Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Представник позивача адвокат Крюкова М.В. звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що 29.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір № 5141876 про надання споживчого кредиту відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 25000,00 грн на строк 30 днів з умовою сплати 1,90% на день. ТОВ «АВЕТУС Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит у розмірі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Однак відповідачка порушила зобов`язання, у строк до 29.12.2021 кредит та проценти не повернула, угоду щодо пролонгації кредитного договору не укладала. У зв`язку із цим договір було автопролонговано на строк 90 днів. У подальшому відповідачка також не здійснювала оплати за кредитним договором. 01.12.2022 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» право вимоги до відповідачки за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу електронної пошти [INFO] , зазначену при укладенні кредитного договору. Після придбання права вимоги до відповідачки, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки з кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 66325,00 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 25000,00 грн та нарахованих процентів у розмірі 41325,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, представниця позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 66325,00 грн, а також сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2684,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою суду від 12.05.2023 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 29.05.2023 представником відповідачки адвокатом Борикою О.О. був поданий відзив на позов, у якому вказав, що між позивачем та [PERSON] не було укладено ніяких споживчих кредитів. Відповідачці не відомо за допомогою яких інформаціно-телекомунікаційних систем було укладено кредитний договір. Цивільний кодекс не містить поняття електронного договору. Позивачем не було надано жодного документа, який би свідчив, що відповідач підписувала вказаний кредитний договір. У наданому позивачем договорі та додатку до нього зазначено, що він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, але доказів цього не надано. Також не надано жодного доказу про перерахування коштів на рахунок відповідачки. Вважає, що позивач не має права вимагати дострокового повернення кредитних коштів, оскільки відповідачка не отримувала вимогу про повернення кредиту. У договорі факторингу немає жодного посилання на відповідачку. Витяг до договору факторингу складений у односторонньому порядку, без будь-яких відміток іншої сторони. Розмір заборгованості, який заявлений позивачем до відповідачки не підтверджується жодним доказом. Відсутня виписка з рахунку відповідачки, що унеможливлює перевірку розміру грошових коштів, які сплачувалися чи не сплачувалися відповідачкою. Крім того, представник відповідачки вказав, що його довірительку не було повідомлено про заміну кредитора. Вважає, що заявлена позивачем сума судових витрат є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Зокрема представник відповідачки звернув увагу на те, що збір та аналіз документів і подання до суду позовної заяви охоплюється виконанням роботи по складанню позовної заяви. Така робота здійснюється по шаблонному принципу, тому час складання позовної заяви протягом 5 годин вважає явно завищеним. Подання до суду позовної заяви не може коштувати 1000 грн. Тому представник відповідачки просив відмовити позивачу в задоволенні позову повністю та стягнути з позивача понесені відповідачкою судові витрати. Протокольною ухвалою суду від 02.08.2023 за клопотанням представника відповідачки у позивача було витребувано оригінали письмових доказів доданих до позовної заяви. 21.08.2023 представницею позивача адвокатом Крюковою М.В. було подано відповідь на відзив у якій остання крім обставин викладених у позові зазначила, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та відповідачкою кредитний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. На підтвердження укладення договору позивачем було надано електронний доказ у паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А298883», що був введений власноручно відповідачкою для електронного підпису. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідачка. Переказ коштів виданих за кредитним договором було здійснено на банківську картку № [NUMBER] , яку вказала відповідачка особисто у заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Сума заборгованості була розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «АВЕНТУС Україна», як первісного кредитора. Проценти нараховані у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що доданий до позову. Також до позову додано належним чином оформлений витяг з реєстру боржників, оскільки сам реєстр містить персональні дані інших осіб, розголошення яких заборонено. Судові витрати на правничу допомогу підтверджені документально. Ухвалами суду від 04.10.2023, від 25.10.2023 та від 16.11.2023 за клопотанням представників сторін були витребувані додаткові докази у справі. Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримала пославшись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечив проти позову із підстав указаних у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представник відповідачки зазначив, що наданий стороною позивача оригінал кредитного договору не є оригіналом електронного доказу, а фактично є сканованою копією. Крім того, представник відповідачки вказав, що докази на підтвердження витрат понесених його довірителькою на правничу допомогу будуть подані у встановлений законом строк після ухвалення рішення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 29.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] було укладено договір № 5141876 про надання споживчого кредиту відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 25000,00 грн строком на 30 днів з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% за день. Також сторони погодили, що в разі наявності заборгованості за кредитом станом на дату закінчення строку кредиту, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Такий кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (а.с. 7-10, 113). На виконання умов даного договору на рахунок позичальниці [PERSON] 29.11.2021 були перераховані кошти у розмірі 25000 грн (а.с. 11, 130, 131). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Стороною відповідача не надано доказів протиправності дій третіх осіб стосовно [PERSON] , як і незаконності заволодінням персональними даними останньої. Також суд вважає необхідним зазначити, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, коду, що відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису, без здійснення входу відповідачки на сайт ТОВ «Авентус Україна» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та ТОВ «Авентус Україна» не було б укладено. Отже суд вважає, що укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі відповідачки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17.01.2022 у справі №234/7723/20 (провадження №61-6379св21), від 22.11.2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Доводи представника відповідачки про неподання позивачем оригіналу кредитного договору суд відхиляє, оскільки наданий представником позивача в електронному виді примірник кредитного договору № 5141876 від 29.11.2021 укладеного між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства щодо електронних документів. 01.12.2022 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 5141876 на суму 66325,00 грн, з яких: 25000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41325,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12-13). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу електронної пошти останньої ( [INFO] ), яка була зазначена при укладенні кредитного договору (а.с. 18). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також установлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 29.11.2021 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС Україна». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з картки обліку договору заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 5141876 від 29.11.2021 перед ТОВ «АВЕНТУС Україна» станом на 30.11.2022 складала 66325,00 грн, з яких: 25000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41325,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14-17). Отже всупереч умов вказаного кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», ні на рахунки попереднього кредитора. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Стороною відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача. Доводи представника відповідачки про те, що позивач не має права вимагати дострокового повернення кредитних коштів, суд відхиляє, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав. Щодо доводів представника відповідачки про те, що його довірительку не було повідомлено про заміну кредитора, суд зазначає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача, як нового кредитора про стягнення заборгованості підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представниця позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подала: договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022; ордер на надання правової допомоги від 28.04.2023; звіт про надання правової допомоги від 02.05.2023; рахунок на оплату по замовленню №338/02/05 від 02.05.2023; платіжну інструкцію №372 від 02.05.2023 про перерахування позивачем адвокату Крюковій М.Є. коштів за надання правової допомоги в розмірі 8000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 8000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи доводи представника відповідачки щодо необґрунтованості таких витрат, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно рахунку на оплату замовлення, до складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката включені наступні послуги, робота адвоката: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, на що витрачено 2 години, а вартість роботи склала 2000 грн; складання позовної заяви, на що витрачено 5 годин, а вартість роботи склала 5000 грн; подання до суду позовної заяви, на що витрачено 1 годину, а вартість роботи склала 1000 грн (а.с. 24). Суд вважає, що вартість послуг адвоката зі складання позовної заяви є завищеною, оскільки позовна заява складається з трьох аркушів, тому її складання, враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не може становити стільки тривалий час. Крім того, враховуючи, що позовна заява була відправлена до суду поштою АТ «Укрпошта» з відділення у м. Київ, тобто з того ж міста, де здійснює професійну діяльність адвокат, тому суд вважає явно завищеною вартість послуги адвоката з подання до суду позовної заяви. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, з урахуванням висловлених представником відповідача заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до суми 5000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: approved