Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 02 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «Березнянський» про дострокове розірвання договору оренди землі. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником земельної ділянки (лугу) загальною площею 0,6278 га, кадастровий номер 7423086700:11:000:0543 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 30 серпня 2020 року. 16 липня 2016 року батько позивачки [PERSON] уклав Договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Березнянський» зі строком оренди - 10 років. Право власності [PERSON] на час укладеного договору підтверджувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку. В порушення умов Договору оренди землі, відповідач за 2022 рік, у строк до 01 березня 2023 року, не сплатив оренду плату, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Позивачка, посилаючись на статті 2, 4-5, 10, 12, 27, 77-81, 89, 175, 263-264, 273 ЦПК України просить: достроково розірвати Договір оренди земельної ділянки (лугу) від 15 липня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Березнянський» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6278 га, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Чернігівського (раніше Менського) району Чернігівської області, кадастровий номер 7423086700:11:000:0543; припинити інше речове право на земельну ділянку площею 0,6278 га, кадастровий номер 7423086700:11:000:0543, а саме право оренди земельної ділянки ТОВ «Березнянський», номер запису про інше речове право 15452995 . Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був викликаний до суду через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,6278 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області, пай № [NUMBER] (за межами населеного пункту), кадастровий номер 7423086700:11:000:0543, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 349979, виданим 29 жовтня 2011 року Менською районною державною адміністрацією, на підставі розпорядження Менської районної державної адміністрації № 20 від 24 січня 2008 року (арк. с. 9). 15 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Березнянський» укладений договір оренди земельної ділянки (лугу), відповідно до якого [PERSON] , як орендодавець, надав, а ТОВ «Березнянський», як орендар, прийняло в строкове платне користування земельну ділянку - площею 0,6278 га (луг), яка знаходиться в адмінмежах Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області, строком на 10 років. Договір зареєстрований державним реєстратором Менської міської ради Рачковим В. Ю. 15 липня 2016 року, номер запису 15452995. Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 серпня 2020 року, [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , земельну ділянку площею 0,6278 га, кадастровий номер 7423086700:11:000:0543, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області (арк. с. 11). 4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується. Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються Законом України "Про оренду землі", ЗК України та загальними нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтями 1 та 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно з частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК України, передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перераховувати кошти на депозит нотаріуса і нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплату цих сум. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17. Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності 01 січня 2013 року, ЗК України було доповнено статтею 148-1. Отже, станом на час набуття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] , була чинною стаття 148-1 ЗК України. Частинами першою, третьою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов?язків за договором оренди. Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19. Саме на позивача як нового орендодавця покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивачка [PERSON] набула у власність спірну земельну ділянку після смерті батька [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Разом з тим позивачка не надала доказів щодо виконання покладеного на неї обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 ЗК України - повідомити орендаря ТОВ «Березнянський» про набуття права власності на земельну ділянку із зазначенням: кадастрового номеру, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів для сплати оренди за користування земельною ділянкою. Відтак, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості належним чином виконати обов`язок щодо виплати орендної плати. Позивачка та її представник не подали до суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату орендної плати та повідомлення про перехід прав та обов`язків за договором оренди. Отже, несплата орендної плати мала місце у зв`язку з невиконанням орендодавцем обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 ЗК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed