Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1595 га, кадастровий номер 3223187201:01:012:0033. В обґрунтування позову зазначив, що він у 2020 році на підставі договору-купівлі продажу став власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня на підставі Акту приймання-передачі йому передано вказане нерухоме майно. Вказаний житловий будинок розташований на спірній земельній ділянці, яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] . Відповідач відмовляється у добровільному порядку оформити договір відчуження земельної ділянки, що порушує права позивача. 26.03.2021 року позовну заяву залишено без руху. 14.04.2021 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків. 15.04.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, та призначено у справі підготовче судове засідання. 15.07.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 26.11.2021 року ухвалою суду явку в судове засідання сторін визнано обов`язковою. 23.06.2022 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. 28.11.2023 року ухвалою судді поновлено провадження у справі, призначено у справі судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечив. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.15 ПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.02.2020 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. став власником нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 281,9 кв.м., житловою площею 122,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: за буквою Б - туалет, за буквою К - колодязь, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1281715032231. Відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна Позивачу передано належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 281,9 кв.м., житловою площею 122,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: за буквою Б туалет, за буквою К - колодязь, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1281715032231. Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 199812713 від 11.02.2020 р. власником житлового будинку, загальною площею 281,9 кв.м., житловою площею 122,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: за буквою Б - туалет, за буквою К колодязь, що розташований за адресою: [ADDRESS] , являється позивач [PERSON] . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1595 га, кадастровий номер 3223187201:01:012:0033, державна реєстрація права власності відсутня, що підтверджується довідкою №04.06.2020 року №155 Семенівської сільської ради Обухівського району Київської області. Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 444984, акт видано на [PERSON] . Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер 3223187201:01:012:0033, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1595 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі зареєстрована за [PERSON] .. Дата, номер запису та орган державної реєстрації в державному реєстрі прав відсутні. Позивач у позові зазначив, що відповідач відмовляється у добровільному порядку оформити договір відчуження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1595 га на Позивача. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч. 1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Як зазначає ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав. Як зазначає ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно постанови Верховного суду Касаційного цивільного суду від 04.02.2019 року справа №463/1696/15-ц, висвітлено правову позицію відповідно до якої при виникненні права власності на об`єкт нерухомості право власності на земельну ділянку виникає одночасно і в тому випадку, коли право на землю не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість. У випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Як вже зазначалось судом, відповідач подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved