Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] , приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. про визнання договору купівліпродажу недійсним. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] починаючи з 2013 року перебували у дружніх відносинах. У квітні місяці 2014 року [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що має намір відкрити власний бізнес- започаткувати свиноферму, на що їй потрібні кошти. Кредитора [PERSON] знайшла в особі [PERSON] , який погодився надати грошові кошти, натомість хтось мав виступити гарантом. [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням гарантувати перед [PERSON] , що поверне йому кошти та передати нотаріусу правовстановлюючі документи на належну позивачу квартиру [ADDRESS] , які будуть їй повернуті через чотири місяці, як тільки [PERSON] поверне кошти, на що позивач погодилася. 15.04.2014 року [PERSON] приїхала до [PERSON] та терміново відвезла її до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. Коли вони приїхали до нотаіуса, то там вже знаходилися [PERSON] , а також ще двоє чоловіків [PERSON] і [PERSON] зайшовши до кабінету нотаріуса позивачу було надано ряд документів на підпис. Завідсутності окулярів, [PERSON] не мала можливості прочитати документи, у свою чергу нотаріус дуже квапилася. Будучи переконаною, що перед нею договір позики між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підписала надані їй документи, а [PERSON] , в цей час передав [PERSON] грошові кошти. 12.06.2014 року під приводом того, що вона має відвести своєму кредитору грошові кошти та забрати документи на квартиру, [PERSON] вмовила [PERSON] оформити на неї доручення, яке було посвідчене приватним нотаріусом Біловар І.О. Однак, після спливу обумовлених чотирьох місяців [PERSON] документів на квартиру [ADDRESS] [PERSON] так і не повернула, постійно відкладаючи строк повернення та продовжуючи обманювати позивача. У квітні 2015 року до [PERSON] зателефонував [PERSON] з вимогою звільнити картиру, оскільки він є власником даної квартири. 07.10.2015 року [PERSON] звернулася до Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області із заявою про заволодіння її майном шляхом шайрайства, відомості про що були внесені до ЄРДР за №12015070040003458. Окрім цього, продовжуючи свої злочинні дії [PERSON] , маючи на руках доручення, оформленим [PERSON] на її ім`я, вчиняла дії щодо повторного фіктивного продажу квартири, а саме показувала її потенційному покупцю [PERSON] , від якого у період з 16.12.2014 року по 28.04.2015 року отримала грошові кошти на загальну суму 17\~000 доларів США за вищезазначену квартиру. Таким чином, у зв`язку із шахрайським заводінням квартири позивача і було подано позов про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. 10.07.2017 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 19.09.2017 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням по кримінальному провадженні №12015070040002667 внесеному до ЄРДР 04.08.2015 року про обвинувачення [PERSON] за ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.190 КК України, ч.4 ст.358 КК України. 27.09.2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області провадження у справі було поновлено. 18.10.2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області розгляд справи було визначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 14.11.2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить суд задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] та приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч. 6, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що 15.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). 12.06.2014 року приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І.О. посвідчила довіреність, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, з усіма необхідними повноваженнями, з питань придбання на її ім`я, відчуження (продажу, міни тощо), здачі в оренду, передачі в заставу в забезпечення будь-яких зобов`язань тощо (а.с. 9). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2002 року спадкоємницею майна [PERSON] є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається із квартири [ADDRESS] , а також з автомашини марки ВАЗ 21063, 1991 року випуску, д.н.з.: [NUMBER] (а.с. 10). 07.10.2015 року до Мукачівського МВ (з обслуговування м.Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області надійшла заява від [PERSON] , яка була внесена до ЄРДР, попередня кваліфікація ч.2 ст.190 КК України, кримінальне провадження №12015070040003458 (а.с. 11). 14.03.2017 року виконуючим обов`язки керівника Мукачівської місцевої прокуратури Романик Р. було погоджено обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні відносно [PERSON] внесеного до ЄРДР за №12015070040002667 від 04.08.2015 року (а.с. 12-20). 29.06.2023 року вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12015070040002667 від 04.08.2015 року та у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12016070040002672 від 24.11.2016 року було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 та ч.4 ст.190 КК України. Вирок набув законної сили 01.08.2023 року (а.с. 83-85). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двохсторонніми, багатосторонніми (договори). Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 3 ст.203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так, ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, ст.230 ЦК України передбачає, що у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст.230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При чому наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. З сукупного аналізу зазначених положень закону та наданих роз`яснень, суд приходить до висновку, що обман як підстава недійсності правочину може мати місце, якщо сторона правочину не заперечує факт його вчинення, проте посилається на введення її іншою стороною в оману щодо обставин, які мають істотне значення і впливають на вчинення правочину. У справі, яка розглядається, судом встановлено, зокрема вироком Мукачівського міськрайонного суду від 29.06.2023 року, який набрав законної сили 01.08.2023 року, підтверджується той факт, що оспорюваний правочин вчинений позивачем [PERSON] під впливом обману в результаті навмисного цілеспрямованого введення відповідачем [PERSON] в оману щодо фактів, які вплинули безпосередньо на укладення самого оспорюваного правочину. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтований та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved