Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У квітні 2023 року до суду надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Бондаренко Ганни Євгенівни (далі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі Відповідач, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що від приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича стало відомо, що в нього на примусовому виконанні перебуває виконавчий напис № 2676, що виданий 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем про стягнення з [PERSON] заборгованості. 21.10.2021 року [PERSON] направила по пошті лист на адресу приватного виконавця з проханням надіслати завірену копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 66959109, надати можливість ознайомитись з виконавчим провадженням. Позивач направила лист 20.10.2021 року. На момент подачі позову, ніякі документи до позивача від приватного виконавця не надійшли. З додатку «Дія» позивач роздрукувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 66959109. З постанови про відкриття ВП позивачу стало відомо, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вимагає від неї повернути 738\~281,26 грн. Через сайт автоматизовані системи виконавчих проваджень позивач змогла завантажити заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та виконавчий напис нотаріуса. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса від 01.09.2021 року позивач винна відповідачу 736 581,26 гривень, які складаються з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 413\~527,41 грн.; за сумою по несплаченим відсоткам за користування кредитом 358\~948,72 грн. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість виникла на підставі кредитного договору № ОД16/10/2007/840-К/121 укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 05.10.2007 року. Ще раніше ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») надіслало позивачу досудову вимогу від 14.11.2014 року за № 6527 про погашення заборгованості за кредитним договором №\~ОД16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року. Як вбачається з листа ПАТ КБ «Надра» заборгованість складалась з: суми кредиту - 14 982,28 дол. США; проценти - 2 630,48 дол. США; пені - 401,66 дол. США; штраф - 1 600,00 дол. США. Листом від 23.07.2020 року за № 0723/1116 відповідач повідомив позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором № ОД16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року. Листом від 08.10.2020 року за № В345 відповідач виставив позивачу вимогу про дострокове погашення заборгованості в сумі 772 476,13 грн., яка складається із тіла 413 527,41 грн.; відсотків 358 948,72 грн. Листом від 15.12.2020 року за № 1215/23/5 відповідач вже вимагав від позивача погашення заборгованості у розмірі 772 476,13 грн., яка складається із тіла 413 527,41 грн.; відсотків 358\~948,72 грн. Загальна сума боргу вказана у виконавчому листі 736 581,26 грн., під час арифметичного підрахунку не відповідає сумі кредиту 413\~527,41 грн.; за сумі відсотків за користування кредитом 358 948,72 грн. вказані в оскаржувальному документі. 413 527,41 грн. + 358 948,72 грн. = 772 476,13 грн. З виконавчого напису не вбачається на підставі яких первинних фінансових документів було визначено загальну суму заборгованості, суму тіла кредиту та відсотків. У відповідача не було законних підстав стверджувати, що заборгованість вказана у виконавчому написі є безспірною. У провадженні Білгород-Дністровського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 761/40431/20 за позовом [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання договору кредиту та інших договорів, укладених для забезпечення основного зобов`язання, недійсними із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою від 21.04.2021 року було відкрито провадження по справі і відповідач був обізнаний про наявність даного спору у судді. Підставою для звернення до суду [PERSON] з даним позовом до суду було те, що в заяві про видачу готівки зазначено не вірно її дату народження, кредитний договір № ОД/16/10/2007/840-К/121 містить несправедливі умови та не містить розпису сукупної вартості кредиту. На момент видачі виконавчого напису, спір по суті не було вирішено. Крім того, між позивачем та ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») було укладено не нотаріальний договір кредиту. Відтак, позивач змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав, так як суми вказані у виконавчому написі не підтверджені первинними фінансові документи, які б свідчили про безспірність боргу. Відповідачем не було надано приватному нотаріусу нотаріально засвідчений договір кредиту на виконання п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.09.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2676 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. За заявою представника позивача про витребування доказів витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича належним чином завірені копії виконавчого провадження № 6695910 та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича належним чином завірені копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 01.09.2021 року № 2676 та сам виконавчий напис. Було встановлено строк відповідачу для надсилання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2023 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі № 495/4088/23 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруа», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була задоволена та було вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 01.09.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2676, який оскаржується [PERSON] , на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколою Борисовичем відкрито АСВП № 6695910 до набрання рішення законної сили. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, як і не находили на адресу суду й пояснення від третіх осіб. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2023 року підготовче провадження по справі було закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Бондраренко Г.Є. звернулася з клопотанням про розгляд справи без їх участі, в якому зазначила, що позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Згідно рішення від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Треті особи у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення заочного рішення (у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача, неявкою належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання відповідача, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що від приватного виконавця Шуляченка М.В. позивачу стало відомо про відкрите відносно неї виконавче провадження на виконання виконавчого напису № 2676, що був виданий 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». На письмове прохання надіслати позивачу завірену копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 66959109 та надати можливість ознайомитись з виконавчим провадженням приватний виконавець не відреагував та не відповів (на момент звернення з позовом). З додатку «Дія» позивач самостійно роздрукувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 66959109, з якої їй стало відомо, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вимагає від неї повернути 738 281,26 грн. Через сайт автоматизовані системи виконавчих проваджень позивач змогла завантажити заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та виконавчий напис нотаріуса, який долучила до позову. Відповідно до цього виконавчого напису відповідачу перейшло право вимоги від ПАТ «КБ «Надра» на підставі Договору № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 203. Заборгованість за кредитним договором № ОД 16/10/2007/840-К/121, що був укладений між ВАТ КБ «Надра» та позивачем 05.10.2007 року, станом на 27.08.2021 року становить 736\~581,26 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту, що становить 413\~527,41 грн.; простроченої заборгованості за несплаченим відсоткам за користування кредитом - 358 948.72 грн. та заборгованість за комісією 0,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 736\~581,26 грн. (згідно з виконавчим написом). Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року за № 296/5, вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено Накази Міністерства юстиції від 22.02.2012р. за №296/5) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Суд погоджується з аргументом позивача про те, що вказана загальна сума стягнення заборгованості, що вказана у виконавчому написі (736\~581,26 грн.), не відповідає дійсності з огляду на те, що вказані суми за тілом кредиту та простроченими відсотками у сумі не дають вказану суму у самому виконавчому написі (прострочена сума кредиту 413\~527,41 грн. + прострочені відсотки 358\~948,72 грн. = 772\~476,13 грн.). У Вимозі про дострокове погашення заборгованості № В345 від 08.10.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вимагало з відповідача погасити загальну суму заборгованості перед ним у розмірі саме 772\~476,13 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту 413527,41 грн. та заборгованості за відсотками 358\~948,72 грн. У Листі № 1215/23/5 від 15.12.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» ще раз повідомило позивача про наявну заборгованості у сумі 772\~476,13 грн. Загальні суми заборгованості при звичайному математичному розрахунку та при досліджені письмових доказів (вимога про дострокове погашення заборгованості № В345 від 08.10.2020 року, лист № 1215/23/5 від 15.12.2020 року) суто відрізняються від того, що вказано в оскаржуваному виконавчому написі, у суду виникають сумніви щодо правильності його розрахунку. Суд також зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відтак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19.) Обґрунтовуючи позов,позивач зазначає, що нотаріус не перевірив безспірності вимог стягувача та направлення та отримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Слід зазначити, що спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у пунктах 54-55 постанови від 10.11.2021 року по справі № 758/14854/20 (провадження № 61-15111св21) дійшов висновку, що учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16 (провадження №61-26838св18), від 18 жовтня 2019 року у справі №591/6609/16 (провадження № 61-28093св18), від 01 квітня 2020 року у справі №236/2511/17 (провадження №61-17565св18), від 19 березня 2021 року у справі №750/3781/20 (провадження №61-14943св20), від 07 жовтня 2021 року у справі №761/39464/16 (провадження №61-8875св21). Проаналізувавши матеріали справи, суду важко погодитися з тим, що вказана сума заборгованості позивача є безспірною з огляду на те, що позивач у квітні 2021 року звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання договору кредиту та інших договорів, укладених для забезпечення основного зобов`язання, недійсними із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.04.2021 року було відкрито провадження по справі і відповідано ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було обізнаний про наявність даного спору у судді. Підставою для звернення до суду [PERSON] із даним позовом до суду було те, що в заяві про видачу готівки зазначено не вірно дату народження Позивачки, кредитний договір № ОД/16/10/2007/840-К/121 містить несправедливі умови та не містить розпису сукупної вартості кредиту. На момент видачі виконавчого напису, спір по суті не було вирішено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення Переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року відмовлено. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.02.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. В п. 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17, визначено, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Наявні матеріали справи свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис № 2676, виданий 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованість, що виникла за кредитним договором № ОД 16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра». При цьому вказаний договір є такими, що не був посвідчений нотаріально. Відповідно, встановлені судом обставини та досліджені докази у своїй сукупності не дають підстав стверджувати про те, що заборгованість, яка стягнута з позивача на підставі виконавчого напису № 2676, виданого 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., має характер безспірної, що є однією з основних умов для її стягнення в такому порядку. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позов знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Окрім цього, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. за подання позовної заяви та сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved