Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право приватної власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що її батько [PERSON] , відповідно до договору купівлі- продажу, засвідченого заступником голови виконкому Краснокутської селищної Ради народних депутатів Столовою В.В. від 11 вересня 1990 року, придбав у [PERSON] гараж для автомобіля, який знаходиться на земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] . Вказаний гараж належав продавцю [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів від 06 травня 1989 року. Під час укладення угоди та посвідчення посадовими особами виконкому Краснокутської селищної Ради, батькові не було повідомлено, що вказаний гараж підлягає узаконенню, шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно в органах БТІ. Згідно з даними інвентаризаційної справи об`єкта нерухомого майна - гаража, відповідно до довідки Комунального підприємства «Краснокутське БТІ» від 07.08.2023 № 479, право власності станом на 31.12.2012 не зареєстроване. З 1990 року батько користувався гаражем до смерті, вважаючи його своєю власністю, будучи впевненим у тому, що всі правовстановлюючі документи на нього є. На даний час гараж існує за вище вказаною адресою, його загальна площа складає 28,50 кв.м. Гараж збудовано в 1989 році, документ на земельну ділянку, де розміщений гараж, відсутній, 07.08.2023 року КП «Краснокутське БТІ» на нього виготовлено технічний паспорт. Однак, гараж не є самочинним будівництвом, оскільки він був узаконений колишнім його володільцем [PERSON] . Позивач зазначає, що [INFO] батько позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якої входить спірний гараж. Позивач як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, та за її заявою була заведена спадкова справа №11/2023. Частину спадкового майна позивач успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса від 19.08.2023 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на гараж. Інші спадкоємці після смерті батька відсутні, так як його дружина (мати позивачки) [PERSON] від спадщини відмовилася на користь позивачки. Позивач вказує на те, що оскільки вона прийняла спадщину після батька, то за загальним правилом, вважається такою, що прийняла спадщину в цілому, проте, позбавлена можливості прийняти гараж у спадщину у нотаріуса і отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно. Іншим шляхом позивач не може оформити спадщину, відтак, вимушена звернутися до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, про прийняте рішення повідомити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду судом повідомлявся, в матеріалах справи міститься клопотання від 04.10.2023 року, в якій просять розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області № 116 від 06 травня 1989 року, узаконено будівництво автогаражу по вул. Перемоги, що належить гр. [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] /а.с.11/. 11.09.1990 року [PERSON] продав [PERSON] гараж для автомобіля, по вул. Перемоги, с. Краснокутськ, Харківська область. Вказаний гараж належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів від 06.05.1989 року за № 116. Продаж гаражу вчинено за одну тисячу рублів, які покупець [PERSON] заплатив продавцю [PERSON] . Продавець стверджує, що вказаний автогараж нікому не проданий, не подарований, не заставлений у спорі та під забороною не знаходиться. Договір посвідчений зав.голови виконкому Краснокутської селищної Ради народних депутатів Столовою В.В./а.с.8/. З копії довідки № 479 від 07.08.2023 року виданої «Краснокутським бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно з даними інвентаризаційної справи об`єкта нерухомого майна гаражу, що розташований в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року, право власності не зареєстроване. Згідно з даними технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, здійсненої 26.07.2023 р., до складу зазначеного об`єкту нерухомого майна входять такі будинки, будівлі та споруди: - гараж, позначений літ. Б-1 на плані, загальна площа 28.50 кв.м, матеріал стін цегла/а.с.9/. Відповідно до довідки № 530 від 23.08.2023 року виданої КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації», разом інвентаризаційна вартість гаражу, що розташований в [ADDRESS] , станом на 26.07.2023 року становить 37265,00 грн. /а.с.13/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)/а.с.10/. Комунальним підприємством «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» станом на 26.07.2023 року виготовлено технічний паспорт на гараж на ім`я позивача [PERSON] . З копії технічного висновку вбачається, що гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] побудований в 1989 році, площа гаражу складає 28.50 кв.м /а.с.14-21/. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство, відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. За вимогами ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України,\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормами\~ЦК України\~підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однак, за змістом\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою\~статті 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1). До матеріалів справи позивачем долучено копію технічного паспорта від 26.07.2023 року, з якого вбачається, що спірний гараж побудовано у 1989 році, а його площа становить 28,50 кв.м. Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що вказане нерухоме майно - гараж не є самочинним та самовільним будівництвом так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, згідно з вимогами чинного на час побудови законодавства. Як зазначалося вище, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а.с.10/. Статтею 1216 ЦК України\~встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). За приписами ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1\~ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців (1270\~ЦК України). З дослідженої судом копії спадкової справи № 11/2023, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , до кола спадкоємців увійшли донька спадкодавця\~ [PERSON] та дружина померлого\~- [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 18.01.2023 року донька померлого [PERSON] [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого. Того ж дня, до нотаріальної контори звернулась дружина померлого [PERSON] [PERSON] із заявою, якою відмовилася за всіма підставами на користь дітей спадкодавця [PERSON] та [PERSON] /а.с.41-49/. Згідно з ч. 2\~ст.\~1223\~ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, 18.01.2023 року [PERSON] звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини в межах передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, відтак, є такою, що прийняла спадщину після батька [PERSON] /а.с.42/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2023 року, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено [PERSON] у вчинення нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на майно померлого /а.с. 12,49/. Факт того, що позивач є донькою померлого, підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] виданого повторно 15.11.2022 року Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком зазначено [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до\~статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах -до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 210/1609/15-ц (провадження №61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.» За змістом ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що гараж, який побудований у 1989 році, є предметом спадкування, та спадкоємиці [PERSON] обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено. Відтак, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження. Судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved