Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту сумісного проживання з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та визнання права на спадщину. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] проживав однією сім`єю разом з [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте, питання про оформлення спадкових прав вирішено не було, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2022 року залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 01 вересня 2023 року до суду надійшла заява представника [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі №522/10956/22 та призначено підготовче судове засідання на 27.10.2022 року о 14 год. 45 хв. 28 листопада 2022 року до суду від представника Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували реальність сімейних відносин, наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків чи взаємної допомоги між позивачем та спадкодавцем. 09 лютого 2023 року від уповноваженої особи Одеської міської ради на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому зазначено, що померла [PERSON] є самотньою особою, яка постійно проживала одна та потребувала соціальної допомоги, на підтвердження своїх доводів посилалася на відомості від Комунальної установи "[INFO]", (адреса: [ADDRESS]), а саме копії договорів, заяв, карт визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг, індивідуальних планів надання соціальної допомоги догляду дома, та інших документів, складених від імені чи в інтересах [PERSON] , де зазначалося, що особа є одинокою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року задоволено клопотання представника Одеської міської ради та витребуватиено з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі засвідчену належним чином копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , витребувати з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) (65039, вул. Середньофонтанська, 30Б, м. Одеса) витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а саме: - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 19 квітня 2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було закрито підготовче провадження по справі №522/10956/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023 року на 15:30 год. 14 червня 2023 року на електронну адресу та 16 червня 2023 року до суду надійшли пояснення представника заявника. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2023 року вирішено задоволено клопотання представника адвоката та витребувано - з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ТЕНЕТ» (адреса: 65012, Одеська область, місто Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 2-А) засвідчену належним чином копію договору, укладеного з ТОВ НВП «Тенет» за адресою: [ADDRESS] , а також інформацію про оплату послуг за надання доступу до мережі Інтернет за адресою: [ADDRESS] за 13.11.2018 р.; - з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ТВ» засвідчену належним чином копію договору, укладеного за адресою:, [ADDRESS] , а також інформацію про оплату послуг за телебачення за адресою: [ADDRESS] за 13.11.2018 р. - з Комунальної установи "[INFO]", (адреса: [ADDRESS]) засвідчені належним чином копії договорів, заяв, карт визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг, індивідуальних планів надання соціальної допомоги догляду дома, та інших документів, складених від імені чи в інтересах [PERSON] - з КНП «МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №1» Одеської міської ради (адреса: 65007,м. Одеса, вул. М`ясоєдовська, 32), та з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ ІМ.ПИРОГОВА ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ (адреса: 65102, Одеська область, місто Одеса, вулиця Лиманна, будинок 170) всю медичну документацію померлої [PERSON] , , наявну у даних закладах, в тому числі, історію хвороби, медичну карту амбулаторної хворої - [PERSON] , за формулою № 025/о, виписні епікризи, з яких вбачатиметься стан [PERSON] , яка померла [INFO] . 06 грудня 2023 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Сабліна Ю.С. позов підтримала, просила його задовольнити. 13 грудня 2023 року до суду представником відповідача Одеської міської ради надано письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] 13 грудня 2023 року позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складений відповідний актовий запис за №12764 від 11.10.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. У встановлений законом строк [PERSON] було подано до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі заяву про прийняття спадщини, що залишилась після померлої [INFO] [PERSON] . Проте позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки йому було необхідно звернутися до суду для встановлення факту сумісного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту сумісного проживання та визнання права на спадкування. На підтвердження обставин сумісного проживання [PERSON] разом з [PERSON] надано: - договір з телерадіокомпанією «Ефір» від 12.02.2002 року на забезпечення мультимедійної ТВ - мережі з абонентом, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (відповідний договір було укладено саме [PERSON] , що може свідчити про факт сумісного проживання позивача з померлою за цією адресою, щонайменше з 2002 року); - виписка з АТ «Приват Банк», де вказується на факт оплати інтернету від НТН «Тенет» в розмірі 150 гривень за адресою реєстрації [PERSON] , за її життя, здійснення оплати Альфа ТВ в розмірі 200 гривень за вказаною адресою та перерахування коштів саме [PERSON] у розмірі 1823.00 тис. грн.; - копії фіскальних чеків про оплату комунальних послуг за квартирою, в якій була зареєстрована померла, за адресою: [ADDRESS] ; - довідка від 02.06.2023 року з Одеського Національного Університету імені І.І. Мечникова відповідно до якої вбачається, що [PERSON] до виходу на пенсію тривалий час працювала доцентом кафедри мікробіології, вірусології та біотехнології ОНУ імені І.І. Мечникова; - договір-замовлення на організацію проведення поховання №075728 від 12.10.2021 року, чеки про витрати на відповідні ритуальні послуги, договір замовлення від 12.10.2021 року, укладений [PERSON] на поховання [PERSON] (на підтвердження обставини, що [PERSON] не лише знав про смерть [PERSON] , однак і був найближчою в її оточенні особою, яка здійснила свій останній по відношенню до померлої обов`язок). Відповідно до матеріалів спадкової справи №325с/2022 від 17.06.2022 року, яка заведена у Приморській державній нотаріальній конторі у місті Одеса, вбачається, що [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини. З наданого на запит суду листа Відділу державної реєстрацій актів цивільного стану у м. Одесі №14.03.2023 р., №4219/24.29.19 вбачається, що [PERSON] і померла [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі та шлюб не розривали. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Крім того, виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила, що знала померлу [PERSON] , вони проживали по сусідству разом з [PERSON] з 1986 року, у [PERSON] була паралізована частина тіла, у тому числі, права рука. В останні роки свого життя [PERSON] була прикута до ліжка та потребувала постійного догляду. [PERSON] постійно доглядав померлу [PERSON] до моменту її смерті. Він проживав з померлою постійно, як її чоловік. Також [PERSON] підтвердила факт підписання довіреності померлою [PERSON] , на користь [PERSON] , з наданням права розпорядження майном [PERSON] , що була підписана при свідках у зв`язку з неможливістю [PERSON] самостійно вчинити підпис через хворобу (інсульт). Крім того, судом в якості свідка допитувалася [PERSON] , яка пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та померлої [PERSON] з 1988 року. Померла [PERSON] та [PERSON] проживали разом. [PERSON] постійно доглядав за померлою. В якості свідка судом також допитувалася [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] та померла [PERSON] були її сусідами з 1989 року. Померла [PERSON] не могла підписувати жодні документи, через свою руку. [PERSON] постійно доглядав та опікувався померлою, відносини між ними сприймалися як у чоловіка та жінки. Суд, звертає увагу на той факт, що у матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена довіреність від 01.02.2019 р., видана від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , у якій вказуються правомочності вчиняти від її імені дії з будь-яких питань, в тому числі, але не виключно, розпорядження її власністю, що вказує на особливий довірчий зв`язок померлої з особами [PERSON] , [PERSON] , а також неможливості підписання документів особисто [PERSON] , у зв`язку з хворобою (інсульт). Відповідно до витребуваних доказів по справі, а саме доказів з КНП «МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №1» Одеської міської ради та з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ ІМ.ПИРОГОВА ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ вся медична документація померлої [PERSON] , що наявна у даних закладах, в тому числі, історія хвороби, медична карта амбулаторної хворої - [PERSON] , за формулою № 025/о, виписні епікризи, з яких вбачається, що [PERSON] мала наступний діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої середньої мозкової артерії внаслідок церебрального атеросклерозу у колюзії лівої BCA гострий період. Правосторонній геміпарез. Елементи моторної афазії. Тобто, за наслідком дослідження медичної документації підтверджується факт неможливості підписання документів померлою [PERSON] , у сукупності з іншими доказами - показами свідків, копією довіреності, наявної у матеріалах справи. Таким чином, доводи Одеської міської ради про те, що [PERSON] була одинокою особою не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки власноручне вчинення померлою підписів на договорах, заявах, картках визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг, індивідуальних планів надання соціальної допомоги догляду дома, та інших документів, складених від імені чи в інтересах [PERSON] , - не було можливим. Більш того, допитаний судом свідок [PERSON] підтвердила у судовому засіданні про те, що підписи на відповідних документах були здійснені нею. Тому, суд не приймає до уваги копії документів, наданих відповідачем у справі від Комунальної установи "[INFO]", (адреса: [ADDRESS]), а саме копії договорів, заяв, карт визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг, індивідуальних планів надання соціальної допомоги догляду дома, та інших документів, складених від імені чи в інтересах [PERSON] , оскільки, як вбачається з матеріалів справи, остання не могла вчиняти будь-які підписи у будь-яких документах за станом свого здоров`я. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Так, відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження N 61-6953св18) зроблено висновок, що "для набуття права на спадкування за законом на підставі положень статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю". Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказана позиція повністю кореспондується з висновками викладеними в п. 5.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Досліджені судом докази, їх чисельність та взаємозв`язок, наявність спільних фотографій спільного сімейного життя позивача з [PERSON] у своїй сукупності доводять факт спільного сумісного проживання. Оскільки позивач не має змоги реалізувати своє право на спадкування, у зв`язку з чим, звернувся до суду з дійсним позовом, яким в повній мірі довів факт свого сумісного проживання разом з померлою [PERSON] , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної заяви. В той же час, щодо вимоги позивача про визнання права на спадкування, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N? 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, при розгляді даної категорії справ, суд не повинен вирішувати питання про визнання за позивачем права власності на спадщину. Спадкоємець після набрання рішенням про встановлення факту проживання однією сім?єю, має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до статей 1296 - 1298 ЦК України. Відтак, враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне залишити вимогу про визнання права на спадщину без задоволення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Частинами 1-3, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач є доведеними, а відповідачем вони не спростовані, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial