Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстровано 03 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 11; малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з нею. Свої вимоги мотивує тим, що 03 червня 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя призвели до поступового погіршення взаємовідносин. На даний час у їхніх стосунках відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та поваги. Вони вживали заходів щодо примирення заради збереження сім`ї, проте, це не дало позитивного результату. Фактично шлюб носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї неможливе, в зв`язку з чим просить даний шлюб розірвати. 01 грудня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позов в частині розірвання шлюбу ним визнається повністю. Щодо позовної вимоги про залишення малолітніх дітей на проживання з матір`ю, позивачкою по справі, вказує, що остання самостійно без його згоди змінила місце проживання дітей та чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, що може порушувати права дітей. Відтак вважає, що дана вимога не підлягає до вирішення в даному позові і її необхідно вирішувати в окремому судовому провадженні за участі органу опіки та піклування, тому просить в її задоволенні відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Шургот О.В. у судове засідання не з`явилися, подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі та вказавши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 ст. 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони по справі зареєстрували шлюб 03 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 11. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] " (а.с. 7). За час спільного проживання в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 8-9). Встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, їхні подружні відносини припинені. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу їх права порушені не будуть, суд вважає за доцільне шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Щодо вимоги про залишення малолітніх дітей на проживання з матір`ю, позивачкою по справі, слід зазначити наступне. За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, за даними нормами, батьки самостійно визначають місце проживання дитини і тільки за наявності спору - звертаються щодо захисту прав до суду чи органу опіки та піклування. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України). З огляду на вищевикладені обставини, оскільки відповідач заперечує щодо залишення малолітніх дітей на проживання з матір`ю, позивачкою по справі, між сторонами фактично існує спір з даного питання, а тому в рамках розгляду справи про розірвання шлюбу вимога позивачки про залишення дітей на проживання разом з нею підлягає залишенню без розгляду. При цьому позивачці слід роз`яснити її право на звернення до суду з відповідною вимогою про визначення місця проживання дитини, шляхом пред`явлення окремого позову. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 105, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved