Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

20 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої професійного захворювання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 31.05.1982 року по 02.10.1996 року він працював підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним заступником начальника дільниці, підземним начальником дільниці шахти «Севєрная» (на українській мові «Північна») Рудоуправління ім. Кірова, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». 04 жовтня 1986 року під час виконання своїх службових обов`язків підземного бурильника шпурів з позивачем стався нещасний випадок, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві №1-10 від 04.10.1986 року. Крім того позивач зазначив, що внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці, а саме 14 років та 4 місяці у нього були виявлені професійні захворювання: вібраційна хвороба першого ст., з синдромами вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок, з помірно вираженою нейродистрофією у вигляді гіпотофії м`язів плечового поясу та дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст. та кохлеарний неврит з помірним зниженням слуху. По факту вказаного професійного захворювання було складено Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.04.1995 року та Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.10.1996 року. Відповідно до виписки із акту освідування у ЛТЕК від 10.05.1995 року позивачу було встановлено 30% втрати професійної працездатності (по вібраційний хворобі первинно). Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 23.08.1995 року позивачу було встановлено 40 % втрати працездатності (30 % по вібраційній хворобі повторно та 10 % по черепно-мозковій травмі первинно). Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 13.01.1997 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності (5 % по кохлеарному невриту первинно, 40 % по черепно-мозковій травмі повторно). У подальшому позивачем було пройдено повторне освідчення у ЛТЕК у 1999, 2000, 2001 роках та згідно виписки із акту освідування у ЛТЕК від 08.12.2004 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриті). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 268 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного\~товариства «АрселорМіттал\~Кривий Ріг»\~-\~Ботвінко О.\~подав до\~суду відзив\~на позов,\~в якому\~зазначила,\~що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що факт правонаступництва між ДП «Рудоуправління ім. Кірова» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є недоведеним, тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є неналежним відповідачем по вказаній справі. Крім того зазначив, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання, а отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування шкоди, у зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року зупинено провадження по вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №210/5663/20. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року відновлено провадження по вказаній справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я [PERSON] , останній з 31.05.1982 року був прийнятий на шахті «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова» ділянку №6 підземним гірничим робітником 2 розряду, з 08.07.1982 року переведений по шахту «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова» ділянку №6 підземним бурильником шпурів 5 розряду, 10.09.1986 року переведений по на шахті «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова» ділянку №6 підземним бурильником шпурів 6 розряду, з 01.11.1987 року переведений підземним прохідником на шахті «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова» ділянку №6, з 17.08.1995 року переведений по шахті «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова» ділянку №32 підземним гірничим робітником 2 розряду, 17.08.1995 року призначений підземним заступником начальника ділянки №6 по шахті «Северная» ДП «Рудоуправління ім. Кірова», 11.04.1996 року призначений підземним начальником ділянки №6 шахти «Северная», 02.10.1996 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. (а.с. 25-29) Доводи представника Відповідача зазначені у відзиві про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ДП Рудоуправління ім. Кірова шахти «Северная» РУ ім. Кірова Суд не бере до уваги, на якому працював [PERSON] , з огляду на наступне. За змістом ч.1 ст. 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з\~постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194\~та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Кірова», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно\~ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти «Северная» РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. 04 жовтня 1986 року під час виконання своїх службових обов`язків підземного бурильника шпурів з позивачем стався нещасний випадок, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві №1-10 від 04.10.1986 року. (а.с. 10-11) 20 квітня 1995 року на підприємстві Рудоуправління імені Кірова концерну «Укррудпром» було складено Акт № б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] , який працюючи в шахті «Северная» дільниця №6 підземний, отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба І стадії з синдромами вегетативно-сенсорної поліневропатії. Причинами професійного захворювання зазначено є тривалий стаж роботи на буровому обладнанні з підвищеним рівнем вібрації, конструктивна недосконалість машин та механізмів, недосконалість застосування засобів захисту від вібрації та шуму. (а.с. 12-13) 28 жовтня 1996 року на підприємстві Рудоуправління імені Кірова концерну «Укррудпром» було складено Акт № б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] , який працюючи в шахті «Северная» дільниця №6 підземний, отримав професійне захворювання: кохлеарний неврит з помірним зниженням слуху. Причинами професійного захворювання зазначено є тривалий стаж роботи на буровому обладнанні з підвищеним рівнем вібрації, конструктивна недосконалість машин та механізмів, недосконалість застосування засобів захисту від вібрації та шуму. (а.с. 14-15) Відповідно до виписки із акту освідування у ЛТЕК від 10.05.1995 року позивачу було встановлено 30% втрати професійної працездатності (по вібраційний хворобі первинно). (а.с. 16) Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 23.08.1995 року [PERSON] було встановлено 40 % втрати працездатності (30 % по вібраційній хворобі повторно та 10 % по черепно-мозковій травмі первинно). (а.с. 17) Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 13.01.1997 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності (5 % по кохлеарному невриту первинно, 40 % по черепно-мозковій травмі повторно). (а.с. 18) Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 11.01.1999 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності (10 % по черепно-мозковій травмі повторно, 35 % по вібраційній хворобі). (а.с. 18) Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 31.01.2000 року [PERSON] було встановлено 45 % втрати працездатності повторно (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриту). (а.с. 21) Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 19.12.2000 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності повторно (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриту). (а.с. 22) Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 18.12.2001 року [PERSON] було встановлено 45 % втрати працездатності повторно (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриту). (а.с. 23) Згідно виписки із акту освідування у ЛТЕК від 08.12.2004 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриті). (а.с. 24) Відповідно до ч.1 ст.17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено втрату професійної працездатності у 1998 році, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженіПостановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі\~ст. 440-1ЦК України, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі\~ст. 440-1ЦК України, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати\~(п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8\~Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.\~83\~ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно статті 8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6500 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 32 500,00 грн., а максимальний 1\~300 000,00 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою та у зв`язку із професійним захворюванням він систематично переносить біль, захворювання призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 45 %, встановлення третьої групи інвалідності,погіршенні функцій організму, тому суд приходить до висновку, що Позивачу заподіяна моральна шкода. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, нещасний випадок стався з вини працівника підприємства Відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт встановлення стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Актом про розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.04.1995 року встановлено та підтверджено, що Позивач отримав професійне захворювання при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Вказаний акт не оскаржений Відповідачем. Ураховуючи, що внаслідок в наслідок отримання професійного захворювання на виробництві, позивачу вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30%, а при останньому огляді 08.12.2004 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% безстроково та третю групу інвалідності. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" покладається обов`язок відшкодувати позивачу завдану професійним захворюванням моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтею 440-1 ЦК УРСР. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних з чисельними медичними оглядами та обстеженнями, проходженням оглядів лікарсько-трудовою експертною комісією, необхідності відновлювальних процедур і лікування, що підтверджуються письмовими доказами, містяться в матеріалах справи, а так само і засади розумності, виваженості та справедливості. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Таким чином, виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводить до необхідності у лікарському спостереженні та прийнятті лікарських засобів, що має наслідком нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, часткова втрата працездатності призвела до відсутності у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Акт, складений за фактом настання професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки порушено його звичний спосіб життя, фізичний стан призводить до пригнічення його душевного стану, до постійних переживань та моральних страждань. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежена в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення Відповідачем, як роботодавцем та Позивачем вимог з охорони праці, які призвели до професійного захворювання, що було встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20 квітня 1995 року, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 220 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2200,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial