Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У грудні 2022 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 12 164,54 грн, інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 1259,30 грн, трьох відсотків річних у розмірі 521,34 грн, а також заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 16 993,05 грн. відповідно до договору про відшкодування витрат від 17 вересня 2020 року. Позовні вимоги обґрунтуванні неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг відповідно до укладеного між сторонами договору. 21 грудня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідачів. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі № 753/15213/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилалися відповідачу за адресою його зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , однак адресоване відповідачу поштове відправлення повернуто до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Як передбачено ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 33 від 30 жовтня 2015 року «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» за позивачем на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, передано будинок [ADDRESS] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2023 року. Як зазначає позивач, послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надаються Керуючою компанією відповідачу на підставі договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який оприлюднено у газеті «Хрещатик» від 14 квітня 2015 року № 99 (4695) та є договором приєднання відповідно до норм статті 634 Цивільного кодексу України та вважається акцептованим усіма споживачами, які в уставленому порядку не надали заперечення щодо умов Договору. Відповідно до. п. 3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 № 2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію цього закону зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим законом. З наведеного слідує, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . Також 17 вересня 2020 року між сторонами укладено договір про відшкодування витрат, відповідно до умов якого позивач забезпечує надання послуг електричної енергії для забезпечення побутових потреб відповідача за адресою [ADDRESS] , а відповідач відшкодовує в повно обсязі витрати, понесені позивачем перед постачальником електричної енергії на умовах універсальної послуги (Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»). Згідно з пунктами 2, 3 цього договору загальна вартість відшкодування складається з витрат позивача за фактично спожиті послуги відповідачем та на дату укладання цього договору становить 18993,05 грн та підлягає оплаті у строк, що не перевищує 20 календарних днів з дня укладення договору У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за цим договором за період з травня 2015 року по жовтень 2022 року у відповідача виникла заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг у сумі 12164,54 грн та заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 16993,05 грн., що стало підставою звернення позивача з позовом до суду у цій справі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться, в тому числі і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 та у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснив оплату вартості житлово-комунальних послуг та не відшкодував витрати позивача за фактично спожиту відповідачем електроенергію, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, розмір якої складає 12164,54 грн. за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та 16993,05 грн за спожиту електроенергію. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 1259,30 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 521,34 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про його відповідність вимогам законодавства, а тому вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 1259,30 грн, а також 3% річних в розмірі 521,34 грн. Отже, позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, який відповідно до положень статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved