Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивачі, посилаючись на те, що: [INFO] померла їхня мати - [PERSON] , а [INFO] помер їх батько - [PERSON] , які проживали в [ADDRESS] ; -після смерті їхніх батьків залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,0868га, яка знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 2110800000:01:040:0002, яка належала їхнім батькам на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗК №9040570, з цільовим призначенням для обслуговування індивідуального житлового будинку; -спадкоємцями на вищезазначене майно є вони, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, при цьому їхня мати - [PERSON] при житті оформила заповіт на належну їй частину спадкового майна на сина - [PERSON] , а батько - [PERSON] все своє майно заповідав сину - [PERSON] ; -в установлений законом термін після смерті матері [PERSON] подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, де відкрито спадкову справу, а [PERSON] проживав разом із спадкоємцями, тобто є таким, що фактично прийняв спадщину та на день відкриття спадщини після смерті матері був непрацездатним /пенсіонером/ і мав право на обов`язкову долю в спадщині навіть при наявності заповіту; -після смерті їхнього батька вони звернулися до нотаріуса з питанням видачі їм правовстановлюючих документів про право на частки у спадщині, однак, якщо на земельну ділянку ними надано державний акт на право власності на землю, серії ЗК №9040570, і нотаріусом видано їм обом свідоцтва про право на частки у спадщині, то відносно житлового будинку, розташованого на вищезазначеній земельній ділянці належні правовстановлюючі документи на спадкодавців відсутні, що стало причиною для відмови їм у видачі свідоцтв; -житловий будинок побудовано їхніми батьками відповідно до рішення Виконкому Хустської міської ради від 2 січня 1958 року, згідно якого батькам було надано вищезазначену земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва житлового будинку, що стверджується нотаріально посвідченим договором від 8 лютого 1958 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки, укладеного між виконкомом Хустської міської ради та їхніми батьками; -будинок був побудований в 1962 році і на той час не було вимоги про обов`язкову реєстрацію права власності, в якому увесь час проживали вони разом зі своїми батьками, звідки ходили до школи та створили свої сім`ї; -ніхто їхнього права на майно не оспорює, але відсутність правовстановлюючих документів на батьків і отримання їх після смерті батьків - є неможливим; -державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність па підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 /з подальшими змінами/; -зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди, не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; -відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди, не залежало від державної реєстрації цього права; -право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності чи втрати ним документа, який засвідчує його право власності /ст.392 ЦК/. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 -1270 ЦК України; -при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, звернулися до суду з позовом та просили: визнати за [PERSON] право на 1/2 частку в житловому будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , та на 1/6 частку у вищезазначеному будинку як обов`язкову долю у спадщині після смерті матері - [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 4/6 частки в житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] . 4 грудня 2023 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог /а.с.41-42/ та просила: визнати за [PERSON] право власності на 4/6 частки в житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , та на 1/6 частку у вищезазначеному будинку, як успадковану ним обов`язкову долю у спадщині після смерті матері - [PERSON] , всього доля в спадщині становить 5/6 частин; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] . В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву /а.с.42,45/, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу в її відсутність та в відсутність позивачів. Представник відповідача Хустської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, згідно якого позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачів, представника позивачів та представника відповідача, у підготовчому судовому засіданні, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України: за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачами. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved