Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказали, що на праві спільної сумісної власності їм належить квартира у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до архівного витягу № 13.1.04-08/37 від 21 липня 2023 року нумерація житлового будинку [ADDRESS] змінилася на № 33. У той же час у свідоцтві про право власності на житло виданого 21 грудня 1998 року КСП «Буківське» помилково вказано вид житла, де замість «житловий будинок» вказано «квартира». Житлове приміщення в якому проживають позивачі розміщується на земельній ділянці призначеній для житлової та громадської забудови. На земельній ділянці біля житлового будинку розміщені господарські будівлі та споруди, а саме: сарай, погріб з шийкою, убиральня, ворота з хвірткою та огорожа. Окрім того було допущено помилку у написані імені [PERSON] у свідоцтві про право власності на житло, вказавши « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Вказане позбавляє позивачів вільно володіти та розпоряджатися вказаним майно, на підставі чого вони звернулися до суду. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяви в яких просили розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, у порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1998 року виданого КСП «Буківське». Свідоцтво про право власності на житло від 21 грудня 1998 року видано на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданої (повторно) Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06 березня 2021 року, актовий запис № 56, прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON] . Згідно з копіює Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції 10 липня 2009 року, актовий запис № 831, прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданої виконавчим комітетом Буківської сільської ради Сквирського району Київської області 14 грудня 2012, актовий запис № 2, прізвище [PERSON] змінилося на Мадлій. Позивачі зареєстрували право власності на квартиру у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстровим надписом за № 230 в реєстровій книзі (№ 1), що підтверджується довідкою № БЦ2974 від 06.10.2023 року виданою Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київським обласним юро технічної інвентаризації». Окрім того згідно з вищевказаною довідкою позивачам на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , а не квартира у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до архівного витягу № 13.1.04-08/37 від 21 липня 2023 року нумерація житлового будинку [ADDRESS] змінилася на № 33 згідно з рішенням № 27 засідання виконавчого комітету Буківської сільської ради Сквирського району Київської області від 04 вересня 2012 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] з 1991 року зареєстровані та проживають у будинку [ADDRESS] . Здійснюють обслуговування будинку, сплачують комунальні платежі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] з 2014 року зареєстровані та проживають у будинку [ADDRESS] . Здійснюють обслуговування будинку, сплачують комунальні платежі. Житлове приміщення в якому проживають позивачі розміщується на земельній ділянці призначеній для житлової та громадської забудови. На земельній ділянці біля житлового будинку розміщені господарські будівлі та споруди, а саме: сарай літ. «Б», погріб з шийкою літ. «В», убиральня літ. «Г», ворота з хвірткою № 1 та огорожа № 2. Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1998 року окрім не правильного зазначення виду житла, наявна помилка у написанні імені [PERSON] , вказавши « [PERSON] ». У той же час згідно з паспортом громадянина України серія [NUMBER] виданого Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області 12 серпня 2009 року, свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського управління юстиції, ім`я позивача записано як « [PERSON] ». У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved