Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

01 жовтня 2021 року позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості (а. с. 2-7, 44-48). В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] здійснює свою господарську діяльність за напрямками (коди КВЕД): 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 26.51 Виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації: 29.32 Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів; 29.31 Виробництво електричного й електронного устаткування для автотранспортних засобів. Вказує, що згідно договору оренди нежитлових приміщень № 2021-За від 01 липня 2021 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , останній здійснює свою господарську діяльність, за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що 16 липня 2021 року до станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] звернувся відповідач з проханням відремонтувати автотранспортний засіб Volkswagen T4 (Transporter), державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який фактично зареєстровано за дочкою відповідача [PERSON] . Вказує, що відповідач передав позивачу автотранспортний засіб з несправністю, а саме зі слів відповідача, розкрутилася ведуча шестерня ГРМ насколінвала двигуна. Позивачем автотранспортний засіб було взято в роботу та після проведення процедури діагностики, було виявлено ряд інших несправностей, які істотно впливали на його експлуатацію. Стверджує, що про всі несправності автотранспортного засобу та всі ризики такої експлуатації позивачем було повідомлено відповідачу в телефонному режимі та отримано згоду, як на проведення необхідних робіт з ремонту, так і на замовлення відповідних витратних матеріалів (деталей). В ході виконання погоджених ремонтних робіт було частково закуплено витратні матеріали (деталі) у постачальників, а деякі деталі були в наявності у виконавця. 01 липня 2021 року позивачем була видана довіреність на [PERSON] з повноваженнями, серед інших, на представлення інтересів у комунікації як з постачальниками, так і з клієнтами на СТО позивача. Дана довіреність видана строком до 31 грудня 2021 року без права передоручення. Стверджує, що видання даної довіреності обумовлено можливою відсутністю позивача на території СТО для швидкого вирішення усіх питань, пов`язаних з його господарською діяльністю. Вказує, що в серпні від відповідача почали поступати усні необґрунтовані претензії, щодо працівників Позивача, начебто працівники замінили деталь двигуна «колінвал» на інший. Всі спроби врегулювати спірну ситуацію з відповідачем успіху не мали і тому [PERSON] , маючи значний досвід, як у врегулюванні конфліктів з клієнтами, так і в реалізації складних ремонтних робіт, зателефонував відповідачу та роз`яснив та довів останньому абсурдність його претензій, у зв`язку з чим 17 серпня 2021 року відповідачем власноручно, в присутності працівників СТО позивача, було складено розписку про відсутність претензій з приводу заміни колінвалу двигуна. Однак, 31 серпня 2021 року, відповідач змінив свою думку та виклав свої претензії у письмовому вигляді. Разом з цим, зазначає про те, що вказана претензія складена не на виконавця робіт позивача, а на його довірену особу - [PERSON] , який перебуває в трудових відносинах з іншим підприємством та не є найманим працівником позивача. Більш того, вважає, що сама претензія містить твердження, які протирічять одне одному, оскільки є результатом фантазій та уяви відповідача, а більшість фактів в ній є такими, що не відповідають дійсності. Так, зокрема, відповідач у претензії звинувачує працівників позивача у шахрайстві з колінвалом двигуна, хоча у ній же підтверджує власноручне написання розписки про відсутність претензій до колінвалу двигуна. 02 вересня 2021 року ремонт автотранспортного засобу було закінчено та повідомлено відповідача про готовність до його здачі. За результатами проведених робіт відповідачу було виставлено рахунок № 35 від 02 вересня 2021 року загалом у розмірі 58060 гривень. 03 вересня 2021 року сторонами було підписано акт здачі-прийняття робіт, в якому відповідач поставив примітку, про наявність претензій по колінвалу двигуна. Вважає, що відповідач ухиляється від свого обов`язку по оплаті наданих йому послуг, оскільки його дії та твердження не є такими, що мають хоча б якесь логічне пояснення та тим паче ніяким чином не. 03 вересня 2021 року автотранспортний засіб було передано відповідачу разом з рахунком на оплату. Оскільки оплата позивачем здійснювалась в кінці банківського дня на рахунок позивача зайшла лише часткова оплата наданих послуг, в розмірі 4872 гривні 02 копійки, а оскільки, у позивача відсутня можливість для тимчасового зберігання автотранспортних засобів клієнтів на майданчику СТО на платній чи безоплатній основі, а також враховуючи вагомий факт того, що відповідач проявив себе, як особу дуже схильну до створення конфліктних ситуацій, з відповідачем було досягнуто згоди про проведення остаточної оплати наступного банківського дня, однак наступного дня остаточний розрахунок з позивачем відповідачем проведено так і не було. Натомість в телефонному режимі відповідач повідомив [PERSON] , що остаточна сума була перерахована на картковий рахунок відповідача та сплачувати за надані йому послуги він наміру не має. З цих підстав останній вимушений звернутися з вказаним позовом до суду та, прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у сумі 53187 гривень 98 копійок, 3 % - 104 гривень 92 копійки, разом із витратами на правову допомогу у сумі 10000 гривень та судовим збором по справі. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 42). 13 жовтня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 жовтня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 44-49). Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 57) та призначено судове засідання на 11 годину 15 хвилин 22 грудня 2021 року (а. с. 57), яка надіслана учасникам справи 30 листопада 2021 року за вихідним № 25389/21-вих/2/204/2367/21 (а. с. 58). 21 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Гребенюка Б.В. (а. с. 69-70), в якій він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, регулює Закон України «Про захист споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту їх прав. Вказує, що відповідачу було надано у такій послідовності для підпису наступні документи: акт 100000034 здачі приймання робіт від 03 вересня 2021 року, розписку та Договір на виконання послуг з ремонту автомобіля. Ознайомившись з умовами вказаного договору відповідач не погодився підписувати запропонований договір, оскільки в тому взагалі не містилися умови гарантійного зобов`язання виконавця послуг. Однак, усунути такі недоліки виконавець відмовився. Натомість договір на виконання послуг з ремонту автомобіля передбачав складний та довготривалий ремонт двигуна із заміною 46 деталей. Так, однією із умов договору мали б бути гарантійні зобов`язання, якими визначено гарантійний строк щодо виконаних ремонтних робіт по ремонту двигуна автомобіля, що узгоджується з вимогами ст. ст. 7, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів». Натомість виконавець послуг з ремонту автомобіля не взяв на себе гарантійних зобов`язань по ремонту двигуна автомобіля. Тому, вважає, що положення ч. 1 ст. 206 ЦК України не можуть застосовуватися до договору на виконання послуг з ремонту автомобіля. Разом з цим, зазначає, що оскільки правочин не міг бути виконаний сторонами у момент його вчинення, то він має би бути укладений у письмовій формі відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦК України, після чого вказаний договір може бути виконаний. 20 січня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Воротиліна Є.М. (а. с. 85-86), в якому він зазначає про те, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, ним не визнаються в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що в матеріалах справи чітко видно хронологію складання документів, а тому доводи представника відповідача є необґрунтованими. Стверджує, що всі роботи та закупки необхідних матеріалів, були погоджені з відповідачем в телефонному режимі до моменту їх початку, письмових претензій щодо обсягу робіт, що планувалися бути проведеними, а також деталей, що закуповувались окремо, від відповідача не надходило. Вважає, що сам факт тривалого знаходження автотранспортного засобу відповідача на території СТО вже свідчить про згоду з умовами та обсягом робіт, що планувалися до проведення. Стверджує, що заперечень щодо підписання акту здачі приймання виконаних робіт від відповідача не надходило, як і будь-яких вимог (в усній або письмовій формі) щодо підписання Договору в письмовій формі, або надання окремо будь-яких гарантійних зобов`язань. Вказує на те, що у своєму відзиви представник відповідача не заперечує та не оскаржує обсягу та вартості проведення складного ремонту автотранспортного засобу відповідача, самостійне підписання відповідачем акту здачі приймання робіт, а також зафіксовану відсутність наміру проведення оплати отриманих послуг. Вважає, що відповідачем свідомо ігноруються вимоги ст. ст. 525, 526 ЦК України. відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з цим, зазначає, що сама по собі відсутність гарантійних зобов`язань, укладених в письмовій формі, наявність або відсутність гарантійних зобов`язань не може бути підставами для невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення оплати за надані позивачем послуги, при тому, що відповідач не довів належними доказами факт неякісного надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля. 16 червня 2022 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача адвоката Гребенюка Г.В. (а. с. 102-104), в яких він зазначає про те, що позивач у своїй відповіді на відзив визнає факт того, що всі роботи та закупки необхідних матеріалів були погоджені саме в телефонному режимі, тобто в супереч п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України. Вказує, що заміна численних елементів двигуна, у тому числі його зняття та постановка займає декілька днів, а тому такий правочин не може бути виконаний стороною повністю у момент його вчинення. Тривалість правочину підтверджує і представник позивача вказуючи у п`ятому абзаці відповіді на відзив, про те, що автотранспортний автомобіль Відповідача тривалий час знаходився на території СТО. Тому вважає, що у такому разі правочин про який стверджує позивач, що укладений в усній формі не підпадає під такі правочини, які законодавець дозволяє укладати між юридичними та фізичними особами в усній формі відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, а відтак такий правочин вважається неукладеним. Зобов`язання за неукладеним договором не виникають. Так, позивач ФОП [PERSON] письмові договір з відповідачем [PERSON] не укладав, тому цивільних прав та обов`язків як для позивача так і для відповідача не виникло. Вважає, що на підтвердження вищезазначеного також вказує і Рахунок № 35 від 02 вересня 2021 року, який не містить ані номера, ані дати договору, на підставі якого виникли б зобов`язання для його сплати відповідачем. Також АКТ № МНИ 00000034 здачі-приймання робіт від 03 вересня 2021 не містить будь яких зобов`язань для відповідача щодо сплати коштів. Більше того, зазначає, що в даному акті приймання робіт, позивач ФОП [PERSON] вказав на те, що не має претензій до відповідача. Звертає увагу на те, що ані в Рахунку, ані в Акті взагалі не зазначено до якої марки автомобіля її державного номера, відносяться робота, назва вузла та його тип ремонту. Тому вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, який не є співмірним з фактами і доказами викладеними у позовній заяві. Тому прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 229-231). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 221, 224-226). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] зареєстрований в\~Єдиному державному\~реєстрі юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань з\~28\~серпня 2019\~року за\~видом економічної\~діяльності: «45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 26.51 Виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації: 29.32 Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів; 29.31 Виробництво електричного й електронного устаткування для автотранспортних засобів». Місцезнаходження: [ADDRESS] (а. с. 2). З договору оренди нежитлових приміщень № 2021-3а від 01 липня 2021 (а. с. 9-12) вбачається, що ФОП [PERSON] (орендодавець) передала, ФОП [PERSON] (орендар) прийняв в у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , площею 31.5 кв. м, зокрема: частину приміщення 4 кв. м літ «Б-1» приміщення 1, частину приміщення 7.5 кв. м, літ «А-1» приміщення 2, частину приміщення 20 кв. м., літера «М-1» приміщення 2. З видаткової накладної № Рк-14658 від 04 серпня 2021 року (а. с. 17) вбачається, що постачальником ЧП [PERSON] передано одержувачу ФОП [PERSON] комплектуючі та складові загальною вартістю 12805 гривень. З видаткової накладної № Рк-14655 від 05 серпня 2021 року (а. с. 18) вбачається, що постачальником ЧП [PERSON] передано одержувачу ФОП [PERSON] комплектуючі та складові загальною вартістю 529 гривень. Разом з цим, судом встановлено, що вказані видаткові накладні не містять: ані підстав видачі таких комплектуючих та складових (дата та № договору тощо), ані марки транспортного засобу, до якого вони надаються. Більш того, судом встановлено, що видаткова накладна від 04 серпня 2021 року (а. с. 17) має більший порядковий номер (Рк-14658) ніж видаткова накладна, що датована пізнішою датою 05 серпня 2021 року, але з меншим порядковим № (Рк-14655), що вказує на те, що дані накладні складалися задніми числами. Довіреністю від 01 липня 2021 року ФОП [PERSON] уповноважив [PERSON] здійснювати від імені ФОП [PERSON] дії: «представляти інтереси ФОП [PERSON] підприємствах, установах, організаціях на всій території України, з усіма фізичними та юридичними особами без виключення, отримувати будь-які товари, матеріали, сировину та інші товарно-матеріальні цінності, які відпускаються ФОП [PERSON] усіма установами, організаціями, підприємствами, товариствами, їхніми філіями, будь-якими ФОП для здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] та підписувати відповідні документи (видаткові накладні, акти прийому-передачі, інше). Для виконання цієї довіреності [PERSON] надається право виступати від імені в інтересах ФОП [PERSON] для здійснення господарської діяльності, посвідчувати копії документів власним підписом, сплачувати державне мито та здійснювати інші платежі, передбачені законодавством; відправляти та отримувати ТМЦ, здійснювати необхідну комунікацію з юридичними та фізичними особами, подавати та отримувати необхідні заяви, отримувати довідки та інші документи, а також виконувати усі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності». 17 серпня 2021 року [PERSON] складено розписку (а. с. 20), в якій він зазначає про те, що деталі встановлені на двигун, зокрема коленвал і блок циліндрів, не були замінені. 31 серпня 2021 року [PERSON] на ім`я директора «Автодизель» [PERSON] складено претензію (а. с. 21-22), в якій він зазначає про те, що 15 липня 2021 року він віддав на ремонт в «Автодизель» транспортний засіб Volkswagen T4, державний реєстраційний номер [NUMBER] , з несправністю: «раскрутилась вудущая шестеренка ГРМ на коленвале и стук клапанов». При цьому, зазначено, що все інше в машині до 13 липня 2021 року працювало та було «майже в ідеальному стані». Разом з цим, вказано, що прийшовши до майстра 16 серпня 2021 року, він побачив, що в машині здійснено заміну його коленвалу на чужий, на що ним було вказано на шахрайські дії. Також зазначено, що пізніше, 18, 23 та 27 серпня 2021 року йому дзвонив майстер та говорив, що також негодні свічки, форсунки та стартер. Прохав усунути недоліки. З рахунку № 35 від 02 серпня 2021 року (а. с. 23-24) вбачається, що постачальником ФОП [PERSON] передано/надано одержувачу [PERSON] послуги/комплектуючі та складові загальною вартістю 58060 гривень. В акті № МНИ0000034 здачі-прийому робіт (надання послуг) від 03 вересня 2021 (а. с. 25-26) зазначено, що представник замовника [PERSON] , з одного боку, і представник виконавця ФОП [PERSON] , з іншого боку, склали цей акт про те, що виконавцем були проведені роботи (надані послуги) за рахунком № 35 від 02 вересня 2021 року, загальною вартістю 58060 гривень. При цьому, в даному акті зазначено претензію по колінвалу. З платіжного доручення № 200647582 від 06 вересня 2021 року (а. с. 27) вбачається, що платником ТОВ «ФК «Система» здійснено оплату ФОМ [PERSON] у сумі 4874 гривні 02 копійки із призначенням платежу «за ремонт автомобіля АЕ 9538 РС згідно рахунку 35 від [PERSON] ». Також судом встановлено, що ТОВ «Автодизель» зареєстроване в\~Єдиному державному\~реєстрі юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань з\~05\~січня 1998\~року за\~видом економічної\~діяльності: «45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.35 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 55.10 Діяльність готелів і підсобних засобів тимчасового розміщення; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». Місцезнаходження: [ADDRESS] (а. с. 108-109). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором ТОВ «Автодизель», а також є представником ФОП [PERSON] за довіреністю, яке здійснює свою підприємницьку діяльність по [ADDRESS] у сусідньому приміщенні з ТОВ «Автодизель». Вказав, що транспортний засіб [PERSON] вони ремонтували у ФОМ [PERSON] , він керував його процесом, бо [PERSON] особисто ремонти не здійснює. Зазначив, що він оформляв наряд-замовлення на ремонт автомобіля, але хто підписував акт здачі-приймання транспортного засобу [PERSON] , він не знає. Разом з цим, зазначає, що зі слів [PERSON] він знає про те, що в серпні 2021 року [PERSON] звернувся до них з претензією щодо заміни коленвалу, від якої потім по суті відмовився, написавши розписку про те, що претензій не має. Після цього [PERSON] попросив його подзвонити [PERSON] й дізнатися про оплату наданих послуг. Вказав, що коли він подзвонив [PERSON] , той йому повідомив про те, що все оплатить, але має проблеми з банком. Пізніше, коли гроші на оплату послуг від [PERSON] до ФОП [PERSON] не надійшли, він знову набрав [PERSON] , який сказав, що він все сплатив, але з невідомих йому причин, грошові кошти йому були повернуті банком, і взагалі, наразі в нього ( [PERSON] ) є претензії щодо виконаних робіт, тому він нічого платити не буде. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч.1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч. 4 ст.\~77\~ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Так, за своєю правовою природою договір є правочином. Разом з цим, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що договір є основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Приписами ч. 1 ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2- 383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~635\~ЦУ України,\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Законом\~може бути\~встановлено обмеження\~щодо строку\~(терміну),\~в який\~має бути\~укладений основний\~договір на\~підставі попереднього\~договору. Істотні\~умови основного\~договору,\~що не\~встановлені попереднім\~договором,\~погоджуються у\~порядку,\~встановленому сторонами\~у попередньому\~договорі,\~якщо такий\~порядок не\~встановлений актами\~цивільного законодавства. Попередній\~договір укладається\~у формі,\~встановленій для\~основного договору,\~а якщо\~форма основного\~договору не\~встановлена,\~-\~у письмовій\~формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 05 червня 2018 року по справі 338/180/17, зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України у разі, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує і бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Договір, укладання якого сторонами обговорювалося, є змішаним та містить ознаки договору послуг і договору підряду, Так, приписами ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти\~договір (оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція\~укласти договір\~має містити\~істотні умови\~договору і\~виражати намір\~особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною\~у разі\~її прийняття. Пропозицією\~укласти договір\~є,\~зокрема,\~документи (інформація),\~розміщені у\~відкритому доступі\~в мережі\~Інтернет,\~які містять\~істотні умови\~договору і\~пропозицію укласти\~договір на\~зазначених умовах\~з кожним,\~хто звернеться,\~незалежно від\~наявності в\~таких документах\~(інформації)\~електронного підпису. Реклама\~або інші\~пропозиції,\~адресовані невизначеному\~колу осіб,\~є запрошенням\~робити пропозиції\~укласти договір,\~якщо інше\~не вказано\~у рекламі\~або інших\~пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до вимог ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що у нього з позивачем виникли фактичні правовідносини, які мають ознаки договору надання послуг та підряду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Як передбачено ст. 873 ЦК України, зокрема, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. Відповідного до вимог ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599\~ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та відповідачем у судовому засіданні, що сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, щодо об`єму, якості, вартості, строків наданих послуг та їх вартості. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг), що відповідачем ці послуги (роботи) прийнято в повному обсязі, але з претензією (а. с. 25-26) та частково оплачено в сумі 4874 гривні 02 копійки, що підтверджується копією платіжного доручення 200647582 від 06 вересня 2021 року (а. с. 27). Більш того, під час розгляду справи судом було встановлено, зокрема відповідачем вказано на те, що дійсно він фактично сплатив грошові кошти на рахунок позивача, але незалежно від його волевиявлення та обставин, банк ці кошти повернув на його рахунок. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем надано відповідачу послуги з ремонту транспортного засобу Volkswagen T4 (Transporter), державний реєстраційний номер [NUMBER] , загальною вартістю 58060 гривень, а відповідачем такі послуги фактично прийняті та частково оплачені у сумі 4874 гривні 02 копійки, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги у сумі 53185 гривень 98 копійок, 3 % річних 104 гривні 92 копійки. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ФОП [PERSON] у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 23 вересня 2023 року надавав адвокат Воротилін Євген Михайлович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5039 від 19 лютого 2021 року). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Воротиліним Є.М. надано акт виконаних робіт на загальну суму 10000 гривень. На підтвердження оплати правової допомоги у розмірі 10000 гривень, надано суду платіжне доручення № 396 від 23 вересня 2021 року на суму 10000 гривень (а. с. 38). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену позивачем ціну позову у розмірі 53292 гривні 90 копійок, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд доходить висновку, що факт понесення витрат на правничу допомогу у заявленому представником позивача розмірі не доведено, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4000 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved