Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом та просив суд: 1) визнати факт, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.09.1971 року дійсно належить [PERSON] , 2) визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] . 10 жовтня 2023 року позивач в особі представника, адвоката Жарової-Тітарьової Л.М., остаточно уточнив свої позовні вимоги та просив визнати факт, що особа, яка зазначена в рішенні Московського районного суду м.Харкова від 13.09.1971 року як « [PERSON] » - це [PERSON] , рідна мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] . Свої позовні вимоги позивач і його представник обґрунтовують тим, що на підставі рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року (справа № 2-1658,1971р.) власниками будинку [ADDRESS] стали [PERSON] на 54/100 частини будинку, мати позивача [PERSON] на 23/100 частини будинку та позивач [PERSON] на 23/100 частини будинку. [PERSON] померла [INFO] , тому відповідачем позивач зазначив її сина, [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, була виділена [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 22.03.1958р. Третьою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№ 2-12149. Посилались на ст.90 Земельного кодексу України (в ред.1970 року), що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб, земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Тобто, після набрання рішенням Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року законної сили та на підставі ст.90 ЗК України (в редакції, яка діяла на той час), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отримали право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] . Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] .Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно - 23/100 частини будинку [ADDRESS] . У відповідності до ст.549 ЦК України (в ред.1963 року), яка діяла на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] : «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини». Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України в ред.2004 року. На час відкриття спадщини позивач був зареєстрований і проживав разом з матір`ю. Він прийняв спадщину у володіння і користування: після смерті матері позивач продовжував проживати в будинку і користуватися належним матері майном, у тому числі 23/100 частинами належного їй будинку; проводив будівельні і ремонтні роботи 46/100 частин будинку; за власні кошти купував будматеріали для ремонту будинку, особисто приймав участь в його перебудуванні; сплачував податок за 46/100 частин будинку; на свій розсуд користувався 46/100 частинами земельної ділянки, посадив на ній дерева і кущі, займався городом, тобто фактично прийняв спадщину у вигляді 23/100 частини будинку [ADDRESS] після смерті матері в передбачений законом 6-місячний строк. 14 січня 2006 року позивач звернувся до 12 Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 22/2006. Але свідоцтва про спадщину він не отримував. В листопаді 2021 року позивач звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину. Нотаріус видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2021 року, в якій зазначила про неможливість видачи свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки її по-батькові в свідоцтві про смерть вказано як « [PERSON] », а в правовстановлюючому документі на будинок - в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 13.09.1971 року, прізвище матері помилково вказано як « [PERSON] ». Позивач і його представник зазначили, що особа, яка зазначена в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 13.09.1971 року як « [PERSON] » - це [PERSON] , рідна мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ,на підтвердження чого надали відповідні докази. Пояснили, що встановлення зазначеного юридичного факту необхідно позивачу для підтвердження права на спадщину після смерті матері [PERSON] . Заяви, клопотання. В судове засідання представник позивача, адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., не з*явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала до суду заяву, де просить слухати справу без його участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки на адресу, зазначену в позовній заяві. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подавав. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання суду не надавав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Представник третьої особи ХМР не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надали до суду письмові пояснення, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 02.12.2021 року позов залишено без руху, недоліки позовної заяви усунуто позивачем 13.12.2021 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Харківська міська рада. Залучено до участі у справі в якості третьої особи Харківську міську раду та призначено підготовче провадження у справі. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підступності судових справ в умовах воєнного стану», цивільну справу було направлено до Октябрського районного суду м. Полтави. Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2023 року цивільну справу № 645/8050/21, провадження № 2/645/643/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Харківська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за законом направлено на розгляд за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 12.04.2023 р., справа розподілена в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвій Е. Є. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 р. прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Харківська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за законом. 28.06.2023 року надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 року клопотання представника позивача задоволено: витребувано з Четвертої харківської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копій матеріалів спадкової справи, №22/2006, витребувано з Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори (раніше - Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори) належним чином посвідчені копій матеріалів спадкової справи, №22/2006. 28.08.2023 з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа №22/2006, на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 року. 02.11.2023 року надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновку експерта No 16087 за результатами лінгвістичного (мовознавчого) ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ДОСЛІДНИЙ ЦЕНТР» від 13 жовтня 2023 року, яке було задоволено судом. 07 грудня 2023 року третьою особою по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківської міської ради в особі представника Громова О.В. були подані письмові пояснення, в яких останній просив в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Посилався на ті обставини, що [PERSON] не доведено, що ним вчинені дії щодо прийняття спадщини у строк, передбачений вищезазначеною нормою Закону. Лише у 2006 році, через майже 14 років позивач подав до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а у 2021 році звернувся до нотаріуса для отримання Свідоцтва про право на спадщину за результатами чого йому було відмовлено. Крім того позивачем не доведена відсутність інших спадкоємців [PERSON] , які відповідно до ст.1223 ЦК України мають право на спадкування, зокрема не надано відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації про зареєстрованих осіб за цією адресою на момент відкриття спадщини і до сьогодні, інших родичів або осіб, що мешкали з спадкодавцем однією сім`єю, на права яких може вплинути розгляд цієї справи. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у спадкодавця права власності на спадкове майно, станом на час подання позову до суду. Як вбачається із наданої позивачем копії Свідоцтва про народження позивача від 17.10.1951 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Крім того рішенням Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 (справа № 2/1658, 1971 р.) право власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] , нею же проводилась і реєстрація цього нерухомого майна. Копії паспорту [PERSON] позивачем суду не надано. Однак згідно наданої копії свідоцтва про смерть по батькові [PERSON] зазначено як [PERSON] . Тобто помилку в написанні прізвища спадкодавця, виходячи з наданих документів, здійснено в процесі реєстрації факту її смерті або при оформленні та видачі вищезазначеного свідоцтва. Також вважав, що не можливо визнати факт, що рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 дійсно належить [PERSON] , оскільки дійсне по батькові [PERSON] і відповідно судове рішення ухвалене за її позовом, а визнання зазначеного факту буде ґрунтуватися на свідоцтві про її смерть, що можливо видано з помилкою. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Так, відповідно до рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року (справа № 2-1658,1971р.) за [PERSON] та [PERSON] було визнано в рівних частках право власності в порядку забудівлі на 46/100 частин від всього домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Інші 54/100 частини цього ж домоволодіння згідно договору забудови належать [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки міського центру нерухомості від 17.06.2021р. № 2021/10484, яка була видана на запит нотаріуса від 11.06.2021р. № 1265/02-14/П, до складу домоволодіння за адресою [ADDRESS] входять житловий будинок з прибудовами та надвірними будівлями загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м., які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 593 кв.м. Самовільні будівлі відсутні. Згідно Довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 05.07.2021 року № 1105443, наявна інформація про зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] за [PERSON] ( [PERSON] - російською) та [PERSON] ( [PERSON] - російською) по 23/100 частини будинку на підставі рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року, справа № 2-1658,1971р.; за [PERSON] ( [PERSON] - російською) на 54/100 частини будинку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 22.03.1958 Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№ 2-12149, рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року, справа № 2-1658,1971р. В реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. Позивач [PERSON] ( [PERSON] - російською) народився [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17.10.1951 року Молодовською с/радою Старосалтівського р-ну Харківської області, актовий запис від 26.11.1933р. № 14). Батьками позивача, відповідно до свідоцтва про народження, є [PERSON] ( [PERSON] - російською) та [PERSON] ( [PERSON] - російською). Відповідач [PERSON] ( [PERSON] - російською) народився [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14.09.1958 року Сталинським р/б ЗАГС м.Харкова, актовий запис від 14.09.1958р. №1543). Батьками відповідача, відповідно до свідоцтва про народження, є [PERSON] ( [PERSON] - російською) та [PERSON] ( [PERSON] - російською). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №66023230 від 14.08.2021р. Згідно відомостей будинкової книги для прописки громадян за адресою [ADDRESS] , її син та відповідач по справі [PERSON] на день смерті матері був зареєстрований за вказаною адресою. [PERSON] ( [PERSON] - російською) померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане 06.10.1992 року, актовий запис №13819). Згідно відомостей будинкової книги для прописки громадян за адресою [ADDRESS] , її син та позивач по справі [PERSON] на день смерті матері був зареєстрований за вказаною адресою. За результатом перевірки, здійсненої нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори щодо кола спадкоємців за законом, встановлено, що на момент свої смерті [PERSON] у шлюбі не перебувала, мала сина [PERSON] , [INFO] . 14 січня 2006 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В. була заведена спадкова справа № 22/2006 після смерті [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи наявна заява [PERSON] (позивача у справі), якою він доводить до відома державної нотаріальної контори, що спадщину прийняв, мешкаючи разом із спадкодавцем. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2021 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , оскільки по-батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть вказано як « [PERSON] », а в документі, що посвідчує право власності на будинок, а саме в рішенні Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року, прізвище вказано як « [PERSON] ». Позивач та його представник стверджують, що особа, яка зазначена в рішенні Московського районного народного суду м. Харкова від 13.09.1971 року як « [PERSON] » - це [PERSON] , рідна мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Єдиним способом підтвердити цей факт є встановлення факту, що має юридичне значення, у судовому порядку. Згідно висновку експерта від 13 жовтня 2023 року No 16087 за результатами лінгвістичного (мовознавчого) ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ДОСЛІДНИЙ ЦЕНТР» імена по батькові [PERSON] і [PERSON] лінгвістично ідентичні, оскільки становлять російськомовні форми імені по батькові, утворені від паралельних варіантів того самого імені. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі - це її рідний дід [PERSON] , який постійно проживав з матір`ю [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] , у тому числі на час її смерті. Він прийняв спадщину у володіння і користування у вигляді 23/100 частин після смерті матері, продовжував проживати в їх з матір`ю [PERSON] спільній частині будинку і користуватися належним матері майном; проводив будівельні і ремонтні роботи вказаної частини будинку; сплачував податок за 46/100 частин будинку; на свій розсуд користувався належною його матері за життя частиною земельної ділянки. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для позивача встановлення факту, що особа, яка зазначена в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 13.09.1971 року як « [PERSON] » - це [PERSON] , рідна мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.548 ЦК України (в ред.1963 року, яка діяла на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься в Цивільному кодексі України в ред.2004 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в ред.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови N 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно з ч.ч.1-3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Позивач та його представник подали докази разом з поданням позовної заяви від 29.11.2021 року, подали додатково докази разом із заявою від 31.10.2023 року. Відповідач доказів або відзиву до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, доказів разом з поданням письмових пояснень від 06.12.2023 року до суду не подавала. Згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, які були дослідженні судом в судовому засіданні і на підставі яких були встановлені фактичні обставини. Відповідачем або третьою особою доказів на спростування встановлених судом фактичних обставин не надано. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved