Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 31.10.2022 року в сумі 7000,00 доларів США та 126 доларів США 57 центів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2022 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, оформлений розпискою, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 06.11.2022 року. Після спливу строку повернення коштів, грошові кошти повернуті не були. Таким чином, в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договорами, позивач просив стягнути вказані суми. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України просив стягнути 3% річних за договором від 31.10.2022 року станом на 14.06.2023 року становить 126 доларів США 57 центів. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 26.06.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. 20.07.2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення. 21.07.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів, а саме письмові пояснення свідка [PERSON] 26.07.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів у справі. У встановлений строк, відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.10.2022 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений розпискою, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 06.11.2022 року. Вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши відповідачу грошові кошти в сумі зазначеній в розписці, що підтверджується платіжними інструкціями АТ «КБ «ПриватБанк» від 15.10.2022 року, 16.10.2022 року, 19.10.2022 року. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачу позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики, на що слід зазначити наступне Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами третьою, четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи те, що 31.10.2022 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлений договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 31.10.2022 року в сумі 7000 доларів США. При цьому, суд не приймає до уваги письмові пояснення свідка [PERSON] , які були долучені представником позивача, оскільки даний свідок у судовому засіданні не був допитаний, а також не попереджався про кримінальну відповідальність передбачену ст. 385, 386 КК України, а також не приводився судом до присяги свідка. Позивач також просив стягнути 3% річних з відповідача в сумі126 доларів США 57 центів, на що слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відповідно до правової позиції ВСУ від 16 листопада 2016 року, висловленої у справі №6-1286цс16, відповідно до якої стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних за розпискою від 31.10.2022 року станом на 14.06.2023 року становить 126 доларів 57 центів. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятий судом до уваги при вирішенні справи по суті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 2606,10 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved