Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У серпні 2023 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Полупанова О.О., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2003 року, від якого мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2023 р. у справі №357/12065/22 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Позивач зазначає, що тривалий час мешкає у Республіці Польща за адресою: [ADDRESS] , має дозвіл на проживання до 12.04.2024р. Вказане помешкання загальною площею 80 кв.м., перебуває в користуванні позивача на підставі договору оренди від 10.06.2022р., зі строком дії договору, з урахуванням додаткової угоди - до 30.06.2025р. Позивач зазначає, що квартира обладнана кухнею-студією, сумісним туалетом та ванною кімнатою, зроблений сучасний ремонт, встановлені металопластикові вікна, підведена холодна та є гаряча вода, кімнати облаштовані меблями, побутовою технікою та іншими побутовими речами. У квартирі для кожної дитини було виділено по окремій кімнаті. У кімнаті сина [PERSON] , яка є ізольованою, є всі необхідні меблі. З літа 2019 року донька сторін - [PERSON] проживала з батьком у Республіці Польща, де навчалася у технікумі, а також, у зв`язку з воєнним станом в Україні з березня 2022 року неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] , також, проживали у Польщі разом з батьком, а мати [PERSON] залишилася проживати в Україні. В Польщі молодший син [PERSON] навчався в школі міста Коло, а старший син [PERSON] навчався дистанційно в українській школі. Організацією побуту дітей у Польщі [PERSON] займався самостійно. Позивач [PERSON] офіційно працевлаштований будівельником загального профілю у будівельній компанії [PERSON] на строк до 13.11.2023р., має заробітну плату в розмірі 3010,00 польських злотих на місяць, що дозволяло йому утримувати дітей. 27.03.2023 року [PERSON] поїхав у відрядження, а після повернення додому 05.04.2023р. виявив відсутність дітей. Старша донька [PERSON] забрала молодших дітей та поїхала до України через конфлікт на побутовому ґрунті, діти повернулись до України 02.04.2023 року, і на телефонні дзвінки позивача ні діти, ні відповідач не відповідають. Позивач [PERSON] вважає, що в найкращих інтересах молодшого сина [PERSON] необхідно визначити його місце проживання з батьком, так як син висказував свою прихильність до батька, йому подобалося проживати і навчатися в Республіці Польща. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач [PERSON] , яка діє через свого представника [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначає, що з народження неповнолітній [PERSON] постійно проживав з матір`ю до 2022 року та його місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Малолітній син сторін [PERSON] навчається з першого класу в Узинському ліцеї «Успіх», наразі навчається в 6-А класі та згідно характеристики учня, вихованням [PERSON] займається мати та її співмешканець, які цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до виховання хлопчика в сім`ї. [PERSON] бере активну участь у житті класу, має багато друзів, додатково [PERSON] навчається в КУ "Дитяча школа мистецтв" Узинської міської ради в 1 класі по фаху гітари, дитина бажає проживати з матір`ю. Відповідач [PERSON] з 08 липня 2022 року по даний час працює в ТОВ «МІТ МІКС» на посаді підсобного робітника, де отримує стабільну заробітну плату, має постійне місце проживання, натомість позивач проживає в Республіці Польща тимчасово, в орендованій квартирі, а також працевлаштування у нього також обмежене строком до 13.11.2023 року. Представник відповідача, вказує, що в 2022 році, коли на території України почалось повномасштабне вторгнення, відповідач вимушена була відправити дітей тимчасово за кордон до батька, однак [PERSON] , скориставшись ситуацією, незважаючи на потреби, інтереси та бажання дітей, вирішив в подальшому самовільно змінити місце їх проживання. Навесні 2023 року, на неодноразові прохання дітей відповідач повернула їх на Батьківщину до постійного місця їх проживання. У відзиві зазначено, що матір дітей має на праві власності двохкімнатну квартиру, в якій проживає спільно з дітьми, має стабільний щомісячний дохід, син [PERSON] має всі умови для проживання, навчання, виховання та матір повністю займається утриманням дитини, створює умови її розвитку, дитина має сталі соціальні зв`язки по місцю свого проживання з матір`ю, друзями і однокласниками, відвідує школу та музичний гурток, бажає проживати з матір`ю, а тому підстави для визначення місця проживання сина з батьком за кордоном, відсутні. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 04.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано у Служби у справах дітей Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини (а.с. 96-97). Ухвалою судді від 10.10.2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Полупанової О.О. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 98-99). 18.10.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 107-110). 23.10.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с. 112-114). 25.10.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, надання доступу до справи в електронному вигляді (а.с. 121-126). 30.10.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про опитування дитини в судовому засіданні (а.с. 127-128). 06.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, заява про виклик свідків (а.с. 130-149). Ухвалою суду від 22.11.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання сторони позивача про з`ясування думки дитини в судовому засіданні, задоволено клопотання сторони відповідача про допит свідків, встановлено звичайний порядок розгляду справи, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 151-153). Позивач в судове засідання не з`явилась, 19.12.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, 20.12.2023 року представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, а також відмовився від клопотання про допит свідків, позов не визнає. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, 20.12.2023 року начальник Служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Вечеринська І.А. подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , просила розгляд справи здійснювати за відсутності третьої особи, позов не підтримують ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2003 року по 13.03.2023 року. (а.с. 12,16-17) Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2011 року Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] проживає у Республіці Польща та має відповідний дозвіл на проживання [NUMBER](а.с. 23-25), проживає у [ADDRESS] , згідно договору найму житлового приміщення (а.с. 34-36), працює у будівельній компанії [PERSON] , згідно трудового договору від 10.11.2022 року (а.с. 26-28). Встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований зі своєю матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2023/003374718, 2023/003374417 (а.с. 139,140). Згідно довідки від 25.10.2023 року № ММС00000009, виданої керівником ТОВ «МІТ МІКС» [PERSON] , [PERSON] працює в ТОВ «МІТ МІКС» та займає посаду підсобного робітника (а.с.144). Встановлено, що малолітній [PERSON] навчається в Узинському ліцеї «Успіх», в 6-А класі (а.с. 142) та згідно характеристики учня, [PERSON] навчається в даному закладі з 1 класу, на початку повномасштабної війни в Україні тимчасово переїхав до Польщі, у квітні 2023 року повернувся в Україну. [PERSON] бере активну участь у житті класу, має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, за час навчання [PERSON] зарекомендував себе як старанний, здібний, цілеспрямований, ерудований учень, завжди виконує домашнє завдання. (а.с. 143) Згідно висновку третьої особи по справі щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , вбачається, що орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Узинської міської ради вважає за доцільне визначити місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.157, 168). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В даному випадку, під час підготовчого провадження у даній справі, суд задовольнив клопотання сторони про з`ясування судом думки дитини щодо спірного питання, але на розгляд справи сторони в судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, дитину в судове засідання не привели. При цьому, суд бере до уваги, що Службою у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району було залучено практичного психолога Узинського ліцею «Успіх» Узинської міської ради для з`ясування найбільш значимої людини в житті дитини [PERSON] . Відповідно до характеристики психолога від 30.10.2023 року [PERSON] виявив бажання проживати з матір`ю. Вирішуючи даний спір, суд зауважує, що презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою Верховного Суду, ані практикою ЄСПЛ. Під час вирішення даної справи суд керується статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08 липня 2003 року, "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03 грудня 2009 року). При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, в першу чергу, суд керується інтересами малолітнього [PERSON] , а також, суд бере до уваги прихильність дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, наявність житла, їх працевлаштування, висновок органу опіки та піклування в даному спорі, та інші обставини, що мають істотне значення. Наявність матері та батька, спільне проживання з ними - найкраще середовище для розвитку дитини. Однак, в даній справі встановлено, що сторони не проживають разом, не спроможні домовитися між собою з приводу визначення місця проживання їх спільної дитини, існує спір. Встановленим є те, що обоє батьків люблять свого сина, не байдужі до його долі, опікуються життям та здоров`ям [PERSON] . Фактів жорстокого поводження з дитиною, чи створення небезпечних умов проживання не виявлено. Суд враховує, що позиває проживає за межами держави, має дозвіл на проживання у Республіці Польща до 12.04.2024 року, як слідує зі змісту позовної заяви, позивач в силу своєї роботи, перебуває у відрядженнях, що виключає можливість належного й постійного контролю й виховування сина. Наразі, зміна місця проживання та навчання дитини призведе до зміни звичайного і сталого способу життя [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік [PERSON] , його прихильність, фізичний та психологічний стан, - не підлягає до задоволення позов про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] з батьком . Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , лише, в його інтересах. Сторони не порушували питання відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: dismissed