Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

ТОВ «Профіт Файненс» звернулося до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивувало тим, що 27.12.2012 року АТ «Дельта Банк» надав у кредит [PERSON] в розмірі 12000 грн. згідно заяви № 009-99926-271212. Згідно п. 2.4 частини 1 кредитного договору, клієнт обов`язується сплатити проценти в розмірі 9,99% річних за користування кредитом. Згідно п. 2.5 частини 2 кредитного договору, клієнт зобов`язується сплатити комісію промірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 3.1 частини 3 кредитного договору, клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 27 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 806 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок згідно п. 2.7 частини 2 кредитного договору. 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором відступлено позивачу. Відповідно до п. 1 договору про відступлення та на умовах, встановлених ст. 512-519 ЦК України, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх мін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Право вимоги переходить до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного відступлення. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 12998 грн. 63 коп., в тому числі: основна сума заборгованості 4386 грн. 88 коп.; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 3590 грн. 92 коп.; заборгованість по комісіях 4606 грн. 80 коп.; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 227 грн. 67 коп.; сума 3% річни від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 186 грн. 36 коп. Таким чином, ТОВ «Профіт Файненс» з 02.06.2020 року є кредитором у зобов`язанні відповідача за кредитним договором. В зв`язку з зазначеним представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Профіт Файненс» заборгованість у розмірі 12998 грн. 96 коп. та понесені судові витрати, в тому числі витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Від відповідача до судового засіданні надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просила суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Вказаний відзив зокрема мотивувала тим, що кредитні зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» виконані в повному обсязі ще до 2020 року. Після повного погашення кредитних зобов`язань, до не ані кредитор, іні інша фінансова установа не звертались з вимогою про погашення кредитних зобов`язань. Також їй не було повідомлено про зміну кредитора, що також підтверджує факт відсутності в неї кредитної заборгованості. Вважає, що позивач не довів належними доказами, а саме первинними бухгалтерським документами наявність кредитної заборгованості. Крім того, відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Вважає, що позовну заяву подано поза межами строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду позовною заявою лише 29.09.2023 року. Також, від відповідача до судового засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності. Від представника позивача, до судового засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що відповідачем без поважних причин пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву, а тому просив суд розглядати справу за наявними матеріалами та не до матеріалів справи відзив. Щодо вимоги відповідача по стягнення з позивача на її користь витрат на правничу допомогу, вважає що заявлена відповідачем сума є необґрунтованою та неспівмірною до стягнення суму витрат на професійну правову допомогу відповідача зі складністю спору. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши оводи сторін, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору. З витягу з додатку № 1 до договору № 2253/К вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 009-99926-271212 на загальну суму 12584 грн. 60 коп., з яких: 4386 грн. 88 коп. - основна заборгованість по тілу кредиту; 3590 грн. 92 коп. - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом; 4606 грн. 80 коп. заборгованість по комісіям. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 ст. 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, до ТОВ «Профіт Файненс» перейшло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 009-99926-271212. Відповідачем до суду подано заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Як зазначається\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 28\~листопада 2018\~року у\~справі №\~504/2864/13-ц\~(провадження\~№ 14-452цс18)\~суд застосовує\~позовну давність\~лише тоді,\~коли є\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог,\~звернутих позивачем\~до того\~відповідача у\~спорі,\~який заявляє\~про застосування\~позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 009-99926-271212, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 12000 грн., зі строком кредитування 36 місяців. Розмір процентної ставки встановлено у розмірі 9,99% річних, яка є фіксованою, а також визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,49% в місяць. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Незалежно від виконання фінансовою установою вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позивачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк відповідно до приписів ст. 18 цього ж Закону не повинен був включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності. Відповідно до таблиці орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання, сума плати за обслуговування кредитної заборгованості становить 15076 грн. 80 коп. Плата за обслуговування кредитної заборгованості включає в себе розрахунок та надання позичальнику інформації про стан його заборгованості по кредиту (у вигляді смс-повідомлень, телефонного інформування), інформування про виникнення простроченої заборгованості, формування та надання виписок по рахунку, на якому обліковується кредитна заборгованість, надання консультацій щодо умов строкового та/або дострокового погашення кредитної заборгованості, у тому числі щодо умов дострокового погашення кредитної заборгованості та декілька періодів, щодо каналів та строків погашення існуючої кредитної заборгованості, зміни умов погашення кредитної заборгованості, встановлення «кредитних канікул», відміни/перегляду розміру штрафних санкцій тощо. Таким чином, у даному випадку має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних умов договору несправедливими та відповідних частин цього договору недійсними. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на те, що позивач у відповідній кредитній угоді встановив плату за послуги банку щодо надання інформації з приводу виконання кредитного договору, які згідно із Законом України «Про споживче кредитування» повинні надаватися споживачеві на безоплатній основі, суд приходить до висновку, що положення договору кредиту, які встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості, слід визнати нікчемними. Суд звертає увагу, що заявляючи вимоги про стягнення із відповідача 3590 грн. 92 коп. заборгованості за нарахованими процентами, позивачем не надані ні детальний розрахунок заборгованості за сумою коштів, яка пред`явлена до стягнення, ні виписки по рахунку відповідача, ні будь-яких інших документів, які б давали можливість перевірити правильність і достовірність нарахування заборгованості за нарахованими процентами по кредиту. Зокрема, перевірити, чи не включено у вказаний розмір процентів суму плати за обслуговування кредитної заборгованості, яка є нікчемною. Адже відповідно до таблиці орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання сума плати за користування кредитом (процентів) не мала перевищувати 1936 грн. 13 коп. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оскільки позивачем не доведено правильності нарахування 3590 грн. 92 коп. заборгованості за процентами, в частині вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків слід відмовити за недоведеністю. Щодо посилання відповідача на те, що останньою кредитні зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» виконані в повному обсязі ще до 2020 року, суд не може прийняти такі доводи відповідача, оскільки відповідачем документально не підтверджено факт здійснення платежів на погашення кредитної заборгованості, їх розмір та дату таких платежів. Таким чином, суд не може дійти висновку про те, що відповідачем у повному обсязі виконано кредитні зобов`язання у зазначений нею строк. Однак, вимога про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 4386 грн. 88 коп. заявлена позивачем з пропуском строку позовної давності, про що в тому числі заявлено відповідачем. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вказувалося вище, кредит надавався відповідачу строком на 36 місяців. З графіку платежів, який є додатком № 1 до заяви № 009-99926-271212 від 27.12.2012 року, вбачається, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 27.12.2015 року. Отже, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості слід обраховувати власне з 28.12.2015 року. Із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 02.10.2023 року, що підтверджується відміткою та штампом АТ «Укрпошта» на поштовому відправленні 0600049764500. Тобто вимоги позивача про стягнення з відповідача 4386 грн. 88 коп. основної суми заборгованості заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, подаючи позов, ТОВ «Профіт Файненс» не вказало поважних причин пропуску строку позовної давності. Обставин, які перешкоджали б зверненню з позовом до суду, не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до норм ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За такого між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» 02.06.2020 року було укладено договір про відступлення прав вимоги поза межами строку позовної давності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Отже, в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Ст. 266 ЦПК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту слід також відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, в задоволенні позову ТОВ «Профіт Файненс» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у повному обсязі. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до долученої відповідачем довідки-рахунку [PERSON] сплатила адвокату Санніковій Н.Г. 2000 грн. Згідно вказаної довідки зазначається, що адвокатом Санніковою Н.Г. на підставі договору-доручення № 24 від 21.11.2023 року надано правову допомогу такого характеру: вивчення матеріалів, надання консультацій, складання процесуальних документів (відзив, заява про застосування строку позовної давності, клопотання про розгляд справи без участі відповідача). Представником позивача подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки визначений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Суд враховує, що представництво інтересів відповідача в суді адвокатом фактично не здійснювалося, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved