Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

18\~ липня\~2023\~року керівник\~Гайсинської окружної\~прокуратури В. Гирба звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області до [PERSON] та [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначено, що Гайсинською окружною прокуратурою виявлені порушення вимог Земельного кодексу України при наданні у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Так, наказом ГУ Держгеокадастру від 06.02.2018 за № 2-1795/15-18-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку у власність [PERSON] площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525084800:03:000:0275. для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Рогізківської сільської ради (на даний час територія - Чечельницької територіальної громади) Чечельницького району (на даний час - Гайсинський район) Вінницької області. На підставі зазначеного наказу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2018 за № 25443539 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 17.04.2018 за № 25824078 зареєстровано право оренди [PERSON] , яке виникло на підставі договору оренди б/н, укладеного 02.04.2018 між [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, після реєстрації права власності, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3663 від 05.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Реусом Р.В., відчужив право власності на земельну ділянку на користь [PERSON] . На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.07.2017 № 6-4307/14-17-СГ [PERSON] раніше уже передано земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 1825881200:05:000:0514 для ведення особистого селянського господарства в межах території Бурковецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано 17.07.2017 за № 21473943. Таким чином, [PERSON] до набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером 0525084800:03:000:0275 уже раніше реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, отримавши у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1825881200:05:000:0514. Таким чином, [PERSON] двічі отримано безоплатно у приватну власність земельні ділянки (по 2 га кожна) із державної власності для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 6-4307/14-17-СГ від 04.07.2017 набув безоплатно право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 1825881200:05:000:0514. Відтак [PERSON] використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання та повторно звертатись із клопотанням про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства права не мав. Окрім цього, при здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд клопотання [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки у його власність, посадові особи ГУ Держгеокадастру, не перевірили можливість надання земельної ділянки та не встановили, що заявник вже реалізував право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ст. ст.116-118 ЗК України, ст. 186-1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), хоча повинні були це зробити і відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, а також відмовити [PERSON] у передачі спірної земельної ділянки у власність. Разом з тим, [PERSON] уже реалізував своє право безоплатної приватизації земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 1825881200:05:000:0514 для ведення особистого селянського господарства в межах території Бурковецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області та не може додатково набути безоплатно із земель державної власності право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок держави в особі ГУ Держгеокадастру (на час видання наказу). Тому наказ, ГУ Держгеокадастру від 06.02.2018 за № 2-1795/15-18-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку у власність [PERSON] площею 2,0000 га (кадастровий номер 0525084800:03:000:0275) для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Рогізківської сільської ради, суперечить актам цивільного законодавства, порушує інтереси держави, а тому є незаконним. Незаконність наказу ГУ Держгеокадастру Вінницькій області також підтверджується рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.12.2020 у справі № 151/216/20. Укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу № 3663 від 05.06.2018 є нікчемним, а тому відповідно до положень ст.\~236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення. Відтак, вказаний правочин не міг призвести та не призвів до виникнення у [PERSON] у відповідності до вимог закону прав власності на спірну земельну ділянку. При цьому, [PERSON] набув у власність спірну земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати, а отже земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] на користь власника Чечельницької селищної ради. Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відтак у даному випадку належним способам захисту порушеного права власності є витребування майна земельної ділянки з володіння [PERSON] . Крім того, фактичним користувачем земельної ділянки є [PERSON] на підставі договору оренди б/н, укладеного 02.04.2018 між ним та [PERSON] , (право оренди зареєстровано 17.04.2018 за № 25824078). Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника, який позбавлений володіння спірною земельною ділянкою в силу наявності договору оренди. Витребування спірних земельних ділянок лише у [PERSON] не призведе до припинення незаконного володіння цими ділянками з боку [PERSON] та її повернення у фактичне володіння позивача, оскільки це не буде достатнім та ефективним способом захисту. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існуватимуть зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою. Земельна ділянка, яка передана в оренду, не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися. З огляду на вказане, при встановленні підстав для витребування земельної ділянки у [PERSON] , наявні також підстави для її витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду [PERSON] , який є незаконним володільцем та фактично володіє земельною ділянкою, яка йому передана [PERSON] згідно договору оренди від 02.04.2018. При цьому, для витребування майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц) Відтак витребування у [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади, в особі Чечельницької селищної ради, земельної ділянки з кадастровим номером 0525084800:03:000:0275, площею 2,0000 га, є належним способом захисту порушеного права, тому просять позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених у позові та просить їх задовольнити. Крім того, просить стягнути із відповідачів судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадку, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах(ст.4 ЦПК). Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Статтею 121 ЗК України визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара; для ведення садівництва не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Судом установлено, що [PERSON] на підставі наказу, серія та номер 2-1795/15-18-СГ від 06.02.2018 року Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525084800:03:000:0275, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Рогізківської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Водночас, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.07.2017 року, серія та номер:6-4307/14-17-СГ отримав у приватну власність (право зареєстровано 17.07.2017 року за №21473943) земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 1825881200:05:000:0514) для ведення особистого селянського господарства в межах території Бурковецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Таким чином, [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки, на території Рогізківської сільської ради (на даний час територія Чечельницької територіальної громади)Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області, відповідно до наказу від 06.02.2018 року №2-1795/15-18-СГ використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації для даного виду використання згідно наказу від 04.07.2017 року №6-4307/14-17-СГ. Всупереч вимог ст.ст.116, 118, 121 ЗК України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою від 06.04.2017 року не врахував, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. В той\~же час,\~органи державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування,\~їх посадові\~особи зобов`язані\~діяти лише\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України.\~(ст.19\~Конституції України).\~На Головне\~управління Держгеокадастру\~у Вінницькій\~області покладено\~в тому\~числі функцію\~державного нагляду\~(контролю),\~моніторингу та\~охорони земель\~відповідно до\~Положення про\~Головне управління\~Держгеокадастру у\~Вінницькій області,\~тому суд\~не бере\~до уваги\~посилання представника\~Держгеокадастру на\~те,\~що ГУ ДГК у Вінницькій області не наділене функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок, ведення та моніторингу осіб, які реалізували право безоплатної приватизації земельних ділянок, оскільки вищевказане не є обгрутуванням поважності причин дій Держгеокадастру. Земельна ділянка з кадастровим номером 0525084800:03:000:0275 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Рогізка на території Чечельницької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, внаслідок незаконного використання відповідачем [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок-держави. [PERSON] при зверненні до Держгеокадастру не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, [PERSON] визначив преорітетність свого приватного інтересу над суспільним, зловживаючи своїм правом, порушив встановлену законом процедуру безплатної приватизації землі. Земельна ділянка з кадастровим номером 0525084800:03:000:0275, яка розташована на території Рогізківської сільської ради (на даний час територія Чечельницької територіальної громади) Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області була відчужена відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу №3663 від 05.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Реусом Р.В. Водночас, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача [PERSON] на підставі договору оренди від 02.04.2018 року, укладеного з [PERSON] . З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка володіє цим майном, (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця) (п.п. 2 п. 25 наведеної Постанови). Воля держави як власника земель може виражатись лише в таких діях органу виконавчої влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Набуття у власність спірної земельної ділянки здійснено поза волею держави як власника землі, оскільки видача ГУ Держгеокадастру області спірного наказу не відповідає вимогам законодавства та інтересам держави. Набувач земельної ділянки [PERSON] не повідомив про використання раніше свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, що призвело до прийняття незаконного наказу. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі №916/2130/15, від 5.10.2016 у справі №916/2129/15, від 25.01.2017 у справі №916/2131/15, у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 №916/2130/15. Також у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.11.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі №\~910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52)). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема до добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому, у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28.11.2018 у справа № 504/2864/13-ц, у постанові Верховного Суду від 21.09.2020 у справі № 201/12925/17. Окрім наведеного, оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна власнику з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту (зокрема й такий спосіб захисту як визнання недійсним договору купівлі продажу). У таких відносинах захист прав особи, яка є власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, за наявності підстави, визначеної ст. 388 ЦК України, яка дає право витребувати майно у набувача майна за відплатним договором. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від.10.12.2021 у справі № 924/45/20, від 28.04.2022 у справі № 676/196/20. Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відтак у даному випадку належним способам захисту порушеного права власності є витребування майна земельної ділянки з володіння [PERSON] . Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну та повернення у державну власність землі, яка вибула з її власності незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (пункт 54 рішення). Суспільний інтерес полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю. Відповідно до статтей 387,388 ЦК України власник має право витребувати майно з незаконного володіння набувача, якщо майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому позивачем доцільно обрано спосіб захисту порушених прав, шляхом пред`явлення віндикаціного позову, а не позову про визнання договору недійсним. Згідно п. 26 Постанови від 07.02.2014 № 5, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 8 червня 2016 року та від 30 листопада 2016р. № 6-2069цс16. Враховуючи вищевикладене, оскільки спірна земельна ділянка була передана [PERSON] не з волі власника, а внаслідок обману з боку [PERSON] , який в подальшому відчужив спірну земельну ділянку [PERSON] , тому земельна ділянка повинна бути повернута державі у комунальну власність Чечельницької селищної територіальної громади в особі Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Посилання прокурора на те, що фактичним користувачем земельної ділянки є [PERSON] на підставі договору оренди б/н, укладеного 02.04.2018 між ним та [PERSON] , (право оренди зареєстровано 17.04.2018 за № 25824078) і витребування спірних земельних ділянок лише у [PERSON] не призведе до припинення незаконного володіння цими ділянками з боку [PERSON] та її повернення у фактичне володіння позивача, оскільки це не буде достатнім та ефективним способом захисту не знайшло свого підтвердження, оскільки спірна земельна ділянка рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 30 грудня 2020 року витребувана у [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Цим же рішенням визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06 лютого 2018 року за №2-1795/15-18-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525084800:03:000:0275, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Рогізківської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №25443539 від 21.03.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0525084800:03:000:0275 за [PERSON] . Згідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжних інструкцій № 1440 від 12 липня 2023 року в сумі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні за заяву про забезпечення позову та № 1439 від 12 липня 2023 року в сумі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень за позовну заяву немайнового характеру, підлягає стягненню на користь позивача із [PERSON] .

Outcome: partial