Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила: визнати безпідставним борг у розмірі 28024,66 грн. за надання послуг з постачанням холодної води та водовідведення за адресою: кв. [ADDRESS] та списати вищезазначену суму з особового рахунку [NUMBER] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.05.2023 р. в абонентському відділі Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») було отримано довідку про нарахування та оплату за послуги з водопостачання (зведена картка абонента). З тексту довідки вбачається, що нарахування за період до 2018 року не надані.. Нарахування з березня 2022р по квітень 2023р здійснені «за середнім споживанням» незважаючи на встановлені в квартирі лічильники споживання холодної та гарячої води та наявність статусу «тимчасово переміщеної особи» (копія довідки ВПО надається). Завірити належним чином довідку співробітник КП «Харківводоканал» відмовився. Загальна сума заборгованості станом на 01.05.2023 року вказана 32 213,95 грн. [PERSON] - є співвласником (1/5) квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , оригінал свідоцтва про приватизацію на право власності під час війни втрачено (довідка про наявність зареєстрованого права про об,єкт нерухомого майна додається). Згідно довідки про нарахування та оплату за послуги водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» за 2023 рік, послуги надаються за вищезазначеною адресою та обліковуються за особовим рахунком [NUMBER] (копія довідки додається). Таким чином я, як співвласник квартири за адресою : [ADDRESS] , маю договірні відносини з відповідачем щодо постачання холодної води та водовідведення відповідно до ЗУ «Про житлово- комунальні послуги». Станом на травень місяць 2023р та відповідно до рахунку за послуги КП «Харківводоканал» на сплату послуг з постачання холодної води та водовідведення мій борг перед КП «Харківводоканал» складає 32 213 грн 95 грн.. Вважаю, що вищезазначена сума боргу повинна бути зменшена на суму нарахувань за особовим рахунком станом на 02.04.2017р в розмірі 28 024 грн 66 коп у зв`язку з безпідставністю нарахування цієї суми через пропуск відповідачем строку позовної давності для стягнення боргу у судовому порядку (ст. 256, 257 ЦК України). 30.03.2020р Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності 02.04.2020р. Ст.12 Закону визначила, що під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб. У подальшому (та на момент подання позову) воєнний стан було продовжено. 15.03.2022 р. Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦКУ були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, строки, визначені у ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Таким чином, норма ЗУ від 30.03.2020р та спеціальна норма ЦКУ передбачає подовження строку позовної давності з 04.03.2020 р. до закінчення дії воєнного стану. Як вбачається із довідки про нарахування та оплату послуг з постачання холодної води та водовідведення (копія додається) до складу заборгованості за вищезазначеним особовим рахунком входять нарахування за попередні періоди. Сума боргу на 01.04.2017р становить 28024 грн 66 кон Виходячи з вищенаведеного, разом станом на 01.04.2017 р. сума боргу, до якої застосовується строк позовної давності, складає 28024 грн 66 коп. Ухвалою суду від 15.08.2023 прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі за позовом\~ [PERSON] до комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, викладені у відзиві на позов доводи підтимав, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторі, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звернення до суду, за вимогами норм Процесуального права, передбачає порушення права особи. Так, за положенням ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це визначені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим. Згідно з правовими висновками, зробленими Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 № 6-78цс14 та від 09.12.2015 № 6-849цс15, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. В зв`язку з цим, необхідно детально визначити, про які саме права споживача викладено у позовній заяві та чи мали місце їх порушення Правовідносини між споживачами послуг та КП «Харківводоканал» мають складові визначені законодавством. У позовній заяві стверджується про безпідставний розмір нарахуваної плати за комунальні послуги, які надаються КП «Харківводоканал». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово комунальних послуг. Далі, у п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Як встановлено у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України встановлено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, з перелічених у законодавстві ознак випливає, що правовідносини з надання комунальних послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виникають в процесі здійснення особою права власності на нерухоме майно (житлове приміщення), яким у вказаних позивачем обставинах є квартира. Згідно наданого позивачем доказу копії Довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 28.04.2023 № 1129936, житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] знаходиться у спільній сумісній власності позивача та інших осіб перелічених у цьому документі. Частиною 1 ст. 369 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 369 Цивільного кодексу України встановлено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Крім того, згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо е пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Варто також зазначити, що дія даного Закону розповсюджується на відносини між споживачами (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При отриманні придбаного майна у відділенні Нової пошти здійснено огляд посилки, внаслідок чого не виявлено ушкоджень чи інших недоліків, які б унеможливили прийняття чи використання даних приладів. Доказом наведеного є пояснення позивача та відмітка на експрес - накладній про здійснений огляд в момент отримання (а.с. 40). Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки визнається і не спростовується сторонами в суді. Крім того, кожна сторона, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як то : виклик для допиту, в якості свідків, певних осіб, витребування доказів чи вчинення інших процесуальних дій з метою доведення обставин, які обумовлюють підстави для звернення до суду з позовом. Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що в разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними приміщеннями або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Варто зазначити, що позивачем, всупереч вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження претензійного спілкування з відповідачем чи повідомлення у будь-який спосіб про наміри розірвати договір купівлі - продажу та повернути придбане майно до моменту відправлення опалювальних панелей разом з автоматами вимикачів. Виходячи з вказаної законодавцем умови та наданого позивачем доказу здійснення права власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке передбачає споживання комунальних послуг здійснюється співвласниками спільно та за згодою їх всіх. За таких обставин, порушення виконавцем комунальної послуги прав, які законодавець надає споживачу комунальної послуги, є порушенням прав всіх співвласників квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності. Тому право на позов виникає у всіх співвласників спільно. Але як вбачається з позовної заяви та відсутності документального підтвердження згоди інших співвласників на звернення до суду та їхнього волевиявлення щодо згоди або незгоди з нарахованим розміром плати за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, позивачем знехтувані права та інтереси інших співвласників квартири всупереч умов здійснення права спільної сумісної власності. З цього приводу не зайвим буде звернутись до положень Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 50 ЦПК України передбачено, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів Але позов подано в інтересах всіх співвласників без врахування їхнього волевиявлення та без належних повноважень на здійснення таких дій. До того ж п. 4 ч. 3 ст. 178 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Але позивачем не вказано яке саме право споживача було порушено, та якою нормою законодавства воно передбачене. Продовження строків позовної давності через карантин стосується лише частини позовних вимог. Загальний строк позовної давності встановлено у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 установлено карантин на усій території України з 12.03.2020 року. Таким чином, продовження строків позовної давності стосується лише тих, які спливали до цієї дати. Як вказано у доданому до позовної заяви доказу копії рахунку за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.03.2017 заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення складає 27537,90 грн. Вказана сума становить частину позовних вимог щодо визнання безпідставного боргу у розмір 28024,66 грн, який складається з заборгованості копії рахунку за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.03.2017 у розмірі 27537,90 грн (утворилась до 12.03.2020) та заборгованості за березень 2017 у розмірі 486,71 грн. З цього випливає, що позивач надав доказ пропуску строку позовної давності, який сплинув до введення карантину на усій території України з 12.03.2020 року, щодо частини позовних вимог у розмірі 27537,90 грн. Тому, КП «Харківводоканал» просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог, а також наслідки спливу цього строку, який є підставою для відмови у позові. Обставини викладені у позовній заяві та доданих до неї доказів, при детальному розгляді і застосуванні положень законодавства України у сфері житлово комунальних послуг вказують на необґрунтованість вимог позивача. Щодо визнання безпідставним боргу по сплаті за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення зазначаємо наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості. Але документів, які мали б підстави для перерахунку щомісячної оплати за послуги КП «Харківводоканал», позивачем до підприємства не надавались. З урахуванням вищенаведеного, викладене у позовній заяві не знаходить свого підтвердження, адже позивачем в повній мірі реалізовано право на перерахунок за час відсутності споживача та зареєстрованих з ним осіб, про що його письмово повідомлено. Реалізоване право на перерахунок плати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення через відсутність споживачів не є підставою для перерахунку плати за абонентське обслуговування, тому позовні вимоги є необґрунтованими. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач, як споживач, при зверненні до суду з даним позовом, звільнений від сплати судового збору. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь держави витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed