Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

До суду звернулася позивач з позовом про визнання права власності на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності. Позов мотивувала тим, що знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.11.1986 року, від якого мають двох дорослих дітей. Після реєстрації шлюбу сторони за власні кошти і за рахунок спільної праці збудували в [ADDRESS] , житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями на земельній ділянці виділеній для цих цілей. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 18.12.2008 року за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на вказаний будинок. 16.12.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час позивач проживає в будинку одна, відповідач проживає в іншій місцевості. Позивач вважає, що оскільки спірне будинковолодіння було придбане ними в період шлюбу, тому сторони мають рівне право на користування та розпорядження майном, а тому просить визнати за нею право на частку у спільному сумісному майні подружжя та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та витрати на правничу допомогу. Представник позивачки адвокат Фай В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 18.12.2008 року по справі №2-734/08 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Шрамківської сільської ради №99 від 09.06.2023 року в вищевказаному будинковолодінні зареєстровані: відповідач голова двору [PERSON] , позивачка [PERSON] , як співмешканка, та діти [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16.10.2014 року шлюбі між сторонами розірвано. На час визнання відповідачем права власності на будинок сторони по справі перебували у шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з\~ст.\~63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим. З метою дотримання принципу правової визначеності щодо іншої половини майна, за відповідачем слід визнати на нього право власності. Кожна з сторін набуває право приватної власності на свою половину спірного майна. Також, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позиваці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову, та згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки іншу половину судового збору та витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved