Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття; накласти заборону на відчуження майна, належного на праві приватної власності [PERSON] , а саме: земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423810100:02:001:0235, яка розташована на території Носівської міської ради та житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Носівка Чернігівської області, яка проживає за адресою: [ADDRESS] має малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 14.06.2022 працівниками поліції та спеціалістом служби у справах дітей Носівської міської ради за адресою: пров. Кутузова, буд. 8, м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області було виявлено залишених без батьківського догляду малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та доставлено до КНП «Носівська міська лікарня ім. Ф.Я. Примака». З 24.06.2022 [PERSON] , та [PERSON] перебувають на обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, в службі у справах дітей Носівської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради № 146 від 30 червня 2022 року, діти влаштовані до КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради за заявою матері. Наказом служби у справах дітей Носівської міської ради № 53 від 25 серпня 2022 року, малолітні діти: [PERSON] , та [PERSON] , поставлені на облік, як діти, що перебувають в складних життєвих обставинах. З 02.07.2022 діти влаштовані на цілодобове перебування та повне державне утримання до КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія». Вихователі дитячого будинку задовольняють всі основні життєві потреби дітей, забезпечують належні побутові умови, одяг та взуття. Приділяють належну увагу вихованню та розвитку, вчать дітей гарним взаємовідносинам, взаємоповазі, готують до самостійного життя. За цей час [PERSON] дітей, не відвідувала, не телефонувала, матеріальної підтримки не надавала, не піклувалася про здоров`я та розвиток дітей. Крім того, родина [PERSON] користується послугами центру соціальних служб Носівської міської ради з 14.05.2021. 30.06.2022 рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради № 146 з метою підвищення батьківського потенціалу та подальшого повернення дітей в біологічну родину, центру соціальних служб Носівської міської ради було рекомендовано здійснювати соціальний супровід сім`ї. Однак тривалий час послуга не надавалася у зв`язку з тим, що [PERSON] була відсутня за місцем реєстрації. 15.11.2022 фахівцями центру соціальних служб Носівської міської ради було встановлено, що [PERSON] фактично проживає із [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час бесіди з`ясовано, що [PERSON] ніде не працює і не усвідомлює відповідальності прийняття участі у вихованні дітей. [PERSON] не проявляла жодної ініціативи та бажання повернути дітей з дитячого будинку, жодного разу не відвідувала та не цікавилася їх життям. Умови для повернення дітей не створені. На даний час [PERSON] вагітна, точного терміну вагітності не знає, на обліку у лікаря-гінеколога не перебуває. 14.06.2022 на підставі повідомлення поліції, спеціалістами служби у справах дітей було обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та виявлено, що діти більше 7 днів проживають у [PERSON] , яка підтримує дружні стосунки із [PERSON] , однак за цей час остання до дітей не приходить та не піклується про них. Спеціалістами служби у справах дітей неодноразово обстежувалися умови проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та виявлено, що санітарно - гігієнічні умови потребують покращення, окремої кімнати та місць для відпочинку дітям немає, одягом та взуттям не забезпечені, продуктами харчування не забезпечені. У особистій бесіді [PERSON] підтвердила, що жодного разу не відвідувала дітей, матеріально не підтримувала, не телефонувала. Не проявила жодної ініціативи та бажання щодо повернення з дитячого будинку. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Носівської міської ради. При розгляді даного питання громадянка [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, але була належним чином повідомлена про час та місце проведення. Комісією ухвалено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. З урахуванням інтересів малолітніх [PERSON] , та [PERSON] , та у відповідності до ст. 11 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 164 Сімейного кодексу України, органом опіки та піклування Носівської міської ради в особі Носівської міської ради було підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей та звернення до суду з даними вимогами. Ухвалою судді від 12 червня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Носівської міської ради в особі Носівської міської ради не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву. Представник третьої особи служби у справах дітей Носівської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що служба у справах дітей Носівської міської ради позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 13-15). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 18-20). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідкок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Носівської міської ради (а. с. 16, 21). 14.06.2022 начальником ВПД № 1 м. Носівка Ніжинського РВП та головним спеціалістом служби у справах дітей Носівської міської ради за адресою: пров. Кутузова, буд. 8, м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області було виявлено залишених без батьківського догляду малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та доставлено до КНП «Носівська міська лікарня ім. Ф.Я. Примака», що підтверджується копією акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а. с. 23). Рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області від 30.06.2022 № 146 про доцільність влаштування дітей до КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської міської ради вирішено: вважати доцільним влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради терміном на шість місяців; рекомендувати КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» тримати на постійному контролі питання цілодобового перебування дитини у закладі та повідомляти службу у справах дітей; зобов`язати матір [PERSON] виконувати батьківські обов`язки відносно дітей, відвідувати у закладі, підтримувати матеріально, створювати умови для подальшого повернення в родину; центру соціальних служб Носівської міської ради здійснювати соціальний супровід сім`ї [PERSON] , для підвищення батьківського потенціалу, з метою повернення дітей в біологічну родину; службі у справах дітей Носівської міської ради здійснювати контроль за станом виконання матір`ю батьківських обов`язків відносно дітей ( а. с. 24). З копії наказу служби у справах дітей Носівської міської ради Чернігівської області від 25.08.2022 № 53 вбачається, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» за заявою матері поставлені на облік, як діти, що перебувають в складних життєвих обставинах (а. с. 25). Згідно з копій повідомлень КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської міської ради від 07.10.2022 № 02-14/1230, 17.02.2023 № 02-07/184 вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виховуються у закладі з 02.07.2022 та знаходяться на повному державному утриманні. За період перебування дітей у закладі мати [PERSON] дітей не відвідувала, не телефонувала, не приймала ніякої участі у їх вихованні та утриманні (а. с. 26, 27). Відповідно до копій актів обстеження умов проживання від 14.10.2022, 15.11.2022, 10.02.2023 за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] , - мати, [PERSON] , [INFO] , - співмешканець, [PERSON] , [INFO] , - брат співмешканця. Санітарно-гігієнічні умови проживання потребують покращення, продуктами харчування забезпечені не в повній мірі, не створені належні умови для виховання та розвитку дітей. У особистій бесіді [PERSON] підтвердила, що жодного разу не відвідувала дітей, матеріально не підтримувала, не телефонувала, не проявила жодної ініціативи та бажання щодо повернення дітей з КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» (а. с. 30-33). Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Носівської міської ради. При розгляді даного питання громадянка [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, але була належним чином повідомлена про час та місце проведення. Комісією ухвалено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, що підтверджується копією витягу з протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Носівської міської ради (а. с. 34, 35). Висновком органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області від 30.03.2023 № 78, установлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей (а. с. 37, 39). Рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області від 30.03.2023 № 78 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вирішено: затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 36). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повно загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Оцінюючи у сукупності докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки матеріали справи не містять жодного ґрунтовного доказу належного виконання матір`ю дітей свої батьківських обов`язків відносно доньки та сина. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дітей, не турбується про їх стан здоров`я, забезпечення, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. За правилами ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, відомості про розмір та джерела доходів відповідача відсутній, а тому з урахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, що аліменти із відповідача на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мають бути стягнуті в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 29.05.2023. Крім того, частиною 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. З урахуванням встановлених вище обставин та положень закону, з метою захисту житлових та майнових прав дитини, слід накласти заборону на відчуження всього майна, яке належить відповідачам. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог також заслуговують на увагу та вказують на їх обґрунтованість. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги інтереси дітей, та те, що обґрунтування позову належними доказами стороною відповідача не спростовані, а тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно судових витрат по справі суд зазначає наступне. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідач підлягає стягненню судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved