Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

14.07.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2023 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить суд: - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 17.03.2010 року у загальному розмірі 42995,15 грн станом на 28.05.2023 року, яка складається з наступного: 42995,15 грн - заборгованість за кредитом. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, не виконав своїх зобов`язань за договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця наступного за місяцем, в якому були здійснені витрати за рахунок кредитного ліміту, тому зобов`язання клієнта вважаються простроченими. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзив на позовну заяву. Під час судового засідання відповідач пояснив, що він визнає позовні вимоги частково та зазначив, що добровільно погашає заборгованість, на підтвердження чого надав суду виписку по рахунку станом на 23.11.2023 року. Так, сума його заборгованості змінилась станом на 23.11.2023 року та становить 41126,19 грн, яку відповідач визнав. Проте, у зв`язку з війною, його компанія не здійснює підприємницьку діяльність, тому з червня 2023 року він припинив сплату заборгованості. У зв`язку з цим, відповідач в усному порядку просить суд відстрочити виконання рішення суду на строк від 1 (одного) до 6 (шести) місяців. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.07.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання 21.12.2023 року з`явився відповідач. Представник позивача був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, проте разом з позовом подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши думку відповідача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника позивача. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення відповідача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 21.12.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про надання банківських послуг №б/н у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За умовами, викладеними в анкеті-заяві від 17.03.2010 року, відповідач виявив бажання отримати на своє ім`я картку Gold із бажаним кредитним лімітом - 9000,00 грн. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані в письмовому вигляді. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг по картці «Універсальна Gold», базова відсоткова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості, становить 2,5 %, з 01.04.2013 року - 2,3 %, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року - 2,7 %, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року - 3,5 %. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт по картці неодноразово змінювався та станом на 22.06.2020 року становив - 51302,84 грн, а станом на 24.08.2022 року - 0,00 грн. У період з 19.11.2012 року по 05.05.2023 року відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором. Виписка за договором по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована та визнається. Відповідно до розрахунку, станом на 28.05.2023 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить: 42995,15 грн. Відповідно до виписки по картці/рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за договором SAMDN52000070411507 від 19.11.2012 року за період 23.11.2023 року - 23.11.2023 року, станом на 23.11.2023 року заборгованість відповідача становить 41126,19 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ст. 1055 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що умови договору приєднання розробляються банком - АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналіз викладених вище норм вказує, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За правилами, встановленими ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні приведеної норми. Тим більше, суд враховує те, що відповідач визнав, що він був обізнаний з умовами та правилами надання банківських послуг станом на момент укладення кредитного договору, визнав наявний у нього розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41126,19 грн станом на 23.11.2023 року. Частиною 1 ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідачем було порушено умови укладеного сторонами договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати повернення наданого відповідачу кредиту. Тим більше, що позивач заявляє до стягнення кредитну заборгованість за тілом кредиту, яку відповідач частково визнав. При цьому відповідач частково сплатив наявну заборгованість та станом на 23.11.2023 року розмір такої становить 41126,19 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до п. 5, п. 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору - 1342,00 грн (2684,00 грн : 2 = 1342,00 грн), та зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1342,00 грн, що становлять інші 50 відсотків сплаченого судового збору. З приводу усної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду. Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Аналіз викладеного вище вказує, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами наявність жодної з обставин, що істотно ускладнюють виконання ним рішення або роблять його неможливим. Тому у задоволенні усної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду в цивільній справі суд вважає за необхідне відмовити. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, а також те, що відповідач частково визнав позов в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, частково погасив розмір заборгованості за кредитом, дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. З урахуванням положень ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1342,00 грн, тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час подання позову, а інші 50 відсотків - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України, тобто сплачена позивачем частина судового збору у розмірі 1342,00 грн. Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи, а саме: платіжне доручення №PROM9BF4SH від 09.06.2023 року на суму 2684,00 грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору у розмірі - 1342,00 грн, а іншу частину у розмірі 1342,00 грн - повернути позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: partial