Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У червні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - «Позивач»), звернулася до суду з даною позовною заявою до [PERSON] (далі - «Відповідач»), третя особа - Виконавчий комітет Узинської міської ради Київської області (далі - «Третя особа») про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 27.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1089. 13.03.2023 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/12065/22 шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Місце проживання неповнолітніх дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З січня 2022 року сторони припинили шлюбні стосунки та на даний час проживають окремо, Відповідач родину залишив та змінив своє місце проживання. З моменту припинення шлюбних відносин між сторонами між ними наявний спір про те, з ким будуть проживати діти. У 2022 році, коли на території України почалось повномасштабне вторгнення та був введений воєнний стан, Позивач була вимушена відправити дітей тимчасово за кордон. Відповідач, скориставшись ситуацією, незважаючи на потреби, інтереси та бажання синів, вирішив в подальшому самовільно змінити місце їх проживання. Проте, на весні 2023 року, на неодноразові прохання дітей Позивач повернула їх на Батьківщину до постійного місця їх проживання. Захищаючи права дітей та свої як матері дітей, Позивач вимушена звернутися з позовом про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, так як наявний спір щодо місця проживання дітей. На даний час діти проживають з Позивачем за місцем їх реєстрації в квартирі, яка куплена Позивачем та Відповідачем у період перебування у шлюбі. Дана квартира складається з двох житлових кімнат, має площу 44,10 кв.м. Діти проживають в окремій кімнаті, де вони мають місце для здорового сну, навчання та розвитку. З 08.07.2022 року по даний час Позивач працює в ТОВ «МІТ МІКС» підсобною робітницею. По місцю роботи характеризується позитивно та отримує стабільну заробітну плату. Також Позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання. Отримуваний Позивачем заробіток дозволяє їй забезпечувати фізичний, духовний та моральний розвиток синів на достатньому рівні. [PERSON] у 2023 році закінчує школу. Відповідно до характеристики син Позивача [PERSON] , 2006 року народження, навчається в Узинському ліцеї №1, навчальним матеріалом володіє на середньому та достатньому рівні, за характером добрий, щедрий, впертий. Активний учасник громадського життя класу і школи. Займається боксом, призер районних та обласних змагань, прагне до самостійності. Згідно до вищевказаної характеристики вихованням [PERSON] займається мати. Цікавиться навчанням та поведінкою сина, завжди відгукується на прохання класного керівника, відвідує батьківські збори. Відповідно до характеристики син Позивача [PERSON] , 2011 року народження, навчається в 5 класі Узинського ліцею «Успіх». За час навчання [PERSON] зарекомендував себе як старанний. Здібний цілеспрямований, ерудований учень. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу, завжди виконує домашнє завдання, бере активну участь у житті класу. Вихованням дитини займається мати. Позивач цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до виховання хлопчика в сім`ї. Сини не мають перешкод у спілкуванні із своїм батьком. При цьому останній неадекватно поводить себе у спілкуванні з дітьми та погрожує примусово вивезти їх за кордон. З огляду на викладене Позивач просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю дітей - [PERSON] , [INFO] , за адресою її проживання та стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір. До позовної заяви додано заяву про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7-8). Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 14.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 41). 20.07.2023 року та 09.08.2023 року підготовче засідання у даній справі було відкладено задля повторного виклику Відповідача (а.с. 45, 54). 04.09.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що Відповідач тривалий час мешкає у Республіці Польща, має дозвіл на проживання до 12.04.2024 року. Там Відповідач має гарні житлові умови. З літа 2019 року донька сторін - [PERSON] проживала з Відповідачем у Республіці Польща, де навчалася у технікумі. У зв`язку з війною у березні 2022 року двоє неповнолітніх синів сторін - [PERSON] та [PERSON] також прибули до Польщі та проживали разом з батьком, а їхня мати залишилася в Україні. Там [PERSON] навчався в школі міста Коло, а [PERSON] навчався дистанційно в українській школі. У Польщі [PERSON] надавалася медична допомога. У той період Відповідач самостійно займався організацією побуту дітей. Відповідач офіційно працевлаштований будівельником має стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати дітей. 27.03.2023 року Відповідач поїхав у відрядження, а коли повернувся додому 05.04.2023 року, то не виявив вдома ні дітей, ні його особистих важливих документів. На його телефонні дзвінки Позивач та діти не відповідають. Відповідач вважає, що в найкращих інтересах молодшого сина [PERSON] необхідно визначити його місце проживання з батьком, так як син виказував свою прихильність до батька, йому подобалося проживати в Республіці Польща та він повідомляв про бажання залишитися проживати із батьком (а.с. 76-80). 06.09.2023 року у підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 20.07.2023 року та 09.08.2023 року до канцелярії суду представником позивача подано заяву, у якій останній просив провести підготовче судове засідання без участі сторони позивача, не заперечував проти закриття підготовчого провадження (а.с. 44, 52). 06.09.2023 року у підготовчому судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти закриття підготовчого провадження. 06.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 10.10.2023 року (а.с. 145). 10.10.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Відповідача подано клопотання про долучення доказів (а.с. 153-156). 10.10.2023 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач надала пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Пояснила, що Відповідач виїхав у 2017 році до Польщі на заробітки і там залишився. В Україну він за цей час приїздив два рази, коли точно вона не пам`ятає. Увесь цей час діти проживали з нею у місті Узин у квартирі, яка є їхньою власністю. 08.03.2022 року вона відправила дітей до батька у Польщу в зв`язку з війною. Там вони були до 01.04.2023 року. Після вони повернулися, так як батько залишав дітей вдома самих до двох тижнів. Він їздив до Німеччини по роботі. Діти хворіли, він за ними не доглядав. [PERSON] пропускав заняття в школі. Відповідач забороняв спілкуватися дітям з нею. У квітні 2023 року [PERSON] поїхала до дітей і привезла їх до України, батька у той час не було. В Узині [PERSON] закінчив у 2023 році одинадцятий клас та поїхав до Королівства Данії на навчання, де і перебуває з 11.06.2023 року. Позивач не проживає по [ADDRESS] , так як квартира хоча і є власністю сторін (придбана під час шлюбу), утім не придатна для проживання. З січня 2023 року вона перебуває у цивільному шлюбі та проживає у будинку, який належить її цивільному чоловікові, у місті Узин. У будинку всього чотири кімнати: 2 ізольовані, 2 прохідні. Позивач із своїм чоловіком проживають у ізольованій кімнаті, [PERSON] 19 років, вона проживає у квартирі, іноді приходить в гості, [PERSON] проживає в прохідній кімнаті. Обидва сина хотіли повернутися до України. Представник Позивача звернув увагу на те, що батько дітей приїздив до них два рази, останній раз у 2019 році. Діти увесь час проживали з Позивачем, окрім періоду проживання у Польщі після повномасштабного вторгнення. Позивачем створено належні умови для дітей. 10.10.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. Зазначила, що в інтересах молодшого сина [PERSON] - проживати з батьком. Відповідач має досвід проживання з дітьми, він має гарну роботу, орендує квартиру, облаштовану всім необхідним. Кожна дитина мала свою ізольовану кімнату. Не заперечувала що у батька були певні суперечки з дітьми щодо побутових питань, наприклад стосовно прибирання. Старші діти дійсно хотіли жити в Україні, проте молодший син [PERSON] висловлював бажання жити з батьком. Відповідач ніколи не перешкоджав дітям спілкуватися з Позивачем. Наголосила, що для [PERSON] Позивачем створено неналежні умови для його проживання. 15.11.2023 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. 15.11.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. 15.11.2023 року у судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , [INFO] . Свідок пояснила, що вона є дитиною сторін. З літа 2019 року по березень 2022 року вона жила у батька в Польщі. У період часу приблизно з 10.03.2022 року по березень 2023 року [PERSON] та [PERSON] перебували у Польщі у свого батька. До цього вони жили разом з мамою в Узині , але поїхали до Польщі у зв`язку з необхідністю зробити операцію [PERSON] . Там батько налаштовував їх проти мами, не слідкував за ними. Наприклад, коли у [PERSON] була температура, батько уходив кудись, а коли повертався, то не підпускав свідка до брата. Також батько принижував усіх трьох різними словами, наприклад, що вони нічого не вміють, кричав на них. Брат у Польщі ходив до школи з місцем проживання. До України вони повернулися, так як у Польщі з батьком їх було неможливо більше знаходитися із-за поведінки батька. Свідок повернулася в Україну без згоди батька, а братів він не відпускав. Потім 01.04.2023 року вона сама поїхала за [PERSON] і також без згоди батька привезла їх до дому. У той час він працював у Німеччині і його не було вдома. Діти залишилися самі приблизно на два-три тижні. У Польщі всі жили в орендованому батьком будинку. Вони займали перший поверх, на якому були: кухня, ванна та три кімнати. У будинку взимку було дуже холодно. У 2019 році вона поїхала на навчання на перукаря, потім закінчила навчання і поступила до закладу вищої освіти. Утім, була змушена покинути його, оскільки була змушена поєднувати навчання з роботою, а батько їй постійно дорікав та створив неприйнятні умови. Також він казав [PERSON] та їй, що вони можуть іти в інше місце. Батько працював на будівництві по 8-9 годин на день, а також часто виїжджав по роботі у Німеччину на 2-3 тижні. Вони залишалися вдома самі. Одного разу вона також поїхала в Україну, а брати залишилися самі. Їх навчання ніхто не контролював. Взимку вони топили котел на вулиці, але тепло іноді закінчувалося. Батько постійно говорив погані речі про маму. На цей час [PERSON] перебуває в Данії, де навчається. [PERSON] проживає з мамою та вітчимом в місті Узин і навчається в школі в 6 класі. На думку свідка [PERSON] краще було б жити з мамою. У кімнаті, де проживає [PERSON] є шафа, ліжко, стіл - у кімнаті батьків. З батьком він не спілкується, тому що не хоче. На запитання представника Відповідача свідок пояснила, що батько вимагав дотримуватися правил: готувати їжу та прибирати. Вона все робила, але батько придирався до неї. 15.11.2023 року у судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] . Свідок пояснила, що вона працює соціальним працівником у Територіальному центрі з обслуговування одиноких при Узинській міській раді. Вона знає сторони з 2008 року є їхньою сусідкою: вони заселилися у квартиру, яка знаходиться з її квартирою на одній площадці. Тоді у сторін було двоє дітей, а у 2011 році народився [PERSON] . Батько дітей характеризує як людину, яка не хотіла працювати. Свідок дізналася, що він полюбляв грати в комп`ютерні ігри. Дітьми він також не займався, не гуляв з ними. Коли він повертався з заробітків то дружина ще давала йому гроші на проїзд. Також він часто кричав на дітей, сварив їх. Увесь час за дітьми доглядала [PERSON] . Свідок із сусідами їй допомагали. У Польщу Відповідач поїхав приблизно чотири роки тому, але все одно не допомагав сім`ї. Діти були з [PERSON] , а коли почалася війна поїхали в Польщу. Зі слів дітей вона знає, що там їм не сподобалося. Батько був у Німеччині, а діти самі залишалися вдома. 15.11.2023 року у судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] . Свідок пояснив, що він працює на Цукровому заводі. Знає Позивача по роботі, а з 2020 року вони перебувають у цивільному шлюбі. Вважає, що дітям краще проживати з матір`ю, оскільки батько уваги дітям не приділяв. У 2019 році він поїхав за кордон. Позивач сама утримує та виховує дітей, а батько від цього самоусунувся. Увесь час з 2020 року він з Позивачем та її сином [PERSON] проживає у будинку своїх батьків у місті Узин. Також їх відвідує [PERSON] , донька Позивача. Під час повномасштабного вторгнення сини виїхали у Польщу, а [PERSON] вже була там. Коли [PERSON] повернувся в Україну то свідок помітив, що дитина змінилася. Батько там за ними не доглядав. Багато питань вирішував свідок, зокрема щодо оформлення в Польщі в школу. [PERSON] не хотів їхати до батька у Польщу . Чи спілкується зараз [PERSON] із батьком свідок не знає., оскільки при ньому цього не відбувається. Перебуваючи у Польщі діти існували переважно за рахунок допомоги, яку їм там виплачували. 11.12.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником позивача подано заяву про відмову від частини позовних вимог, у якій останній просив прийняти відмову від позовних вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] . Решту позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 199). 20.12.2023 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити із врахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог. 20.12.2023 року у судове засідання Відповідач та його представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 21.11.2023 року до канцелярії суду Відповідачем представником Відповідача подано заяву, у якій остання просила суд здійснювати розгляд даної справи за відсутності Відповідача, оскільки він не має можливості брати участь у судовому засіданні (а.с. 205). 19.12.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву, у якій остання просила здійснювати розгляду даної справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі (а.с.201). 20.12.2023 року у судовому засіданні представник Третьої особи просила при ухваленні рішення за результатом розгляду даної справи врахувати рішення виконавчого комітету Узинської міської ради Київської області від 18.12.2023 року №179 про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , яким затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Зауважила, що при складанні висновку залучався психолог, здійснювалося обстеження житлових умов Позивача. При спілкуванні із [PERSON] він повідомив, що хотів би проживати із матір`ю. Адвокат Відповідача повідомлялася про засідання комісії, утім вона відмовилася прибути на нього. 20.12.2023 року у судовому засіданні у присутності начальника служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області Вечеринської І.А. було допитано малолітнього [PERSON] , який пояснив, що він проживає з мамою та вітчимом. Він завжди жив з мамою дуже добре. Вона купила йому гітару. [PERSON] має багато друзів у школі, навчається гарно. Він хоче проживати із мамою. Батька останній раз бачив приблизно рік тому. Він їздив до нього у Республіку Польща. [PERSON] у батька не дуже сподобалося, він не хотів би там жити. Батько залишав його з сестрою та братом, а сам поїхав на два тижні у Німеччину. Сестра поїхала по своїх справах в Україну і він сам з братом залишився удвох. Батько залишив овочі та м`ясо в холодильнику та 200 злотих. Цих коштів їм не вистачило, далі допомагала сестра. Батько іноді сварив сестру за те, що вона прибиралася, вона була як домогосподарка. Він повернутися до батька не хотів би. 21.12.2023 року ухвалою суду прийнято відмову Позивача від позовних вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Узинської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини в частині позовних вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] - закрито (а.с. 209-210). Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини. 27.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1089 (а.с. 12). 13.03.2023 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/12065/22 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13). За період шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 17, 84). Місце проживання неповнолітніх дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 19). На даний час малолітній [PERSON] проживає з Позивачем за місцем її фактичного місця проживання у місті Узин, де він має місце для здорового сну, навчання та розвитку. З 08.07.2022 року по даний час Позивач працює в ТОВ «МІТ МІКС» підсобною робітницею. По місцю роботи характеризується позитивно та отримує стабільну заробітну плату (а.с. 24, 25). Також Позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання (а.с. 23). Відповідач проживає у Республіці Польща, там же і працевлаштований (а.с. 94-126). Згідно з характеристикою [PERSON] навчається в 5 класі Узинського ліцею «Успіх». За час навчання [PERSON] зарекомендував себе як старанний. Здібний цілеспрямований, ерудований учень. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу, завжди виконує домашнє завдання, бере активну участь у житті класу. Вихованням дитини займається мати. Позивач цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до виховання хлопчика в сім`ї (а.с. 29). Допитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] вказав, що він бажає проживати із матір`ю [PERSON] , тобто Позивачем у даній справі. Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Київської області від 18.12.2023 року №179, в інтересах малолітнього [PERSON] є проживання із матір`ю [PERSON] , тобто Позивачем у даній справі. 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. ЄСПЛ наголошує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). Висновки суду. Судом встановлено, що задля повноцінного забезпечення інтересів дитини вона повинна проживати разом із Позивачем. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 гривень, сплату якого документально підтверджено (а.с. 33). На підставі викладеного та

Outcome: approved