Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду від 09.08.2016 на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 29 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття та стягувати їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з часу ухвалення рішення життєві обставини зазнали значених змін. Дочка підросла і потребує значно більших витрат на її утримання і виховання. Сума аліментів, яка була визначена судом раніше у зв`язку з інфляційними процесами в державі не дає можливості утримувати дитину на належному рівні. В свою чергу відповідач працездатний та має гарний дохід, але перераховує аліменти у визначеному судом розмірі, незважаючи на те, що цей розмір не відповідає мінімальному розміру аліментів для дитини відповідного віку, який на даний час для дітей віком від 6 до 18 років складає 1416 грн. 50 коп. (50% від 2833 грн). Домовленості з відповідачем про добровільне збільшення допомоги на утримання дитини не досягнуто. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов прохав відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що при визначенні розміру аліментів судом були враховані обставини, визначені ст. 182 СК України, а позивачкою обрано на власний розсуд спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Обставини, що існували під час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на даний час не змінилися. Просить врахувати правовий висновок у постанові ВС від 20.06.2019 (справа № 632/580/17) про те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Крім того, відповідач не мав і не має постійного місця роботи та постійного доходу. Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 затверджений Перелік доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, а також навмисно не повідомлено суд про те, що відповідач добровільно сплачує аліменти в більшому розмірі і на банківський рахунок відповідача надсилає додаткові кошти на потреби дитини. Просить враховувати, що на сьогодні у нього склалася важка матеріальна ситуація, він не має постійного місця роботи, вимушений орендувати житло. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Черпакова О.І. позов підтримала і прохала задовольнити. Суду пояснила, що починаючи з 2016 року зросли потреби на дитину, що призвело до зміни матеріального становища позивача. Відповідач наразі перебуває в Німеччині, дійсно мало місце надання матеріальної допомоги позивачу шляхом банківських переказів. Позивач вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти в розмірі частини його заробітку, оскільки це буде краще і для позивача, і для її неповнолітньої дитини. Також просить стягнути з відповідача 2000 грн витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.12.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Справу призначена до розгляду на 18.12.2023 на 13:20 год. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 2). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2016, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 14.02.2013 у Конотопському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №40 (а.с. 3). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2016 стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 29.07.2016 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5). Як вбачається з відмітки в паспорті серії [NUMBER] , виданому Конотопським МВ УДМС України в Сумській області 14.03.2013, [PERSON] , [INFO] , , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). З відмітки в копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області 09.12.2003, вбачається [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до квитанцій філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» до платіжних інструкцій на переказ готівки, [PERSON] перерахував [PERSON] аліменти за травень-червень 2023 року в розмірі 3000 грн.; за липень-серпень 2023 року в розмірі 3000 грн.; за вересень-жовтень 2023 року в розмірі 3000 грн.; за листопад-грудень 2023 року в розмірі 3000 грн. (а.с.14 - 14 на звороті ). Як вбачається з роздруківки з платіжної системи\~Paysera за номером рахунку [NUMBER] , [PERSON] перераховував отримувачу [PERSON] кошти з призначенням платежу «Допомога родичам», а саме: 23 січня 2023 року в розмірі 120 євро, 13 лютого 2023 року в розмірі 510 євро, 23 травня 2023 року в розмірі 110 євро, 16 серпня 2022 року в розмірі 120 євро, 18 серпня 2022 року в розмірі 30 євро (а.с. 15 19). Отримання вказаних коштів позивачем визнала в судовому засіданні і представник позивача Черпакова О.І. V. Норми права. Згідно із ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так,\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~183\~та ст.\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17-ц (провадження № 61-7584св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17-ц (провадження № 61-37114св18), колегія суддів Верховного Суду вважала, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, посилаючись на роз`яснення, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192\~СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8\~СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9\~ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8\~СК України та частини першої статті 9\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11\~ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192\~СК України (постанова\~ВС від\~20.06.2019\~року у\~справі №632/580/17 (провадження 61-51сво18). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У\~ст. 129 Конституції України\~гарантована реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). VІ. Оцінка суду. Вислухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази та надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова ВС від 29.01.2021 у справі № 303/369/20). В порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не додано жодного доказу на підтвердження зміни власного матеріального становища з часу присудження аліментів (довідки про доходи, витрати, активи, тощо). Разом з тим, позивач при зверненні до суду обґрунтовувала позовні вимоги виключно недостатністю стягуваної суми аліментів, що становить менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також не надано належних і допустимих доказів на підвердження покращення, на думку позивача) матеріального становища платника аліментів відповідача у справі. Факт добровільної сплати відповідачем аліментів за період з травня по грудень 2023 року по 1500 грн. щомісячно (50 % від прожиткового дітей віком від 6 до 18 років - 2833 г рн = 1\~416,50 грн.) та банківські перекази позивачу, за відсутності доказів про доходи платника аліментів не є належним доказом на підтвердження зміни (покращення майнового стану) відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження перебування відповідача за кордоном та отримання ним доходів, відповідачем не надано. Сама по собі зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки мають рівний обов`язок щодо утримання дитини. Серед іншого суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки у позові відмовлено, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відсутні.

Outcome: dismissed