Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька посилаючись на те, що сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Між сторонами існують суперечки з приводу організації та оплати відпочинку дітей, відповідач зловживає своїми правами, ігнорує звернення щодо оформлення дозволу на виїзд дітей. Просила надати їй дозвіл на виїзд дітей без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] до Турецької республіки, Арабської республіки Єгипет, Домініканської республіки, Італійської республіки та усіх країн Шенгенської зони в період з 25 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова за Київським районним судом м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2023 року справа прийнята до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився,належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Позивач звертаючись з позовними вимогами до відповідача просила надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] до Турецької республіки, Арабської республіки Єгипет, Домініканської республіки, Італійської республіки та усіх країн Шенгенської зони в період з 25 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року. Як убачається з уточненої позовної заяви, період на який просить позивач надати дозвіл на виїзд дітей без згоди батька за межі України сплинув. На час розгляду справи , позивачем не уточнені позовні вимоги в частині терміну та дат надання згоди на виїзд дітей без дозволу батька за межі країни. Статтею 13 ЦПК України визначено, що \~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Суд звертає увагу позивача, що звертаючись з заявленими позовними вимогами, позивач не зазначає, яким чином підлягають відновленню права у разі задоволення позовних вимог щодо надання їй дозволу на виїзд [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] до Турецької республіки, Арабської республіки Єгипет, Домініканської республіки, Італійської республіки та усіх країн Шенгенської зони в період з 25 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року, оскільки зазначений термін минув, а позивачем не надано суду позовної зави з актуальними датами. Враховуючи вищевикладене , позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed