Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису до якого просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні обмеження: заборонити кривднику перебувати в місці проживання(перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборонити наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання(перебування) та інших місць часткового відвідування [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що тривалий час вона є потерпілою від психологічного і фізичного насильства з боку її сина [PERSON] . Приблизно у 2013 році [PERSON] вселився у її квартиру за адресою: [ADDRESS] . З час спільного проживання [PERSON] дуже часто в різній спосіб чинив фізичне та психологічне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, однак в більшості випадків вона прощала йому. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. У зв`язку з чим вона є особою неодноразово постраждалою від домашнього насильства, а тому змушена звернутись до суду. Ухвалою судді від 24.10.2023 року заяву прийнято до розгляду і призначено судове засідання з участю учасників справи. Заявник та її представник адвокат Мукан Б.С. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладених у заяві. Просять заяву задовольнити. Заінтересована особа та його представник адвокат Суптель В.О. у судовому засіданні заперечили заяву про видачу обмежувального припису, з підстав того, що заявницею та її представником не надано доказів щодо вчинення домашнього насильства відносно заявниці з боку [PERSON] .. Крім цього, [PERSON] немає коди переїхати, а покликання заявниці невідповідають дійсності, є надуманими та голослівними. Вважають, що заявниця у будь-який спосіб хоче позбавити та виселити з спірної квартири [PERSON] та подає відповідні заяви до суду та правоохоронні органи. Просять у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Як установлено судом, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] . З інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна за\~№ 347327753 від 20.09.2023 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.п. 3, 7, 14, 17 ч.1\~ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч.2 та ч.3\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). В свою чергу, як унормовано ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд України у постанові від 12.04.2022, по справі 753/4405/20, зауважив, що під час вирішення питань про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, якими формами домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві На підтвердження зазначеного фактів заявником надано наступні докази(копії доказів): постанову Франківського районного суду м.Львова від 06.09.2017 року по справі №465/4018/17(а.с.5); постанову Франківського районного суду м.Львова від 14.05.2019 року по справі №465/742/19(а.с.6); постанову Франківського районного суду м.Львова від 05.09.2019 року по справі №465/2953/19(а.с.7); постанову Франківського районного суду м.Львова від 05.09.2019 року по справі №465/1880/19(а.с.8); постанову Франківського районного суду м.Львова від 05.09.2019 року по справі №465/1865/19(а.с.9); постанову Франківського районного суду м.Львова від 18.09.2019 року по справі №465/2708/19(а.с.10); постанову Франківського районного суду м.Львова від 04.10.2019 року по справі №465/3710/19(а.с.11); постанову Франківського районного суду м.Львова від 20.01.2020 року по справі №465/5020/19(а.с.12); терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №337789 від 18.10.2023 року(а.с.18). Провадження у більшістю справах було закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Проте, суд зауважує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінченням строків накладення стягнення не є реабілітуючою підставою, тобто, не означає відсутність події чи складу правопорушення. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень зазначені постанови в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, а отже, в силу вимог ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~є обов`язковими для врахування судом під час розгляду даної справи. Сам по\~собі факт\~непритягнення особи\~до адміністративної\~відповідальностіне може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявниці у сукупності. Отже, твердження [PERSON] його представника про неможливість врахування скасованих постанов як підстави для винесення обмежувального припису є безпідставним. Суд зауважує, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Суд також враховує вік заявника(82 роки), стан її здоров`я, є інвалідом І групи та відсутність матеріальної можливості винаймати інше житло. Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник [PERSON] зазнала зі сторони заінтересованої особи [PERSON] домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, а відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення заінтересованою особою насильства відносно заявника у майбутньому та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. Аналіз практики\~ЄСПЛ стосовно\~порушеного заявницею\~питання свідчить,\~що питання\~можливості отримання\~та належного\~виконання обмежувальних\~приписів є\~тісно пов`язаним\~із позитивними\~обов`язками\~держави із\~забезпечення права\~особи не\~зазнавати катування\~або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. За правилами ст.\~350-5\~ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Суд зауважує, що вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у\~справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». За висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Враховуючи викладене, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявниці частково. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. З огляду на вищевказане та враховуючи, що [PERSON] не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, про що свідчать дії останнього, міститься високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту, то до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис на строк 3(три) місяці, шляхом заборони йому перебувати в місці спільного проживання(перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборони йому наближатися на відстань менше ніж 300 м. до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд зауважує,\~що саме\~такий спосіб\~забезпечить ефективний\~захист заявниці[PERSON] , оскільки формулювання «інші місця частого її відвідування», про які вона зазначала у заяві, не містять конкретизації, тому можуть трактуватися [PERSON] на власний розсуд. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial