Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Лавринів М.Я. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. Позов мотивує тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру від 01.10.1996 року №209290 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Вказує, що через невизначеність часток у спільній власності на дану квартиру позивач не може розпоряджатися належною їй часткою. Відповідачі тривалий час не несуть жодних витрат по утриманню житла, не сплачують комунальних послуг, внаслідок чого позивач була змушена погасити існуючу заборгованість, а також позивачем було здійснено значне поліпшення стану даної квартири. Зазначає також, що відповідачі відмовляються виділити частку у майні у позасудовому порядку, а відтак викладені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, що призводить до виникнення конфліктних ситуацій між відповідачами та позивачем. Враховуючи вищевикладене, просить визначити за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/4 (одній четвертій) ідеальній частці кожному у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак від представника такої до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, просив такий задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали, просили такий задоволити. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення судових засідань, відзив на позов, а також будь-яких інших клопотань до суду від такої не надходило. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 01.10.1996 року №209290, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді директора Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №4659 від 20.11.2023 року згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012 року квартира, яка знаходить за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 01.10.1996 року, виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за №693. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України у п.5постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки в позасудовому порядку сторони не змогли вирішити питання щодо визначення ідеальних часток, суд приходить до висновку про задоволення позову та визначення за позивачкою та відповідачами по 1/4 ідеальних часток у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved