Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

23 червня 2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача передоплату за непоставлений товар у розмірі 30 893 грн. Позов обґрунтовано тим, що 9 серпня 2022 позивач у інтернет-магазині [INFO] зробив замовлення № 6963 на ноутбук Lenovo Legion 5 (Ryzen 5 5600H/16GB/512 GB SSD/RTX 3050/DOS/165Hz) - вартістю 30 893 грн. Від інтернет-магазина він отримав для оплати замовлення в месенджері Viber повідомлення з реквізитами для оплати. Позивач оплатив замовлення, однак доставки товару не відбулось. У телефонному режимі надавались пояснення, що доставка затримується. Позивач у застосунку Вайбер направив вимогу про повернення коштів та отримав підтвердження, що кошти будуть повернуті 26 серпня 2022 року, однак кошти позивачу не надійшли. 20 червня 2023 позивач направив відповідачу вимогу про поставку товару або повернення коштів, однак не отримав ні товар, ні грошові кошти. Ухвалою від 14 липня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження . За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням ФОП [PERSON] направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, однак конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач зареєстрований як Фізична особа-підприємець, основний вид діяльності: «47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет», додатковий вид діяльності: «47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». 9 серпня 2022 року позивач в Інтернет-магазині відповідача за посиланням [INFO]/ здійснив замовлення на придбання ноутбука Lenovo Legion 5 (Ryzen 5 5600H/16GB/512 GB SSD/RTX 3050/DOS/165Hz) - вартістю 30 893 грн. 9 серпня 2022 року позивач здійснив оплату замовлення, що підтверджується копією квитанції від 9 серпня 2022 року, призначення платежу «замовлення #6963. Ноутбук Lenovo Legion 5 (82JW008DPB) (а.с.4). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір, укладений на відстані - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, сторони 9 серпня 2022 року уклали договір купівлі-продажу на відстані. Відповідач у застосунку Вайбер підтвердив, що що кошти отримав за здійснене позивачем замовлення (а.с. 6). Після отримання коштів за здійснене позивачем замовлення та узгодження способу доставки товару, відповідач тривалий час не виконував обов`язок щодо відправки товару - ноутбука Lenovo Legion 5 (Ryzen 5 5600H/16GB/512 GB SSD/RTX 3050/DOS/165Hz) - вартістю 30 893 грн. 16 серпня 2022 року позивач за допомогою застосунку Вайбер звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти за замовлення ноутбука. Відповідач зобов`язався здійснити позивачу повернення грошових коштів, однак не виконав цей обов`язок (а.с.6-7). 20 червня 2023 року позивач засобом поштового зв`язку «Укрпошта» скерував відповідачу вимогу щодо замовлення № 6963 на ноутбук Lenovo Legion 5 (Ryzen 5 5600H/16GB/512 GB SSD/RTX 3050/DOS/165Hz) - вартістю 30 893 грн. в якому вимагав: - поставити товар протягом 5 днів; - у випадку неможливості поставити товар - здійснити повернення сплачених коштів у розмірі 30 893 грн на карту № [NUMBER] (а.с.8). Після направлення вимоги відповідач не здійснив ні поставку товару, ні повернення коштів. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач після здійснення позивачем оплати у розмірі 30 893 грн за товар - ноутбук Lenovo Legion 5 (Ryzen 5 5600H/16GB/512 GB SSD/RTX 3050/DOS/165Hz) не здійснив його поставку, а також після отримання вимоги від 20 червня 2023 року не повернув останньому грошові кошти, сплачені за товар, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Визначаючи розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст.133 ЦПК України). Стаття 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої особи, які зазначені у цій статті звільняються від сплати судового збору у всіх судових інстанціях відповідно до зазначеного у ній переліку, не містить у переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, таких осіб, як споживачі. Зазначений перелік є вичерпним щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, що призвело до колізій правових норм одного й того ж рівня. Застосовувати ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1-6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше. Системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою у 2023 році, з урахуванням ціни позову, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, згідно з ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved