозу для заявниці і їх сина. Про вказане безпосередньо свідчить те,що [PERSON] . 01.11.2023 року вивіз [PERSON] за межі м. Ватутіне, де витягнув з машини та побив її, на очах у їх сина, від чого у останнього на даний час психологічна травма. [PERSON] у судовому засіданні в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, оскільки [PERSON] у такий спосіб намагається перешкоджати йому в спілкуванні з його малолітнім сином та обмежити його право на участь у його вихованні, хоча син має певні проблеми зі здоров`ям, які потребують своєчасного реагування. Підтвердив, що на даний час у судовому порядку між ним та [PERSON] вирішується спір щодо місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] . Також визнав факт погіршення сімейні відносини з [PERSON] , оскільки він випадково дізнався про негідну поведінку [PERSON] в шлюбі. Зауважив, що хоч і має підвищений емоційний стан, але жодних конфліктів раніше в їх з [PERSON] не виникало, та за всі роки спільного подружнього життя не мав ні проблем із законом, навіть до адміністративної відповідальності не притягувався. На запитання суду щодо подій, які сталися 01.11.2023 року між ним та [PERSON] , пояснив, що 01.11.2023 року в них з [PERSON] була чергова річниця знайомства та він намагаючись налагодити сімейні взаємовідносини приїхав 01.11.2023 року близько 12 години дня до м. Ватутіне, щоб провести час разом з нею та дитиною. Спочатку вони нормально спілкувались та навіть вирішили поїхати разом з дитиною на дачу за м.\~Ватутіне, але по дорозі вони загрузли на бездоріжжі. Під час того як він намагався витягнути машину [PERSON] почала вести себе агресивно, на будь-які прохання заспокоїтись не реагувала, смикала дитину, навіть вдарила її, а також виражалась при ній нецензурною лайкою, намагаючись вийти з машини взагалі впала в болото. Вказав, що жодних тілесних ушкоджень [PERSON] він не наносив та не знає причину їх походження на її тілі. В зв`язку з такою поведінкою [PERSON] він сам зателефонував на служби 102 та 103. Додатково вказав, що після подій 01.11.2023 року він ще неодноразово спілкувався з [PERSON] та навіть брав їх сина з собою на декілька днів, окремо від [PERSON] , щоб полікувати йому зуби, та [PERSON] цьому не заперечувала. Востаннє він бачив сина 30.11.2023 року, коли [PERSON] з невідомими приїхала до кафе, де вони з ним обідали, та забрала його в невідомо куди. На даний час йому взагалі нічого про місцеперебування сина, та він цим сильно переймається. Прослуховуванням записів телефонних розмов [PERSON] та [PERSON] , які надано представником заявника, встановлено, що 29.11.2023 року у вечірній час між сторонами відбулася розмова з приводу лікування зубів сина [PERSON] , а також з приводу його виховання та місця відвідуванням ним дитячого садочка в подальшому, під час якої [PERSON] допускав нецензурні висловлювання на адресу [PERSON] , оскільки вона не погоджувалась на його пропозиції. З цієї розмови також вбачається, що син сторін перебуває з [PERSON] та готується до сну. Також 30.11.2023 року орієнтовно після 16 год. між сторонами відбулася розмова з приводу виховання їх сина в ході якої [PERSON] пропонував організувати спільний сімейний відпочинок з дитиною, на що [PERSON] заперечувала будь-які варіанти, в свою чергу [PERSON] почав допускати агресивні, нецензурні та емоційні висловлювання на адресу [PERSON] , коментуючи її бажання розлучитися та виїхати з дитиною за кордон, при цьому все ж намагався домовитись про спільне проживання сім`єю в будь-якому великому місті України, беручи всі витрати не себе. Сторони з 27.04.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.06.2019\~року Шевченківським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 02.11.2023 року № 05-9-01/461 на тілі [PERSON] наявні тілесні ушкодження у вигляді синців на правому та лівому передпліччях, на лівій боковій поверхні шиї, на лівій молочній залозі, на правому плечі, на лівому колінному суглобі, на лівому стегні, на правій гомілці, які по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному оглянутою, тобто 01.11.2023\~року, а також синці на передній поверхні грудної клітини зліва та справа, в ділянці правої підключичної ділянки, які по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою, тобто 28.10.2023 року. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2023 року розпочато кримінальне провадження № 12023255310000643 за заявою [PERSON] про те, що 01.11.2023 року близько 16\~год. 45 хв. поблизу дачного кооперативу в м. Ватутіне Звенигородського району Черкаської області невідома особа спричинила їй тілесні ушкодження. За змістом психологічного висновку спеціаліста, складеного 10.11.2023\~року за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , за письмовим зверненням його матері [PERSON] з метою з`ясування наслідків для психічного здоров`я дитини факту фізичного насильства щодо матері, свідком якого він став, констатовано, що дитина стала свідком жорстокої поведінки батька з ознаками насильницьких дій відносно матері, підозра щодо вчинення фізичного насилля безпосередньо відносно дитини не підтверджена. В дитини активоване почуття страху, тривоги, неспокою, прослідковується тенденція до витіснення деталей травматичних спогадів, спостерігаються ознаки емоційного виснаження як реакція оцінки психіки на пережиті події. Дитина перебуває в підвищеному емоційному навантаженні та потребує психокорекційної допомоги для покращення психоемоційного стану. При цьому, зі змісту цього висновку вбачається, що під час проведення обстеження дитина перебувала в постійному контакті з матір`ю, яку обіймав час від часу, що вказує на психоемоційну прив`язаність до матері. Заслухавши доводи представника заявника, [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення даної заяви. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За змістом п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особою, яка постраждала від домашнього насильства, вважається така особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Національне законодавство розрізняє 4 форми домашнього насильства, що відображено в п.п. 4, 14, 15, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема: -економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; -психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -сексуальне насильство форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; -фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника є одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, крім іншого, має постраждала особа або її представник. Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)\~заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно змісту\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1,\~ч.\~3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ч.\~1\~ст.\~350-6\~ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Положеннями ч.ч. 1, 3, 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.11.2018 року в справі № 756/2072/18, від 30.01.2020 року в справі №\~545/744/19, від 10.02.2021 року в справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Також Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 року в справі №\~756/2072/18 вказано, що під час розгляду заяв про видачу обмежувального припису, суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас суд вважає, що надані стороною заявника докази не є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису, як наслідок, відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та малолітнього сина сторін у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису. Судом достеменно встановлено, що сторони з 27.04.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому в них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час взаємостосунки та взаєморозуміння між сторонами суттєво ускладненні, в зв`язку з розглядом у судовому порядку позовів [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (судова справа № 367/6885/23) та про визначення місця проживання дитини (судова справа № 759/24590/23), а їх син вимушено є очевидцем цих конфліктних ситуацій. При цьому, суд враховує, що на даний час зі спливом понад 1 місяця з дати ймовірного нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] , які виявлено на її тілі згідно висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 02.11.2023 року № 05-9-01/461, що ним особисто заперечувалось в судовому засіданні, за результатами дізнання в кримінальному провадженні №\~12023255310000643, розпочатому за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відомостей про те, що [PERSON] набув статусу підозрюваного чи обвинуваченого не надано. Безумовно, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 року в справі № 646/2950/20, наявність кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства не є перешкодою і не позбавляє потерпілу особу права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства із заявою про видачу обмежувального припису, так само, як і розгляд відповідноі? цивільноі? справи не є перешкодою для здіи?снення кримінального провадження щодо кривдника. Водночас під час вирішення справи про видачу обмежувального припису суд має оцінювати в сукупності як докази вчинення кривдником домашнього насильства, їх форми, характер, тривалість, так і вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, та настання негативних наслідків для постраждалої особи. Сам же по собі факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про нанесення їй 01.11.2023 року тілесних ушкоджень невідомою особою, як вбачається зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2023 року № 12023255310000643, не може беззаперечно свідчити про факт вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.03.2020 року в справі № 755/5273/20. При цьому, суд враховує, що відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 02.11.2023 року № 05-9-01/461 на тілі [PERSON] виявлено й тілесні ушкодження, які по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному нею, не лише 01.11.2023 року, а й 28.10.2023 року, однак відсутні відомості про те, що [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень 28.10.2023 року [PERSON] чи іншою особою, а так як в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд позбавлений можливості висловлювати свої припущення щодо їх походження. Аналізуючи психологічний висновок спеціаліста від 10.11.2023 року за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , суд констатує, що в дитина сторін перебуває в підвищеному емоційному навантаженні, спостерігаються ознаки її емоційного виснаження (активовані почуття страху, тривоги, неспокою, прослідковується тенденція до витіснення деталей травматичних спогадів), що є наслідком конфліктних ситуацій між її батьками. При цьому, суд враховує, що дитина 4-річного віку може піддаватися емоційному впливу, переживанням чи навіть розповідям матері, з якою має психоемоційну прив`язаність, оскільки вона була безпосередньо присутня під час такого обстеження спеціаліста, та перебувала з дитиною в постійному контакті. За вказаних обставин, суд критично оцінює констатацію спеціалістом того факту, що дитина 01.11.2023 року стала свідком жорстокої поведінки батька з ознаками насильницьких дій відносно матері. Надаючи оцінку прослуханим записам телефонних розмов [PERSON] та [PERSON] , які відбулися у вечірній час 29.11.2023 року та в післяобідній час 30.11.2023 року, суд вважає, що в них відсутні вислови, які б можна було б безумовно трактувати як психологічне насильство або погрози. При цьому, висловлювання [PERSON] подекуди в агресивній формі та з використанням нецензурної лексики на адресу [PERSON] , суд оцінює як його емоційну реакцію на слова [PERSON] , що вона може взагалі виїхати з дитиною за кордон, а також не бажанні [PERSON] вживати жодних заходів до примирення та відновлення спільного сімейного життя, шляхом спільного відпочинку разом з дитиною. Тож такі емоційні висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON] зумовлені не бажанням подавати волю, принизити чи залякати заявника, а викликані переживаннями, що дії [PERSON] можуть позбавити його можливості безпосередньо спілкуватися з сином, піклуватися про нього та брати участь в його вихованні, а також призведуть до остаточного припинення сімейних взаємовідносин, які він намагається зберегти. За вказаних обставин, суд вважає, що оскільки між сторонами існує спір щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх сина, що регулюється, зокрема, нормами СК України та ЦК України, зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису до [PERSON] строком до 6 місяців, серед яких обмеження спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборона [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 06.02.2020 року в справі № 753/8626/19. Відмовляючи в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, суд також враховує, що після ймовірного нанесення 01.11.2023 року [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] на очах їх малолітнього сина, чим в основному й мотивовано необхідність винесення обмежувального напису відносно [PERSON] з метою попередження повторного вчинення домашнього насильства, та настання негативних наслідків для [PERSON] , сторони продовжили спілкування між собою та щонайменше в ніч з 29 на 30 листопада 2023\~року малолітній син сторін залишився на одинці з [PERSON] , після того як той проводив разом з ним час, у тому числі займався питанням лікування його зубів. Вказане вочевидь є об`єктивним свідченням того, що в [PERSON] фактично були відсутні страх небезпеки зустрічі з [PERSON] , а також тривога щодо ймовірного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно неї чи їх спільного сина, що спричинить настання негативних наслідків. Водночас жодних доказів вчинення [PERSON] протиправних діянь відносно [PERSON] чи їх малолітнього сина [PERSON] після 30.11.2023 року, які б містили ознаки домашнього насильства, в будь-якій його формі, ні заявником, ні її представниками, суду не надано. За вказаних обставин, суд вважає, що обмежувальний припис має чітко визначений характер, мету і не може застосовуватися як інструмент маніпулювання в вирішення конфліктів, того чи іншого спору. При цьому, слід відрізняти домашнє насильство від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. Насильство є результатом свідомих дій кривдника, з властивою йому агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати конфліктну ситуацію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed