Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 05.09.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 29.09.2016 на підставі рішення суду. У шлюбі [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Подружжя остаточно припинили стосунки та дитина залишилась з позивачкою проживати разом за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач не згоден щодо проживання дитини з матір`ю. Оскільки відповідач не допомагав позивачці та дитині після розлучення, тому рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Наразі позивачка проживає у м. Харкові у вказаній квартирі разом із дитиною, займається вихованням, оздоровленням останньої самостійно. Позивачка характеризується позитивно, не має шкідливих звичок, постійно працює та забезпечує донку. У зв`язку із вищезазначеним, діючи в інтересах дитини, позивачка звернулася до суду для визначення місця проживання дитини саме з позивачем. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, вимоги позову підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю до суду не надав, відзив проти позову або зустрічний позов до суду не надійшло, тому суд зі згоди представника позивача постановляє заочне рішення, що не суперечить правилам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, прийняти рішення із урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.11.2013, актовий запис №1894 (а.с.14). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.17). Рішеннями Московського районного суд м. Харкова від 01.08.2016 та від 09.10.2019 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач зареєстрована та проживає разом із дитиною, яка перебуває на її вихованні за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-36). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, що мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Далі, ч.4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради № 833 від 22.09.2023 визнано за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] (а.с.56-58). Із системного тлумачення ч,1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, враховуючи позицію Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради, яка дійшла висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю, за місцем проживання дитини створені усі умови для дитини, мати виховує та утримує доньку самостійно, виходячи із інтересів дитини, суд вважає вірним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із її матір`ю [PERSON] , яка має можливість надати доньки належний духовний та фізичний розвиток, а тому вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави та позивача судові витрати.

Outcome: approved