Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області, в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що із відповідачем по справі позивачка перебувала в шлюбі, який було розірвано за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2014 року. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка перебуває у повторному шлюбі та її прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ще до розлучення з відповідачем між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо місця проживання їхньої спільної дитини разом з матір"ю. Проте, майже відразу після розлучення колишній чоловік змінив свою думку, неодноразово звертався до Служби у справах дітей Хмільницької міської ради щодо визначення годин побачень з дитиною, встановлення графіку спілкування з донькою та на даний час не надає дозволу на реєстрацію місця проживання дитини. Встановленого графіку спілкування з дитиною не дотримувався і не дотримується, чим завдає їй сильних душевних хвилювань. Відповідач живе своїм життям. Участі у вихованні доньки не приймає, сплачує аліменти в розмірі 1670,00 грн. щомісячно . Оскільки добровільно врегулювати спір щодо місця проживання дитини сторони не змогли, тому позивачка змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 26.10.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з"явились. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, повістка повернулась не врученою з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Представник органу опіки та піклування подав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надав висновок про розв"язання спору. Неявка належним чином повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Рішенням Хмільницькго міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2014 року (копія а.с. 10). шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано У даному шлюбі в сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького району Вінницької області від 26.04.2010 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ( копія а.с. 11) Рішення Хмільницької міської ради від 21.04.2011р. №233 встановлено графік спілкування відповідача з донькою [PERSON] ( копія а.с.14) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області від 14.02.2015 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу- " [PERSON] "( копія а.с. 12) Відповідач неодноразово порушував встановлений Хмільницькою міською радою графік побачень з дитиною про що складались відповідні акти ( копія а.с. 15-19). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.10.2021 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ( копія а.с. 13) Згідно витягу про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] ( копія а.с. 9) Позивач позбавлена можливості здійснити реєстрацію місця проживання доньки, оскільки відсутня згода відповідача ( копія а.с. 20, 21) Позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована та до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с. 22,23) У відповідності до висновку органу опіки та піклування Хмільницької міської ради проживання малолітньої [PERSON] разом з матір"ю [PERSON] є доцільним та буде відповідати інтересам дитини. До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дітини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивачки є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивачка зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю. Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved