Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 19925,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 01362-07/2022 від 04 липня 2022 року. Вимоги обґрунтовано тим, що 04 липня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір №01362-07/2022. Кредитна заборгованість за цим договором станом на 31 травня 2023 року склала 19925,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень заборгованості за основною сумою кредиту, 14925,00 гривень заборгованості за відсотками. 31 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" уклали договір факторингу №31052023, на підставі якого позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось, через невиконання останнім грошового зобов`язання сума заборгованості залишилась незмінною, тому позивач як новий кредитор просить її стягнути з відповідача у судовому порядку. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 13 листопада 2023 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримав 20 листопада 2023 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 13 листопада 2023 року, з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 04 липня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (товариство) та відповідачем [PERSON] (клієнт) укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №01362-07/2022. Згідно з п.1.1. договору товариство надає клієнту кредит в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається на власні потреби клієнта строком на 20 днів, тобто до 23.07.2022. Дата надання кредиту 04.07.2022 (п.1.2. договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п.1.3. договору). Відповідно до п.2 3. договору у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений в п.1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Пунктом 4.3 договору визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п.1.2 (20 днів) та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти, передбачені п.2.3 цього договору (2,5% на добу) продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. На підставі заявок відповідача про відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту сторонами в електронній формі укладені додаткові угоди до Договору про надання фінансового кредиту №01362-07/2022 від 04.07.2022 року, а саме додаткові угоди № 3 від 08.08.2022, 12.08.2022, 03.09.2022, 27.09.2022, 13.10.2022 та додаткову угоду від 14.03.2023, у яких сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором, останній раз до 23.03.2023 року та визначено, що сума заборгованості клієнта станом на 23.03.2023 року становить 22425,90 гривень, з яких: 5000,00 гривень сума кредиту, 17425,00 гривень сума відсотків. Фіксована процентна ставка за день користування кредитом за усіма додатковими угодами становить 2,50%. 31 травня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (клієнт) укладений договір факторингу №31052023, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло належних ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» прав вимоги до зазначених у реєстрі боржників, який є додатком до цього договору. Актом прийому передачі від 31 травня 2023 року за цим договором факторингу стверджено, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3177, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. У витязі з Реєстру боржників до договору факторингу №31052023 від 31.05.2023 щодо відповідача зазначено суму заборгованості в загальній сумі 19925,00 гривень, з яких: 5000,00 грн - основна сума боргу, 14925,00 грн відсотки. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Стороною позивача до позовної заяви додано належним чином завірені копії договору про надання фінансового кредиту №01362-07/2022 з подальшими додатковими угодами та договорів факторингу №31052023. Договір №01362-07/2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] , а також додаткові угоди до цього договору від 08.08.2022, 12.08.2022, 03.09.2022, 27.09.2022, 13.10.2022, 14.03.2023, підписані обома сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і його повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Факт укладення договору №01362-07/2022 та додаткових угод до нього відповідач не оспорює. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «ФК «Інвеструм» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Додаткові угоди\~між ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Інвеструм» та\~ [PERSON] \~укладені з\~дотриманням вимог\~п.4.3 договору №01362-07/2022. Зокрема, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за стандартною процентною ставкою 2,5% на добу і не перевищувало 180 календарних днів від дня укладення кожної такої додаткової угоди. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором та додатковими угодами строки не виконав. Дослідженими доказами також підтверджено укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» договору факторингу №31052023 від 31 травня 2023 року, який за своїми формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства. Реєстром боржників до зазначеного договору факторингу стверджено наявність у відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01362-07/2022, яка становить 19925,00 гривень і складається з основного боргу в сумі 5000,00 гривень, відсотків - 14925,00 гривень. Наведену суму заборгованості відповідачем не заперечено і жодним доказом не спростовано. Отже, із наведеного слідує, що відповідач має заборгованість за цим кредитним договорам №01362-07/2022, на яку позивач набув права вимоги на підставі укладеного договору факторингу №31052023. Станом на день звернення до суду із цим позовом заборгованість по кредитному зобов`язанню відповідач не погасила ні первісному кредитору, ні новому. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і наявність достатніх підстав для задоволення позову в повному обсязі. Ураховуючи повне задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved