Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики від 23 серпня 2022 року у розмірі 45 084 грн. 97 коп., що складається з суми основного боргу у розмірі 40 741 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 081 грн. 17 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 279 грн. 12 коп., а також судовий збір у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. В обґрунтування\~вимог зазначається,\~що 23\~серпня 2022\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено два\~договори позики,\~за якими\~останній взяв\~у позивача\~у\~борг грошові\~кошти в\~розмірі 22\~692\~грн.\~00\~коп.\~та 18\~049\~грн.\~00\~коп.\~Загальна сума\~заборгованості складає\~40\~741\~грн.\~00\~коп.\~За умовами\~договорів термін\~повернення суми\~позики сторони\~визначили до\~01\~жовтня 2022\~року та\~до 20\~вересня 2022\~року відповідно. У зазначені строки [PERSON] позичені кошти не повернув. З огляду на те, що відповідач не повернув грошові кошти за договорами позики, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 23\~серпня 2022\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено два\~договори позики,\~за умовами\~яких останній взяв у\~позивача у борг грошові кошти у розмірі 22 692 грн. 00 коп. та 18 049 грн. 00 коп. відповідно і зобов`язався повернути грошові кошти за першою розпискою до 01 жовтня 2022 року, за другою до 20 вересня 2022 року. Факт отримання грошових коштів у борг підтверджується двома розписками від 23\~серпня 2022 року, написаними власноручно [PERSON] , зі змісту яких можливо установити, що відбулася безпосередня передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~взяті на\~себе зобов`язання\~за договорами\~позики не\~виконав,\~грошові кошти\~ [PERSON] не повернув. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договорами позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у\~такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в\~порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та у постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №\~658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц. Водночас процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 23 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори позики у письмовій формі, за якими останній взяв у позивача у борг грошові кошти у розмірі 22 692 грн. 00 коп. та 18\~049 грн. 00 коп., на підтвердження отримання вказаних грошових коштів відповідач склав відповідні розписки. Подані на підтвердження укладення між сторонами договорів позики розписки містять необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату їх складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З огляду на викладене та з урахування визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики, що складається із суми основного боргу у розмірі 40\~741 грн. 00 коп., 3 % річних за періоди з 21 вересня 2022 року по 01 жовтня 2022 року та з 02 жовтня 2022 року по 15 серпня 2023 року у розмірі 1\~081 грн. 17 коп., інфляційних втрат за період з 02 жовтня 2022 року по 15 серпня 2023 року у розмірі 3\~279 грн. 12 коп. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved