Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 17.04.2021 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Зазначає, що з серпня 2023 року шлюбні стосунки між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Вказує, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, тому, посилаючись на викладене, неможливість зберегти шлюб, позивачка просила про його розірвання. Позивачка у судове засідання не з`явився, але надала до суду письмову заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, Позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2021 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , місце державної реєстрації: Новоодеський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 25). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу, відсутність заперечень проти цього від відповідача, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою, ані в позовній заяві, ані окремо, не заявлялося клопотань про відновлення свого дошлюбного прізвища. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved