Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог заявниця зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу слугувала агресивна поведінка чоловіка, зловживання алкогольними напоями, фізичне та психологічне насильство. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, однак його поведінка не змінилася. Він проживає у будинку заявниці, і його протиправна поведінка викликає побоювання заявниці за свою безпеку та за безпеку родини. Покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить суд постановити рішення про видачу судом обмежувального припису строком на шість місяців: із забороною перебування у місці проживання заявниці, забороною наближатися на відстань 200 м до місця проживання заявниці, та забороною розшукувати заявницю через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву з підстав, що у ній викладені. Додала, що 5 жовтня 2023 року закінчив свою дію терміновий обмежувальний припис, але чоловік свою поведінку не змінив. Вважає, що у неї немає іншого шляху щоб виселити [PERSON] зі свого будинку, тому вона звернулася до суду із цією заявою. Представник заявниці підтримала заяву та пояснила, що з 5 жовтня 2023 року її довірителька не викликала поліцію, оскільки характер її роботи не дозволяє того, щоб до її помешкання часто приїздили працівники поліції. Зважаючи, що поведінка [PERSON] не змінилася, тому наявні підстави для задоволення заяви. Також подала заяву про терміновий розгляд справи, оскільки вважає, що суд мав би її розглянути раніше ніж остання дата судового засідання. [PERSON] та його представник у жодне судове засідання не з`явилися. Про дату і час розгляду справи були повідомлені шляхом надсилання судової повістки та через телефонограму. Заяви про відкладення розгляду справи не надходили. Суд зважає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення. Щодо заяви заявниці про терміновий розгляд справи. Суд зазначає, що заява надійшла до суду 13.12.2023 року, перше судове засідання було призначене на 15.12.2023 року, інша дата визначена 19.12.2023 року. Однак на суд не мав можливості повідомити [PERSON] про дату і час розгляду справи через відсутність коректної роботи мережі оператора «Київстар», що є загальновідомим фактом. Після того, як був відновлений зв`язок, [PERSON] був повідомлений про дату і час розгляду справи. Надалі він уклав угоду з адвокатом, і адвокат подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Суд повідомив адвоката про дату і час розгляду справи, однак у судове засідання адвокат Бондаренко Ю. не з`явився. Зважаючи на те, що поведінка [PERSON] свідчить про його небажання прийняти особисту участь при розгляді справи, а адвокат Бондаренко Ю. на розгляд справи не з`явився (26.12.2023 р. та 28.12.2023 р.) з невідомих причин, не повідомив суд про причини неявки, тому судом було ухвалено рішення про продовження розгляду справи без [PERSON] та його адвоката. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Виходячи з конструкції ч.1 ст.6 Конвенції, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду. Отже, розгляд справи 15 чи 19 грудня 2023 року без належного повідомлення [PERSON] про дату і час розгляду справи був би порушенням права останнього на справедливий суд. Це стосується і дати судового засідання 26.12.2023 року. Таким чином розгляд справи був проведений у найкоротший можливий за цих обставин строк. Фактичні обставини справи. При розгляді справи було встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2022 року шлюб між заявницею та [PERSON] був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 15.04.2022 року. Заявниця зазначає, що її колишній чоловік вчиняє щодо неї домашнє насильство. На підтвердження зазначеної обставини надала копію термінового заборонного припису відносно кривдника, з фотокопії якого неможливо встановити дату та рік його винесення, також практично неможливо прочитати зміст припису. При цьому заявниця пояснила, що припис був винесений 05 жовтня 2023 року. Суд оглянув оригінал припису, але текст на ньому був виконаний таким чином, що практично неможливо зрозуміти зміст документу. До справи також була долучена роздруківка з інтернет-сайту «Судова влада України», згідно якої щодо [PERSON] розглядалися справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства: справа 570/1808/23 дата призначення до розгляду 11.04.2023 року справа 570/2289/23 дата призначення до розгляду 05.05.2023 року, справа 570/3982/23 дата призначення до розгляду 27.07.2023 року справа 570/5396/23 дата призначення до розгляду 09.10.2023 року. Однак з цього витягу неможливо зробити висновок про результати розгляду справи. Заявниця також не надала суду копії постанов суду, які були прийняті за результатами розгляду справ. Заявниця не зазначила про те, що у неї є труднощі в отриманні копій постанов суду. Клопотання про витребування доказів суду не надходило. Суд зазначає, що у даному випадку суд не може самостійно збирати докази задля того, щоб підтвердити чи спростувати доводи заявниці, оскільки це порушуватиме принцип диспозитивності, принцип неупередженості суду. Норми закону, які підлягають до урахування та застосування при постановленні рішення. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався/піддавалася заявник/заявниця, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на запобігання вчиненню насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до частин другої і третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду. Отже, при розгляді справи заявниця повинна була довести, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. З наданих суду письмових доказів, які, на думку заявниці, доводять зазначені факти, неможливо зробити висновок про те, що заявниця є постраждалою особою вцілому у п`яти випадках, про які вона зазначає, а [PERSON] є кривдником у чотирьох з п`яти випадків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався/піддавалася заявник/заявниця, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Навіть якщо прийняти до уваги той факт, що останній випадок домашнього насильства мав місце 05.10.2023 року, як про це зазначає заявниця, то з цієї дати і до часу розгляду справи заявниця не надала суду жодного належного і допустимого доказу про те, що [PERSON] продовжував вчиняти щодо неї протиправні дій у виді домашнього насильства, або що існують ризики продовження щодо неї протиправні дій. Тобто заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При розгляді справи заявниця зазначила, що вона звернулася до суду щоб убезпечити себе, дітей від протиправних дій [PERSON] , та з метою його виселення з будинку, оскільки житловий будинок є її власністю. Отже, звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу обмежувального припису, а по суті, з метою отримати рішення суду щоб фактично недопустити [PERSON] до будинку, виселити його - суперечить меті звернення заявниці до суду в порядку Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, досить ретельно розглянувши справу за заявою [PERSON] ; повно і всебічно з`ясував обставини, на які заявниця посилається як на підставу своїх вимог; дослідивши докази, що були надані заявницею, при цьому не знайшов підстав для задоволення заяви, оскільки заява є недоведеною. Судові витрати у цій справі покладаються на державу.

Outcome: dismissed