Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції, яким просить стягнути з відповідача 100000 гривень моральної шкоди та понесені на правову допомогу витрати в розмірі 10000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15.10.2022 інспектором ВРПП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№ 173105 за ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Відтак вважає, що дії працівників Головного управління Національної поліції у Львівській області є підставою для відшкодування моральної шкоди. Тривалий розгляд справи та переживання з приводу можливості притягнення його до відповідальності за діяння, яке він не скоював, завдали йому сильних душевних страждань. Також вказує про понесення матеріальної шкоди , яка полягає витратах на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою від 19.07.2023 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 07.08.2023 року, яке відкладено на 11.09.2023 року. Ухвалою від 11.09.2023 року замінено неналежного відповідача Департамент патрульної поліції на належного - Головне управління Національної поліції у Львівській області. 27.09.2023 року надійшов відзив проти позову, яким відповідач заперечив проти заявленого позову посилаючись на безпідставність такого та недоведеність спричинення позивачу як моральної шкоди, як і витрат на правову допомогу. Окрім цього, посилається на те, що Головне управління Національної поліції у Львівській області не є належним відповідачем у справі. Розгляд справи 02.10.2023 року відкладено на 16.10.2023 року, в подальшому на 15.12.2023 року. В судове засідання сторони 15.12.2023 року не з`явилися. У позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача також подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.10.2022 року інспектором Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№ 173105 , відповідно до змісту якого, водій [PERSON] 15.10.2022 о 09:45 год. у м. Червонограді по вул. Львівська, керував автомобілем «Renalut Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , в стані наркотичного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився у КП «Центральна міська лікарня ЧМР», висновок №185 від 15.10.2022, чим порушив п. 2.9.а ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2023 року у справі про адміністративне правопорушення №459/2801/22, провадження по справі відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказана постанова набрала чинності 10.02.2023. Вважаючи, що інспектором Головного управління Національної поліції у Львівській області допущено протиправні та незаконні дії, що пов`язано із складенням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] звернувся до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України). Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). У відповідності до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. За змістом п.4 ч.1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в т ч у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18)». Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21). Як слідує зі змісту постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2023 року у справі про адміністративне правопорушення №459/2801/22, висновок КП «ЦМЛ ЧМР» від 15.10.2022, складений лікарем [PERSON] є неналежним доказом перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, оскільки при освідуванні порушника був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Судом у вищевказаній постанові встановлено відсутність в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Таким чином, винесена Червоноградським міським судом Львівської області постанова від 30 січня 2023 року, яка набрала законної сили, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказує на протиправність складеного інспектором Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№ 173105 від 15.10.2022, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність (недоведеність) складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] складено незаконно, та відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. У зв`язку із наведеним, суд вважає, що дії інспектора Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області щодо складання протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ААД№ 173105 від 15.10.2022, за яким закрито провадженні по справі про адміністративне правопорушення за відсутності в діях позивача складу правопорушення постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2023 року року, є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди і проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, і що відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано, та стягує з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості. Стягнення моральної шкоди у більшому розмір позивачем на виконання положень ст.ст. 76-79 ЦПК України не підтверджено належними та достатніми доказами. За\~наведених обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1,3,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно детального опису виконаних робіт виконано наступні роботи та надано наступні послуги: ознайомлення із документами, усні консультації, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовка та написання позовної заяви. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.4 ст.137 ЦПК України та, врахувавши часткове задоволення позову, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача, а тому на користь позивача слід стягнути 1000 грн. понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, підлягає стягненню на користь держави 1073,60 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати такого на підставі\~ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial