Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивачка в особі представника [PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Яготинської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, відповідно до вимог якого просила: встановити, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Судові витрати покласти на позивача. Позов обгрунтовно тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) позивачка по справі - дочка померлої - являється єдиною спадкоємицею за законом. В передбачений законодавством термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася, однак вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавці розпорядилася особистими речами померлої, здійснювала (та здійснює по даний час ) управлінням спадковим будинком. При цьому, позивачка у період з квітня 1998 року по день смерті своєї матері постійно з нею проживала, здійснювала (в зв`язку з хворобою матері) за нею догляд та допомагала по господарству, що підтверджується актом обстеження. Відповідно до ст. 526 цього кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця. Нормами ст. 548 ЦК (в редакції 1963 року) було передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Весною 2007 року позивачці - як дочці померлої - Панфильською сільською радою Яготинського району Київської області було видане свідоцтво від 18 січня 2006 року про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] - на ім`я померлої матері - [PERSON] . Даний правовстановлюючий документ на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] - виготовлений на ім`я [PERSON] 18 січня 2006 року, тобто майже через вісім років після її смерті, тому вказаний правовстановлюючий документ не дає позивачці можливості одержати свідоцтво про право на спадщину, оскільки: по перше - дане свідоцтво було виготовлено вже після смерті [PERSON] , - коли її цивільна правоздатність була припинена; по - друге - реєстрація даного документа не була проведена [PERSON] за час її життя. При цьому, слід вказати, що видача свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] після її смерті, тобто тоді коли її цивільна правоздатність була припинена, не може слугувати підставою для висновку про те, що вказане нерухоме майно не належало спадкодавцю. Так, підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності, зокрема на час завершення будівництва житлового будинку в 1986 році - як зазначено в довідці - витязі із по господарської книги від 30.10.20213 за №13. Так, з витягу погосподарської книги №1 виконкому Панфильської сільської ради Яготинського району Київської області вбачається, що станом на [INFO] (день смерті [PERSON] ), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] облікувався (номер об`єкту по господарського обліку 0007-1) та належить [PERSON] . Отже, право власності [PERSON] на спірний будинок підтверджується записом в погосподарській книзі виконкомів Панфильської сільської ради Яготинського району Київської області. Відтак, з огляду на вказані вище обставини, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, направила клопотання через канцелірію суду про розгляд справи у її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала, та вказала, що при вирішення питання покладаються на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] мала батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Жовтневому с/ЗАГС Переяслав-Хмельницького району 26 листопада 1969 року, прізвище нареченої після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 9-13). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на даний будинок було видано вже після смерті [PERSON] (а.с. 15-18). З витягу погосподарської книги №1 виконкому Панфильської сільської ради Яготинського району Київської області вбачається, що станом на [INFO] (день смерті [PERSON] ), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] облікувався (номер об`єкту по господарського обліку 0007-1) та належить [PERSON] (а.с.19). Згідно до відповіді приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О. В., вбачається, що [PERSON] пропустила встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме не подано вчасно заяву про прийняття спадщини, а також не пред`явлені докази на постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Крім того, під час перегляду правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , з`ясувалось що свідоцтво про право власності на вищевказане майно було виготовлене та видане вже після смерті [PERSON] , тобто тоді коли її цивільна правоздатність була припинена, в зв`язку з чим й державна реєстрація права власності правовстановлюючого документа проведена не була в звя`зку з цим рекомендовано звернутися до суду (а.с.20). Відповідно до довідки-характеристики наданою ФОП [PERSON] №547 від 29.09.2023 року, вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будівлі які відповідно до діючого законодавства вважаються самочинно побудованими, за даною адресою відсутні (а.с.21). З акту абстеження від 31.10.2023 року вбачається, що зі слів свідків [PERSON] у період з квітня 1998 року проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю матір`ю [PERSON] де здійснювала за нею догляд до дня її смерті [INFO] . Після смерті [PERSON] її донька [PERSON] розпорядилась речами померлої та здійснює управління житловим будинком по [ADDRESS] (а.с.37). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що за вказаними пареметрами запиту [PERSON] в спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.39). Згідно ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) на яку посилається [PERSON] у касаційній скарзі, зазначено, що: «… під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.» У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що «…фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц (провадження № 61-3745св23), з посиланням на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) зазначено, що: «…згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.». Тобто, з урахуванням наведеного, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємця, який за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подали до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось на той час наказами Центрального статистичного управління і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-126 від 23 березня 1999 року містить роз`яснення, щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію провадиться тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями-державними приймальними або державними технічними, отже по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття урядом України документу (Постанова Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про затвердження Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення») встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, то при їх реєстрації для оформлення права власності, одним з документів є висновок про технічний стан будинку, що складається бюро технічної інвентаризації. Так, відповідно до п. 4. 15, 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, вимоги позову є обгрунтованими, що підтвердуються наявними в матеріалах справи доказами, та враховуючи, що свідоцтво про право власності на даний будинок було виготовлено вже після смерті спадкодавця, та позивачка не має змоги отримати свідоцтво про право власності на дане майно в нотаріальній конторі, про що зазначив нотаріус, отже позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved