Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

06.11.2023 року від представника відповідачки - адвоката Козирєва \~А.В. надійшла заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2023 року було в повному обсязі відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Фізичної особи- підприємця [PERSON] . Проте, при винесенні рішення не вирішено питання щодо судових витрат - оплати витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 18\~475,00 гривень, про стягнення яких він просив у своєму відзиві. Просив суд ухвалити додаткове рішення, за яким стягнути з позивача [PERSON] понесені [PERSON] витрати на професійну правничу (правову) допомогу, у розмірі 18\~475, 00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.11.2023 було призначене судове засідання з розгляду даної заяви з повідомленням (викликом) сторін. Позивач будучи неодноразово належним чином повідомлений про дату,час і місце проведення судового засідання, в тому числі за допомогою розміщення оголошення про виклик особи на сторінці суду на сайті «Судова влада», у судове засідання не з`явився. Правом на подання заяв, клопотань, заперечень не скористався. Представник відповідача до судового засідання подав заяву в якій підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та провести судове засідання без їх участі. З урахуванням положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності позивача, який не з`явився в судове засідання, оскільки його неприбуття не перешкоджає розгляду вказаної заяви. За рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2023 року в позові [PERSON] до Фізичної особи- підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів було повністю відмовлено. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.\~\~Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 19 травня 2022 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Козирєвим А.В. було укладено договір про надання правової допомоги. Додатком № 1 від 19.05.2022 року до договору про надання правової допомоги від 19.05.2022, договір було доповнено пунктом 1.1.1, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, по наданню правової допомоги клієнту щодо ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 646/1064/22 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, що перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави. За виконання п.1.1.1 Договору при підписанні цього додатку клієнт одноразово сплачує адвокату винагороду у вигляді гонорару у розмірі 3475,00 грн. Як вбачається з копії квитанції серії ААБ №120122 від 19.05.2022, ФОП [PERSON] сплатила адвокату Козирєву А.В. за надання правової допомоги, відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 19.05.2022, гонорар у розмірі 3475,00 грн. Додатком №2 від 02.06.2022 року до договору про надання правової допомоги від 19.05.2022, договір було доповнено пунктом 1.1.2, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, по наданню правової допомоги клієнту щодо представництва та захисту інтересів клієнта у цивільній справі 646/1064/22 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, що перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави. За виконання п.1.1.2 Договору при підписанні цього додатку клієнт одноразово сплачує адвокату винагороду у вигляді гонорару у розмірі 15000,00 грн. Згідно з копією квитанції серії ААБ №120127 від 02.06.2022, ФОП [PERSON] сплатила адвокату Козирєву А.В. за надання правової допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.05.2022, гонорар у розмірі 15000,00 грн. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~у разі відмови в позові - на позивача;\~\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~\~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц. При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Виконуючи п. 1.1.1 та 1.1.2 Договору про надання правової допомоги від 19.05.2022 внесеними додатками до договорів, за надання правової допомоги - послуг, зазначених у п. 1 Договору ФОП [PERSON] сплатила адвокату Козирєву А.В. гонорар, розмір якого становить в загальній сумі 18475,00 грн, що підтверджується квитанціями серії ААБ №120122 від 19.05.2022 та серії ААБ №120127 від 02.06.2022. Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19). Договір про надання правової допомоги з додатками до нього, в якому вказано про обов`язок ФОП [PERSON] сплатити адвокату Козирєву А.В. гонорар, у загальному розмірі 18475,00 грн., має всі обов`язкові реквізити, підписаний його сторонами,. Наданими копіями квитанцій підтверджується факт сплати таких коштів відповідачем та їх отримання адвокатом Козирєвим А.В., який представляв інтереси відповідача в суді, що також свідчить про сплату гонорару у повному обсязі, оскільки у протилежному випадку адвокат міг би розірвати Договір в односторонньому порядку. Доказів протилежного суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, витрачені відповідачем, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими. В ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Згідно Договору про надання правової допомоги від 19.05.2022 адвокат Козирєв А.В. зобов`язався надати ФОП [PERSON] правову допомогу у формі представництва та захисту інтересів ФОП [PERSON] , у цивільній справі 646/1064/22 що перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави. При визначенні суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу, суд враховує, що представник відповідача знайомився з матеріалами справи в електронному вигляді, склав та підписав наступні документи: відзив на позовну заяву на 6 арк., з додатками на 52 арк, клопотання про витребування доказів, адвокатський запит, заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяви про визнання явки позивача обов`язковою, заяви про ухвалення додаткового рішення. Також представник відповідача брав участь у судових засіданнях 06.07.2023 та 02.08.2023 року. Обов`язок\~доведення неспівмірності\~витрат покладається\~на сторону,\~яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах\~Верховного Суду. Суд також враховує, що клопотань від позивача [PERSON] щодо зменшення витрат на правничу допомогу не надходило. Враховуючи те, що розмір судових витрат відповідачки ФОП [PERSON] , підтверджено належними доказами, позивач [PERSON] не оспорив розміру понесених відповідачкою судових витрат, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 18475,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved