Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Грань» через свого представника адвоката Балтака О.О. в червні 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив розірвати договір купівлі-продажу, укладений 02.12.2019 року між позивачем ТОВ «Грань» та відповідачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. та зареєстрований за № 3401; припинити право власності [PERSON] на 21/25 частку нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м., на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та повернути вказане приміщення у власність ТОВ "Грань"; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Грань" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 500,00 грн. та на оплату судового збору в сумі 2 270,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем ТОВ «Грань» та відповідачем [PERSON] 02.12.2019 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлового приміщення, що складає 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м. на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. та зареєстрований за № 3400. Відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2019 року здійснила реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вказаним договором, однак відповідач у порушення умов зазначеного договору вартість об`єкту купівлі-продажу не сплатив у повному обсязі. Таким чином, на переконання позивача, на сьогоднішній день відповідачем умови договору не виконані, а строк сплати за вказаним договором прострочений. Отже, повна несплата нежитлового приміщення як товару за договором купівлі-продажу є істотним порушенням договору та відповідно підставою для виникнення у позивача одностороннього права розірвання такого договору в судовому порядку. В подальшому позивачем було з`ясовано, що 21/25 частки нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м, на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що охоплюються предметом спору даної справи, відчужені відповідачем іншим особам, а саме, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271742990 від 25.08.2021 р., 4/25 частки - [PERSON] та 17/25 частки - [PERSON] . З відомостей вищезазначеної інформаційної довідки представником позивача також встановлено, що підставою для державної реєстрації права власності на 4/25 спірного нежитлового приміщення за [PERSON] є договір купівлі-продажу, серія та номер: 2217, виданий 17.08.2021 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян Ольгою Олександрівною; підставою для державної реєстрації права власності на 17/25 спірного нежитлового приміщення за [PERSON] є договір купівлі-продажу, серія та номер 1037, виданий 26.04.2021 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального кругу Подолян Ольгою Олександрівною. Крім того, як зазначає представник позивача із вищезгаданої заяви відповідача про витребування доказів, позивач також дізнався, що відповідач нібито перераховувала кошти на рахунок позивача [NUMBER] в якості оплати вартості 21/25 частки нежитлового приміщення за Договором № 3401 від 02 грудня 2019 року за платіжним дорученням № 652484 від 26.04.2021 р. В той же час позивачем не було отримано таких коштів, в підтвердження чого надано виписку АТ "Укрсиббанк" за період з часу відкриття вищевказаного рахунку та до моменту закриття 07 квітня 2021 року. З огляду на неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов укладеного Договору купівлі-продажу 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме в частині обов`язку здійснення оплати за відчужуване нежитлове приміщення, а також незаконний його продаж іншим особам, позивач звернувся до суду із заявою про залучення по справі співідповідачами [PERSON] та [PERSON] , які на даний час є співласниками спірного нежитлового приміщення та із заявою про зміну предмету позову, в якій просив суд розірвати договір купівлі-продажу, укладений 02.12.2019 року між позивачем ТОВ «Грань» та відповідачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. та зареєстрований за №3400; припинити право власності [PERSON] на 4/25 частки нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м. на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та витребувати вказану частку даного нежитлового приміщення з незаконного володіння [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на 17/25 частки нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м., на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та витребувати вказану частку даного нежитлового приміщення з незаконного володіння [PERSON] ; стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь ТОВ "Грань" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 500,00 грн. та на оплату судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову в сумі 10 990,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2021 року позовну заяву ТОВ "Грань" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. На підставі ухвали суду від 21.10.2023 року судом в підготовчому судовому засіданні було вирішено залучити в цивільній справі за позовом ТОВ «Грань» до [PERSON] про розірвання договору, припинення права власності та повернення приміщення в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] ; прийнято заяву представника позивача із зміненим предметом позову в справі; задоволено заяву представник позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] відчужувати 4/25 частки нежитлового приміщення № 2, загальною площею 243,8 кв.м. на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та шляхом заборони [PERSON] відчужувати 17/25 частки нежитлового приміщення № 2, загальною площею 243,8 кв.м. на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також вищевказаною ухвалою судом витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. належним чином завірені копії договорів купівлі - продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , серії та номеру 2217, виданого 17.08.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.; та укладеного між [PERSON] та [PERSON] , серії та номеру 1037, виданого 26.04.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.. Крім цього , витребувано у АТ «Акціонерний банк «Радабанк» відомості щодо зарахування (незарахування) на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань», код ЄДРПОУ 30740988, № [NUMBER] коштів в сумі 303 391 гривня 20 копійок від [PERSON] згідно з платіжним дорученням № 652484 від 26.04.2021 року та належним чином завірені копії документів, що підтверджують зазначені відомості. В задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. Згідно постанови Вінницького апеляційного судувід 01.02.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволенні, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 року в частині забезпечення позову залишено без змін. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду надала суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань», [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору про купівлю - продажу майна від 12.05.2022 року, яку судом згідно ухвали від 06.06.2022 року залишено без руху та надано строк на протязі п`яти днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 05.07.2022 року на підставі ухвали суду було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Грань», [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору про купівлю - продажу майна та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Грань» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору, припинення права власності та повернення приміщення. 18.07.2022 року представник ТОВ "Грань" звернувся із відзивом на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено про те, що даний зустрічний позов є безпідставним та необгрунтованим, а викладене у ньому є припущенням відповідача-позивача [PERSON] , яка таким чином бажає уникнути від небажаних їй наслідків невиконання договірних зобов`язань перед ТОВ "Грань", просить суд у задоволення зустрічного позову відмовити у повному обсязі. 20.07.2022 року від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. надійшли належним чином завірені копії договорів купівлі - продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , серії та номеру 2217, виданого 17.08.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.; та укладеного між [PERSON] та [PERSON] , серії та номеру 1037, виданого 26.04.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. (том 2, а.с. 71-170). 12.10.2022 року представником позивача ТОВ "Грань" адвокатом Балтаком О.О. до суду подано заяву про стягнення судових витрат, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Грань" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 500,00 грн. та на оплату судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову в сумі 10 990,00 грн. (том 2 а.с. 188-189). 17.10.2023 року по справі ухвалою суду закінчено підготовче провадження у справі та підготовче засідання закрито, справу призначено до судовог розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 року залишено зустрічний позов [PERSON] без розгляду (том 3 а.с. 15-16). Згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 12.06.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 року про залишення зустрічного позову без розгляду залишено без задоволення, а ухвалу без змін. (том 3 а.с. 84-86) Представник позивача адвокат Балтак О.О. в ході судового розгляду підтримував позовні вимоги, 26.12.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги, які викладені у заяві про зміну предмету позову від 20.09.2023 року та заяві про стягнення судових витрат від 11.10.2022 року підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вдовцова Л.К. в ході судового розгляду заперечила щодо позову, в подальшому 25.12.2023 року надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, а також подала до суду письмові пояснення, в яких викладені заперечення проти задоволення заявлених вимог та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до платіжного доручення № 652484 від 26.04.2021 року на рахунок позивача ТОВ «Грань» було здійснено оплату у розмірі 303 391,20 грн., відповідно до умов укладеного Договору купівлі-продажу 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому нею в повному обсязі виконано умови договору і правомірно здійснено реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення, яке як повноправний володілець відчужила його на користь третіх осіб, а саме залучених по справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Самородов О.П. заперечила проти задоволення позову, 26.12.2023 року надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, заперечила проти задоволення заявлених вимог, оскільки [PERSON] придбав 26.04.2021р. у [PERSON] нежиле приміщення 2 на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що [PERSON] придбав законним шляхом, будучи впевненим, що ніяких проблем з придбаними приміщеннями бути не може, адже позивач, продавець всі товаришують з давніх часів. Крім того, нотаріус при посвідченні купівлі-продажі також перевіряла належність права власності [PERSON] на придбані приміщення [PERSON] , жодних обмежень та обтяжень в реєстрах не було. Таким чином, є всі підстави вважати [PERSON] добросовісним набувачем зазначених приміщень. Крім того, за час володіння він зробив ремонт, переобладнання, змінив цільове призначення, оплачує комунальні послуги. Наразі позивач намагається позбавити [PERSON] майна придбаним законним шляхом. Зазначає, що [PERSON] незаконним шляхом заволоділа належними їм приміщеннями, хоча саме сторона позивача змінила рахунки перед оплатою, в зв`язку з чим не отримала грошові кошти, крім того, якщо позивач вважав, що його права порушені, чому за рік позивач не звернувся до суду з питанням накладення арешту, або не вніс застереження до реєстру речових прав нерухомого майна, допустив подальшу його перепродаж. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Грань" просить відмовити в повному обсязі, зважаючи на те, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, доказів поважності неявки в судові засідання не надала. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених та витребуваних письмових доказів. 02.12.2019 року між ТОВ «Грань» в особі директора Сторожука С.Б. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлового приміщення, що складає 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. та зареєстрований за № 3400 (а.с.7). Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець ТОВ «Грань» продало, а покупець [PERSON] купила нежитлове приміщення, що складає 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1 Договору Сторони погодили, що продаж вчинено за 303 391,20 грн. з урахуванням ПДВ, які Покупець зобов`язується перерахувати на рахунок Продавця № [NUMBER] , відкритий в АТ «Укрсиббанк», протягом десяти днів з дня підписання даного Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору право власності на вказане приміщення виникає у Покупця з моменту його державної реєстрації у встановленому законом порядку. Таким чином, на підставі Договору купівлі-продажу від 02.12.2019 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239915801 від 06.01.2021 року (а.с. 8). Таким чином, позивачем фактично виконані всі зобов`язання, взяті ним за згаданим договором купівлі-продажу. При цьому у суду відсутні докази щодо належного виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідачем [PERSON] . Незважаючи на встановлений Договором обов`язок відповідача як покупця по оплаті вартості нежитлового приміщення, останньою з часу настання такого обов`язку, не здійснено оплати, про що свідчать надані стороною позивача банківські виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 29.11.2019 року по 07.04.2021 року, з яких вбачається що від відповідача [PERSON] не було здійснено будь-яких оплат. (а.с. 9-61). Надана суду відповідачем [PERSON] копія платіжного доручення за № 652485 від 26.04.2021 року про оплату за 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в сумі 303 381,20 грн., на виконання умов Договору (а.с. 107), судом не може розглядатися як належний та допустимий доказ виконання умов спірного Договору з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки відділення № 444 АТ «Укрсиббанк», 13.04.2021 року поточний рахунок ТОВ «Грань» № [NUMBER] , міжнародний банківський номер рахунку № [NUMBER] , закрито (а.с. 115). На виконання ухвали суду від 21.10.2021 року АТ «АБ «РАДАБАНК» надано суду інформаційний лист №1009-1/10-1-1/2021-БТ від 12.11.2021 року та копію платіжного доручення № 652484 від 26.04.2021 року, щодо перерахування з карткового рахунку [PERSON] , IBAN: [NUMBER] на розрахунковий рахунок ТОВ «Грань» № [NUMBER] коштів у сумі 303 391,20 грн. (том 1 а.с. 158-159). Крім того, 15.12.2021 року АТ «АБ «РАДАБАНК» надіслало доповнення до вищезазначеного листа за № 1127-1/10-1-1/2021-БТ від 10.12.2021 року, в якому зазначено, що перераховані кошти платіжним дорученням № 652484 від 26.04.2021 року з карткового рахунку [PERSON] , IBAN: [NUMBER] на розрахунковий рахунок ТОВ «Грань» № [NUMBER] у сумі 303 391,20 грн., було повернуто АТ «Укрсиббанк» 27.04.2021 року на рахунок [PERSON] , IBAN: [NUMBER] , у зв`язку з закриттям рахунку отримувача, а саме рахунку ТОВ «Грань» № [NUMBER] . У подальшому грошові кошти [PERSON] отримала з карткового рахунку через POS термінал, про що також свідчить виписка з карткового рахунку [PERSON] , IBAN: [NUMBER] (том 1 а.с. 175-176). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) й тягне за собою припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, обов`язками покупця за договором є отримання предмету договору та сплата за нього певної грошової суми, визначеної таким договором, а зобов`язання продавця полягають у передачі майна покупцю, що є предметом договору. За правилами статей 691, 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, невиконання відповідачем в повному обсязі умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у встановлений договором строк (протягом десяти днів з дня підписання даного договору п. 2.1. Договору) тобто до 12 грудня 2019 року, що знайшло прояв у несплаті грошових коштів за придбання 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є предметом цього договору, по своїй правовій природі носить характер істотного порушення умов договору, що спричинило значну шкоду другій стороні та виражається у неотриманні відповідних грошових коштів за придбаний товар. Отже, враховуючи, що позивачем доведено факт істотного порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає вимогу позивача про розірвання договору обґрунтованою та такою, яка підлягає задоволенню. Крім того, з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2019 року, предметом якого є 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке в свою чергу було незаконно відчужене відповідачем [PERSON] на користь третіх осіб, а саме залучених по справі співвідповідачам [PERSON] , [PERSON] суд вважає обґрунтованою позовні вимоги ТОВ «Грань» про припинення їх права власності та витребування даного нежитлового приміщення з незаконного володіння. Судом дійсно встановлено в ході судового розгляду, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу серії та номеру 1037, виданого 26.04.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., а саме 21/25 частки нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м, на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с. 120-123), та в свою чергу [PERSON] уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] , серії та номеру 2217, виданого 17.08.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., а саме на 4/25 частки нежитлового приміщення на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том. 2 а.с. 74-77), належним чином завірені копії яких надіслані на адресу суду приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. (том 2 а.с. 71-170). Отже, з вищедосліджених договорів було встановлено, що 21/25 частки нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м, на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі в гуртожитку для малосімейних, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що охоплюються предметом спору даної справи, відчужені відповідачем іншим особам, а саме, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271742990 від 25.08.2021 р., 4/25 частки - [PERSON] та 17/25 частки - [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271742990 від 25.08.2021 року 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що охоплюється предметом спору даної справи, незаконно відчужені відповідачем іншим особам, а саме 4/25 частки [PERSON] та 17/25 частки [PERSON] , за якими здійснено державну реєстрацію права власності на вказані частки нерухомого майна (том 1 а.с. 111-113), та підставою для державної реєстрації права власності на 4/25 спірного нежитлового приміщення за [PERSON] є договір купівлі-продажу, серія та номер: 2217, виданий 17.08.2021 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. (том 2 а.с. 74-77); підставою для державної реєстрації права власності на 17/25 спірного нежитлового приміщення за [PERSON] є договір купівлі-продажу, серія та номер 1037, виданий 26.04.2021 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального кругу Подолян О.О. (том 2 а.с. 120-123). Крім того, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] при укладанні вищевказаного договору купівлі-продаж, використано той факт, що нею нібито перераховувала кошти на рахунок позивача [NUMBER] в якості оплати вартості 21/25 частки нежитлового приміщення за Договором № 3401 від 02 грудня 2019 року за платіжним дорученням №652484 від 26.04.2021 р. В той же час, позивачем не було отримано таких коштів, в підтвердження чого наявні виписки видані АТ "Укрсиббанк" за період з часу відкриття вищевказаного рахунку та до моменту закриття 07 квітня 2021 року (том 1 а.с. 9-61), а надана відповідачем [PERSON] копія платіжного доручення за №652485 від 26.04.2021 року про оплату за 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в сумі 303 381,20 грн., на виконання умов Договору (а.с. 107) судом вже визнано як неналежний та недопустимий доказ виконання умов спірного Договору. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України, що кореспондується і з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Верховний Суд неодноразово відзначав, що ефективним способом захисту прав власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Останніми набувачами відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271742990 від 25.08.2021 року 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що охоплюється предметом спору даної справи, а саме: 4/25 частки є [PERSON] та 17/25 частки є [PERSON] , за якими здійснено державну реєстрацію права власності на вказані частки нерухомого майна. Отже, саме у [PERSON] та [PERSON] як теперішніх володільців необхідно витребувати 21/25 часток нежитлового приміщення № 2 загальною площею 243,8 кв.м на 1 поверсі 2 та 3 блоку в будівлі гуртожитку для малосімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинивши їх право власності на дані частки нерухомого майна. Враховуючи, що ТОВ «Грань», якій належить право розпорядження спірним нежитловим приміщенням, не була стороною договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, згоду на відчуження майна не надавала, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом, а тому його право підлягає захисту. Встановлений статтею 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, як правило, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)). Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжкового володіння». Як уже зазначалося, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22)). Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись для повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було надалі відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення позову про витребування майна до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, статтями 387 та 388 ЦК України. З наведеного вбачається, що після визнання недійсним договору, відповідно до якого спірне нежитлове приміщення перебувало у власності [PERSON] , остання, маючи намір перешкодити поверненню майна законному власнику у зв`язку з істотним порушенням договірних правовідносин, а саме не виконання основної його частини своїх зобов`язань, перерахування коштів на рахунок позивача, відчужила це майно [PERSON] , який в свою чергу відчужив [PERSON] . Тобто [PERSON] діяла недобросовісно, фактично не маючи права власності на нежитлове приміщення та будучи зобов`язаною повернути останнє ТОВ «Грань». Так само немає підстав вважати добросовісною поведінку [PERSON] , [PERSON] , які придбали нежитлове приміщення, маючи можливість переконатися, що продавець повинен був цей об`єкт повернути власникові. За правилами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Що стосується добросовісності набуття майна [PERSON] , [PERSON] , то підтвердження такої добросовісності покладається на набувача, який має довести, що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт майна, заборону його відчуження, наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень про судовий спір щодо цього майна, за обставинами якого останнє може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернутим власникові чи витребуваним на його користь. Такі відомості повинні спонукати покупця до більшої обачливості. Враховуючи все наведене, витребування нежитлового приміщення у кінцевого набувача, добросовісність набуття спірної нерухомості яким за обставин цієї справи спростована, відповідатиме принципам справедливості та розумності Крім того, витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, гарантії, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та враховуючи доведеність позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивні вимоги задоволено судом в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача ТОВ «Грань» підлягають стягненню в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Грань" понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову в загальній сумі 10990,00 грн. (том 1, а.с. 6, 81, 181). У частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17 500,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду між ТОВ «Грань» як Клієнтом, та ФОП [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 01-07/04/2021 від 07.04.2021 року. (том 1, а.с. 67-68) Відповідно до п. 1.1 договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором п 2.1 Договору. Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість послуг становить 8 500 грн., які згідно платіжного доручення № 7 від 07.04.2021 року ТОВ «Грань» було перераховано на рахунок ФОП [PERSON] (том 1, а.с. 69). Відповідно до додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01-07/04/2021 від 07.04.2021 року, від 12.07.2022 року (том 2 а.с. 190), встановлено, що між ТОВ «Грань» як Клієнтом, та ФОП [PERSON] укладено цю додаткову угоду з приводу внесення корегувань в п 5.1 Договору № 01-07/04/2021 від 07.04.2021 року, а саме « Вартість послуг по Договору становить 17 500,00 грн.), та відповідно до платіжного доручення № 427 від 12.07.2022 року ТОВ «Грань» було перераховано на рахунок ФОП [PERSON] суму в розмірі 9 000,00 грн. (том 2, а.с. 191). Відповідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Згідно Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом про надання правничої допомоги витрачено разом 20,6 год. (юридичний аналіз документів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції та консультування; аналіз судової практики у спірних правовідносинах; підготовка та подання процесуальних документів по справі, участь в судових засіданнях) (том 2, а.с.192). Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідачів судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 17 500,00 грн.

Outcome: approved