Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № AM.151672, забезпечений транспортний засіб «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . 05.01.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року, у справі № 752/20500/19, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від. 01.03.2021 року у справі №369/645/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 114\~466,60 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, що підтверджується витягом з МТСБУ та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 114\~466,60 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 гривень. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] направлено за місцем реєстрації фізичної особи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримав «Філобок батько» 18 липня 2023 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяві від відповідача до суду не надходило на час прийняття рішення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій позовній заяві позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили розглядати справу без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, в тому числі був повідомлений шляхом розміщення оголошення. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді справи встановлено, що 05.01.2021 року близько 21 год. 55 хв. В с.\~Софіївська Борщагівка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Оксамитова по другорядній дорозі, при виїзді на головну дорогу по вул. Шалімова, не надав переваги у русі автомобілю «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (05.01.2021 року), автомобіль «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , було забезпечено Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № AM.151672. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, що підтверджується витягом із МТСБУ 14 січня 2021 року до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» надійшла заява від [PERSON] про настання страхового випадку. Згідно з рахунку-фактури №00036983 від 18 січня 2021 року, Страхового акту №UA2021010500032/L01/01 від 05.02.2021 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №№UA2021010500032/L01/01, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження, з урахуванням франшизи, складає 114\~466,60 гривень. [PERSON] було виплачено страхове відшкодування відповідно до платіжного доручення №51334 від 11 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 ст.\~1166\~ЦК\~України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.\~1187\~ЦК\~України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб визначених у ст. 13.1 Закону. У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують вимоги про відшкодування завданих збитків в порядку регресу в розмірі 114\~466,60 грн.. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2684,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved