Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка 12 жовтня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою, де третьою особою зазначила приватне акціонерне товариство "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП". До початку судового розгляду позов уточнила, зазначивши в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП", у зв`язку з чим просить залучити вказаний суб`єкт правовідносин до участі в справі як відповідача. В уточненій заяві (а. с. 64-72) зазначила, що близько 14-00 години 24 лютого 2020 року біля будинку № 62-Г по вулиці Набережній в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «Fiat Scudo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen LT 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2020 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, які встановлені пунктами 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України», що утворюють диспозицію правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль зазнав технічних ушкоджень, вартість усунення яких у відповідності до висновку приватного підприємства «Каліна-Сервіс» обчислюється сумою в 39351 грн. 94 коп., які позивачка сплатила вказаному суб`єкту господарювання за здійснення відновлювального ремонту автомобіля. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу була застрахована відповідачем другим приватним акціонерним товариством "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП" на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-178646728. Шкода, що спричинена взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, якими є транспортні засоби, відшкодовується на загальних підставах, які встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Окрім того, на страховика покладено обов`язок виплатити страхове відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній \~ \~ \~ \~ в договорі страхування, за умови настання страхового випадку. І так як у зв`язку з ушкодженням належного позивачці транспортного засобу настав страховий випадок, вона просить стягнути з відповідачів солідарно вартість спричиненої її майну шкоди в розмірі фактично понесених нею витрат на відновлення автомобіля. Ухвалою судді від 15.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. Ухвалою суду від 09.09.2021 року до участі в справі в якості співвідповідача залучене приватне акціонерне товариство "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП". 9 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , з якого випливає, що позовні вимоги він не визнає з огляду на таке. Вимоги про стягнення майнової шкоди в сумі, що утворює ціну позову, позивачкою не доведені, так як в додатках до позову відсутні відомості про проведення товарознавчого дослідження з визначення вартості спричиненої шкоди. Разом з тим відновлювальний ремонт транспортного засобу це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складників та відновлення їхніх ресурсів , який здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин у відповідності до пункту 1.6 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». У відповідності до пункту 8.2 «Методики…» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз=С р + С м + С с х (1-Е з), де С р ремонтно-відновлювальних робіт в гривнях; С м вартість необхідних для ремонту матеріалів в гривнях; С с вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту в гривнях; Е з- коефіцієнт фізичного зносу. Означену оцінку вартості спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди позивачка не здійснювала. Разом з тим підставами для покладення відповідальності за спричинену джерелом підвищеної небезпеки шкоду є наявність вказаної шкоди та причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та вказаною шкодою, а відповідальність вказаної особи настає, якщо у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу не виникло обов`язку відшкодування шкоди або розміру страхового відшкодування недостатньо для покриття спричиненої шкоди у повному обсязі. Через недоведеність позовних вимог в частині розміру майнової шкоди просить про відмову у задоволенні позову. В судове засідання позивачка не з`явилась. ЇЇ представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, проведення судового розгляду без участі позивачки та її представника, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Аналогічну заяву в частині прохання про вирішення справи у відсутність відповідача [PERSON] та його представника надав представник відповідача. Представник відповідача - приватного акціонерного товариства "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП", - належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин, відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи без його участі суду не надав. Означені обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність її учасників. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що близько 14-00 години 24 лютого 2020 року біля будинку № 62-Г по вулиці Набережній в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «Fiat Scudo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen LT 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2020 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, які встановлені пунктами 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України», що утворюють диспозицію правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а. с. 9). Власником автомобіля «Fiat Scudo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є позивачка (а. с. 7). Як зазначає позивачка, належному їй транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено майнову шкоду. Правовідносини, що витікають з відшкодування шкоди, внормовані Главою 82 ЦПК України. Особливості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1187 ЦК України, у відповідності до якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У зв`язку з викладеним колісний транспортний засіб в розумінні ст. 1187 ЦК України є нічим іншим, як джерелом підвищеної небезпеки. За змістом ст. 1187 ЦК шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Вирішуючи вимоги позову до страховика, суд виходить з такого. Стаття 979 ЦК України містить поняття договору страхування, за яким одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 1194 ЦК України врегульовано відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що обов`язок особи, винної у вчиненні порушення дорожнього руху, що призвело до ушкодження предметів матеріального світу, відшкодовувати спричинену її діями шкоду настає у випадку недостатності страхового відшкодування, отриманого потерпілим від страховика. Згаданий судом\~Закон України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до пункту 1.3 статті 1 Закону, яка містить визначення основних термінів, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Особами, відповідальність яких застрахована, в силу пункту 1.4 є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб згідно із пунктом 1.7 - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З наведених положень цивільного законодавства та законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слідує, що сферою регулювання вказаних правових норм охоплюється цивільно-правова відповідальність власника (володільця, іншої особи, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом), а предметом такого страхування в силу ст. 980 ЦК України є відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). За змістом договору страхування в формі полісу ЕР-178646728, укладеним між [PERSON] та приватним акціонерним товариством "Страхова група Ю.БІ.АФ-КООП", предметом цього договору є цивільна-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - «Fiat Scudo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , - за спричинену майну та здоров`ю потерпілих шкоду у зв`язку з використанням забезпеченого автомобіля (а. с. 10), тобто цей договір страхує відповідальність власника перед іншими особами, що випливає із семантики словосполучення «страхування відповідальності». Наведене означає, що лише особи, які зазнали шкоди від дії забезпеченого транспортного засобу, мають право у встановленому законодавством порядку на отримання відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з використанням цього засобу, а наявність цього договору повністю або частково звільняє особу, відповідальну за спричинення шкоди, від деліктної відповідальності. Такими особами у випадку дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, який належить позивачці, є або водій [PERSON] , який керував автомобілем «Volkswagen LT 35», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в момент вчинення [PERSON] порушень правил безпеки дорожнього руху, або власник цього автомобіля [PERSON] . Між тим позивачка просить покласти на страховика відповідальність за шкоду, що спричинена належному їй автомобілю, а ці вимоги не охоплюються сферою регулювання законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Дійти такого висновку дозволяє наведений вище аналіз цивільно-правових норм, що внормовують страхування відповідальності за заподіяння шкоди, зокрема, відповідальності власника наземного транспортного засобу. Окрім того,\~що необґрунтованість\~вимоги до\~страховика за\~вказаних обставин\~випливає із\~змісту наведених\~судом правових\~норм,\~сам спеціальний\~Закон у\~статті 32\~встановлює випадки,\~коли шкода\~не відшкодовується,\~тобто випадки,\~коли відсутні\~правові підстави\~для відшкодування\~шкоди,\~заподіяної в\~процесі використання\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~і до\~таких випадків\~в силу\~п.\~32.2\~статті 32\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» відноситься шкода, заподіяна забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Підсумовуючи викладене, суд, як зазначено, не вбачає матеріальних передумов для стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування на користь власника забезпеченого транспортного засобу за шкоду, спричинену цьому засобу. Висуваючи вимоги до [PERSON] , позивачка спрямовує їх в русло правовідносин, що витікають з відшкодування шкоди, як до особи, що спричинила цю шкоду. Як випливає з роз`яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом з тим шкоду транспортним засобам заподіяно внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому при вирішенні питання про відшкодування вказаної шкоди суд використовує згадані судом положення статті 1166 ЦК України, що містить загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6, від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України\~ обов`язковими умовами для настання деліктної відповідальності за загальними правилами є винність і протиправність дій особи, яка завдала шкоди, а також причинний зв`язок між її поведінкою та настанням шкоди. Принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з твердженнями позову про те, що за умови доведеності підстав для покладення на особу, що винувата у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відповідальності саме ця особа за вказаних обставин має відшкодовувати спричинену шкоду. При цьому суд наголошує, що предметом доказування в цій справі є доведення шкоди, яка настала від винних протиправних дій відповідача, тобто лише сукупність чотирьох передумов, таких як: винність (1), протиправність (2) дій заподіювача шкоди, наявність шкоди (3) та причинний зв`язок між вказаними діями та настанням шкоди (4) є предметом доведення в цій справі і може зумовити ухвалення рішення на користь позовних вимог. Доказами в цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини вчинення винних протиправних дій відповідачем [PERSON] встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України її висновки є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи (а. с. 9). Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Що стосується збитків, яких зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням її майна, суду не надано жодних фактичних даних про спричинення шкоди належному [PERSON] автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, та про розмір цієї шкоди. Розмір заподіяної власнику колісного транспортного засобу у зв`язку з аварійною ситуацією шкоди визначається на підставі визначається на підставі «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, згідно з пунктами 1.2, 1.3 Загальних положень якої ця Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів (КТЗ). Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. В порушення вимог цивільного процесуального законодавства щодо змагальності цивільного процесу та самостійного обстоювання своїх позицій позивач доказів вартості спричиненої її транспортному засобу шкоди суду не надала, до суб`єкта оціночної діяльності з метою здійснення звіту про оцінку вартості спричиненої саме внаслідок ДТП шкоди не звернулася, як не звернулась і з замовленням про проведення товарознавчого експертного дослідження ані в позасудовому порядку у відповідності до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, ані під час судового розгляду в порядку ч. 1 ст. 103 ЦПК України. Суду лише надано відомості про вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки, зазначені в акті здачі-приймання робіт № 9 від 03.03.2020 року приватного підприємства «Каліна-Сервіс», проте інформації, чи перебувають ушкодження, вартість усунення яких зазначена у вказаному акті, у прямому зв`язку з протиправними діями відповідача [PERSON] , у суду немає (а. с. 18). При цьому позивач навіть не надала відомостей, що вона фактично понесла вказані видатки. Разом з тим, як вже зазначено факт спричинення шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок з подією ДТП становлять предмет доказування в цій справі. Для співставлення ушкоджень, які усунуті майстрами приватного підприємства «Каліна-Сервіс», з ушкодженнями, отриманими транспортним засобом під час аварії, судом досліджувалися матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ознаками ст. 124 КУпАП, проте їх вивчення не надало жодної інформації про ці ушкодження та їх локалізацію, так як в порушення підпункту 5 пункту 13 статті 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, яка (стаття) містить перелік об`єктів, що графічно зображуються та фіксуються на схемі дорожньо-транспортної пригоди, та відомості, що зазначаються на зворотньому боці схеми місця ДТП, в схемі дорожньо-транспортної пригоди з участю автомобіля під керуванням [PERSON] не зазначені не лише видимі (зовнішні) пошкодження автомобіля «Fiat Scudo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , які сталися внаслідок ДТП, а й взагалі немає посилання на цей транспортний засіб. Відсутність цієї інформації, очевидно, зумовлена тими обставинами, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив місце пригоди, у зв`язку з чим притягнутий до відповідальності на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 року, яка набрала законної сили, до адміністративної відповідальності у виді громадських робіт за ст. 1224 КУпАП. Метою цивільного судочинства є ефективний захист порушеного цивільного права відповідно до ст. 2 ЦПК України. За загальними правилами статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Призначенням Цивільного процесуального кодексу України є, зокрема, встановлення порядку здійснення цивільного судочинства, що означає необхідність дотримання встановленої цивільним процесуальним законодавством процедури при зверненні до суду за захистом цивільного права. Як зазначено судом, однією з засад цивільного судочинства є змагальність сторін, у відповідності до якої тягар доведення кожною стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, закон покладає на цю сторону (ст. ст. 2, 12 ЦПК України). Позивач не довела ґрунтовність своїх вимог, що має наслідком залишення позову без задоволення.

Outcome: dismissed