Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» (далі по тексту - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.01.2021р. по 31.08.2021р. в розмірі 243 581,37 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі №761/10285/15 частково задоволено позов позивача, зокрема, поновлено [PERSON] на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця». Суд допустив негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі з 25 березня 2015 року, а також в частині стягнення виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Вказане рішення суду від 08.07.2016р. було оскаржене відповідачем. Так, за наслідками апеляційного та касаційного перегляду, вказане рішення суду в частині поновлення позивача на посаді залишене без змін. Однак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді не виконано відповідачем. 18.07.2016р. Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення суду в частині негайного виконання рішення про поновлення на посаді позивача видано виконавчий лист, як зазначено у виконавчому листі, боржником є ДТГО «П33» (Державне територіально-галузеве об?єднання «Південно-Західна залізниця»), яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Лисенка, 6. 04.08.2016р. постановою державного виконавця відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.09.2016р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017р., постанову державного виконавця від 04.08.2016р. визнано неправомірною та скасовано (ВП №51740746). Судами неодноразово розглядались позови про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за попередні періоди, які задовольнялись. З огляду на вказане, позивач здійснив розрахунок посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року та звернувся до суду з даним позовом про стягнення вказаної суми з відповідача. Ухвалою суду від 21.09.2023р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою суду від 27.12.2023р. вказаний відзив було залишено без розгляду. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016р. позовні вимоги [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ», задоволено частково, зокрема, поновлено [PERSON] на посаді начальника ДТГО «ПЗЗ» з 25.03.2015р. на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13.02.2012, укладеного між Міністерством інфраструктури України та [PERSON] та Додатковими угодами до Контракту. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12.09.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2016р. в частині, що стосується поновлення позивача на займаній посаді рішення Шевченківського районного суду м.Києва залишено без змін. Оскільки в частині щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» з 25.03.2015р. допущено негайне виконання рішення суду, позивач 18.07.2016р. отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду в цій частині. 04.08.2016р. постановою державного виконавця було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2016р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.10.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017р., постанову державного виконавця від 04.08.2016р. визнано неправомірною та скасовано. Крім того, 02.08.2017р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 285 005, 93 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016р. не виконано без поважних причин. При цьому, середній заробіток стягнуто з відповідача по 02.08.2017р. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017р. вказане рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.09.2019р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2017р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017р. змінено, зокрема, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду стягнуто в розмірі 167 195, 66 грн. Крім того, 29.05.2018р. рішенням Шевченківського районного суду м.Києва, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018р., позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 03.08.2017 по 23.03.2018 в сумі 206 930, 28 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016р. не виконано відповідачем без поважних причин. 26.03.2019р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018р., позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 24.03.2018р. по 26.03.2019р. в сумі 327 845, 08 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016р. не виконано відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2020р. стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27 березня 2019 року по 06 вересня 2019 року в сумі 146 328, 90 грн. Вказаним рішенням встановлено, що рішення суду від 08.07.2016р. не виконано відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.05.2021р. у справі №761/714/21 стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 07.09.2019р. по 31.12.2019р. в сумі 118 629,72 грн. Зазначеним рішення також встановлена вина відповідача у невиконанні судового рішення від 08.07.2016р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2022р. у справі №761/24805/21 стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.01.2020р. по 30.06.2020р. у розмірі 180 928 грн. 92 коп. Вказаним рішенням встановлено, що рішення суду від 08.07.2016р. не виконується відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суд ум. Києва від 31.10.2022р. позовні вимоги [PERSON] до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023р. вказане рішення суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця») на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.07.2020р. по 31.12.2020р. у розмірі 191 518,21 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниців заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Належить відмітити, що вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі. Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебуваютьв державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ст.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою від 16.06.2017р. № Н-3/36-Р, середньогодинна заробітна плата позивача становить 185,94 гривень. Відповідно до Додатку № 1 до наказу регіональної філії «Південно- Західна залізниця» АТ Укрзалізниця» від 23.09.2020 року № 289-Н (Графік роботи працівників апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» на 2021 рік) для працівників апарату Управління ПАТ «Укрзалізниця» встановлено затверджено графік роботи на 2021 рік при п`ятиденному робочому тижні, тривалість щоденної роботи нерівномірна (понеділок-четвер - 8,25 год., п`ятниця - 7 год.), святкові дні - на одну годину коротше, з 08:00 до 17:00, перерва для відпочинку 12:00 до 12:45. За розрахунком представника позивача, який було перевірено судом середній заробіток позивача за період з 01.01.2021р. по 31.08.2021р. становить 243 581,37 грн. З врахуванням наведеного, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, знаходить його обґрунтованим. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга стаття 18 ЦПК України) (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15). З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки. Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді. Аналіз правових норм чинного законодавства, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №524/9275/17 (адміністративне провадження № К/9901/55019/18). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано доказів виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016р., зокрема, прийняття наказу про поновлення позивача на роботі та фактичного допуску до виконання трудових обов`язків, також матеріали справи не містять відповідних підтверджень того, що відповідач вчиняв будь-які дії, спрямовані на виконання вище вказаного рішення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 2435,81 грн. Одночасно позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 13 000,00 грн. За правилами ст. ст. 133, 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020р., провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. ЄСПЛ у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2023р. між адвокатом Клим`юк О.С. та Кривопішиним О.М. укладено договір №14/02/2023 про надання правових (правничих) послуг, предметом якого є надання правничої допомоги. Додатковою угодою № 2 від 01.08.2023р. до договору від 14.02.2023р. №14/02/2023 сторонами погоджено комплекс правничих послуг, зокрема, зі складання позовної заяви за даною цивільною справою. При цьому, факт надання професійної правничої допомоги за договором від 14.02.2023р. №14/02/2023 підтверджується актом від 31.08.2023р. № 1 про надання правових (правничих послуг до договору про надання правових (правничих) послуг від 14.02.2023р. №14/02/2023 (додаткова угода № 2 від 01.08.2023), за яким загальна вартість наданих адвокатом правових послуг в суді першої інстанції становить 13 000,00 грн. Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 13 000, 00 грн.

Outcome: approved