Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження [PERSON] щодо запису про батька дитини; визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що з липня 2014 року до грудня 2015 року проживав разом з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за цей час у них народився син [PERSON] . На момент припинення фактичних шлюбних відносин відповідачка була вагітна. [INFO] народила ще одну дитину - [PERSON] , в актовому записі про народження якого відомості про батька зазначено зі слів матері, оскільки вона не перебувала у шлюбі. Посилаючись на те, що є біологічним батьком [PERSON] , просить визнати його батьком та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Крім того, позивач створив дітям умови для проживання, дбає про їх розвиток, діти багато часу проводить з ним. Тому просить визначити місце проживання обох дітей з батьком. Ухвалою судді від 04.11.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом у якому просила визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з березня 2014 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, від яких народила двох синів - [PERSON] та [PERSON] . З листопада 2015 року вони припиняли шлюбні відносини, а після народження другого сина спробували поновити стосунки, але спроба виявилася невдалою. Причиною припинення стосунків було застосування [PERSON] фізичного та психологічного насилля до неї. Позивачка за зустрічним позовом уже зверталася з позовом про визначення місця проживання старшого сина, ухвалою суду у справі №183/806/16 затверджено мирову угоду. На підставі судового наказу з [PERSON] стягнуто аліменти, які батько дитини не сплачує. [PERSON] зазначає, що створила для дітей належні умови, піклується про їх психологічний та фізичний розвиток, приділяє їм увесь вільний час. Посилаючись на те, що вона, як матір, забезпечить якнайкраще виховання та умови для проживання дітей, просить задовольнити зустрічний позов. Ухвалою суду від 20.12.2021 прийнято зустрічний позов [PERSON] та об`єднано його в одне провадження з первісним. Ухвалою суду від 31.05.2022 призначено судову біологічно-генетичну експертизу. Ухвалою суду від 13.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні, яким завершено розгляд справи, позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Щербина С.В. просили позов задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні, яке відбулося 01.06.2023, відповідачка [PERSON] позовні вимоги про визнання батьківства визнала. В частині вимог про визначення місця проживання дітей з батьком просила відмовити. Зустрічний позов просила задовольнити повністю. У судовому засіданні, яким завершено розгляд справи, представник відповідачки [PERSON] - адвокат Олійник О.А. первісний позов визнала частково, не заперечувала проти визнання відповідача батьком [PERSON] . В частині вимог про визначення місця проживання дітей з батьком просила відмовити. Зустрічний позов просила задовольнити повністю та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснив, що в інтересах дітей буде проживання з матір`ю, підтримавши позицію, викладену у висновках. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що з 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, які припинилися у 2015 році. Вказані обставини визнані сторонами. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [INFO] у [PERSON] народилася дитина - син [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] , а батько на підставі ч.1 ст.135 СК України записаний зі слів матері як [PERSON] (а.с.12). Згідно висновку експерта №940 від 13.07.2022 судово-медичної експертизи, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами дослідження 22 локусів складає не менше 99,999999%, з урахуванням мутації в одному локусі - не менше 99,999% (а.с.100-102). При вирішенні позовних вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, суд враховує наступне. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічні положення викладені в ст.5 СК України. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як встановлено у ч.ч.3,4 ст. 128 ЦПК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно зі ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 СК України. Положеннями ст.128 ч.2 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. В свою чергу, за змістом пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2, 2.16.4, 2.16.7 п.2.16 Правил внесення змін підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, окрім іншого, є рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачка визнала позов в частині визнання батьківства, і таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, факт біологічного батьківства позивача підтверджується висновком експертизи, суд вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити, визнавши [PERSON] батьком [PERSON] , а також внести зміни до актового запису про народження [PERSON] в частині запису про батька дитини. При цьому суд зауважує, що позивачем не заявлялися вимоги про внесення до актового запису про народження дитини змін щодо прізвища дитини, а тому інші відомості в актовому записі про народження, у тому числі прізвище дитини, не підлягають зміні. При вирішенні вимог первісного та зустрічного позову судом встановлено такі обставини. Згідно з довідкою №966 від 26.02.2019, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з актом квартального комітету №5 м.Новомосковська, складеного 30 серпня 2021 року за участю сусідів, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] разом з татом, а на вихідних дітей забирає мама (а.с.14). Позивач [PERSON] отримує заробітку плату (а.с.15), має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання (а.с.16,155). У 2019 році, неодноразово, а також 14.07.2021, [PERSON] звертався до поліції із заявами про те, що [PERSON] не дає йому можливості бачитися з дітьми (а.с. 144-147) Як вбачається з акту фактичного проживання від 24 листопада 2021 року та довідки від 25 листопада 2021 року, [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] у будинку, який належить [PERSON] , разом з нею проживають мати [PERSON] (зареєстрована), донька [PERSON] (без реєстрації), [PERSON] (зареєстрований), [PERSON] (без реєстрації) (а.с.53,54). Згідно з наданою відповідачкою [PERSON] довідкою, вона працевлаштована та має регулярний дохід (а.с.73). 17.12.2021 директором та класним керівником Піщанського ліцею Піщанської сільської ради надано психолого-педагогічну характеристику учню 1Б класу [PERSON] , у якій проаналізовано здібності та вміння учня, зазначено про рівень знань та старань; вказано, що основні психологічні показника знаходяться в межах норми; зазначено, що обоє батьків підтримують зв`язок з класним керівником, цікавляться поведінкою та навчанням хлопчика (а.с.71). 16.12.2021 вихователем, директором та практичним психологом КЗ «Піщанський заклад дошкільної освіти «Сонецко» Піщанської сільської ради складено психолого-педагогічну характеристику [PERSON] , у якій наведено про вміння та навички дитини, її розвиток; зазначено, що у сім`ї виявляють цікавість до консультацій і рекомендацій вихователя та виконують їх, а також регулярно відвідують батьківські збори (а.с.72). Згідно довідок від 10.02.2023, виданий Піщанським ліцеєм Піщанської сільської ради, [PERSON] навчається у 2-Б класі, а [PERSON] - у 1-Б класі вказаного навчального закладу (а.с.162,164). Директором закладу та класними керівниками складено характеристики на дітей, які містять інформацію про їх навички та уміння, здатність до навчання (а.с.163,165). Практичним психологом Піщанського ліцею складено довідки від 02.01.2023 (а.с.166-167), у який зазначено про проведену соціально-психологічну з дітьми [PERSON] та [PERSON] , у результаті психологічного діагностування виявлено, що психоемоційний стан та індивідуально-психологічні особливості кожної дитини відповідають віковим нормам, обоє дітей виявляють середній рівень тривожності, емоційне виснаження. 07.04.2016 у справі №183/806/16 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у справі про визначення місця проживання дитини - [PERSON] (а.с.47), згідно якої [PERSON] дав згоду щодо місця реєстрації дитини з матір`ю, а [PERSON] дала згоду щодо зустрічей батька з дитиною. Судовим наказом від 31.01.2019 у справі №183/7936/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходу (а.с.49). Постановою державного виконавця від 20.12.2021 відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного судового наказу (а.с.74). Відомості про наявність або відсутність заборгованості за вказаним виконавчим документом у матеріалах справи відсутні. 06.12.2022 судово-медичним експертом було проведено огляд сина сторін [PERSON] , згідно висновку експерта виявлено тілесні ушкодження у виді синця на зовнішній поверхні верхньої третини лівого плеча, який віднесено до легкого ступеню тяжкості, виникли від дії тупого твердого предмету та можуть відповідати даті на яку вказує потерпілий 02.12.2022. У розділі «Обставини випадку» зазначено, що зі слів: 02.12.2022 протягом дня, у [ADDRESS] , коли вчили уроки, батько [PERSON] , наносив удари дерев`яною лінійкою по лівій руці та металевою лінійкою по спині, штовхав руками та тягав за одяг (а.с.132). 07.12.2022 [PERSON] звернулася з заявою до поліції, у якій повідомила про те, що 02.12.2022 [PERSON] спричинив тілесні ушкодження дитині [PERSON] (а.с.133). Оцінюючи наданий суду висновок щодо тілесних ушкоджень у дитини сторін [PERSON] , суд керується принципом презумпції невинуватості та враховує, що обставини події записано зі слів. А тому, за відсутності відповідного процесуального рішення за наслідками кримінального провадження, не може вважати ні доведеними, ні спростованими обставини цієї події та особу заподіювача тілесних ушкоджень. Позивачем надано суду документ під назвою «Консультація психолога», скріплений печаткою фізичної особи-підприємця [PERSON] , який містить інформацію про хід психологічних досліджень дітей [PERSON] та [PERSON] , а також висновки та рекомендації. Разом з тим, до зазначеного документа не додано документ на підтвердження у особи, яка його склала освіти психолога чи іншого документа, який би підтверджував компетенцію цієї особи. За таких обставин, суд вважає що зазначений доказ не відповідає вимогам допустимості доказів та не приймається судом (а.с.156-160). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є бабусею позивача [PERSON] . На теперішній час обоє дітей сторін проживають зі своєю мамою, а у вихідні приїжджали до батька. З квітня по серпень 2023 року старший правнук проживав із батьком. До війни діти проживали іноді у батька у Новомосковську, ходили у дитячий садочок. У дітей гарні стосунки з батьком. Після народження першої дитини вони припинили свої відносини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача [PERSON] . Сторони кілька разів розривали свої стосунки, останній раз коли [PERSON] було три роки. Діти майже увесь час проживали у них вдома, син годував дітей, готував їжу, у Новомосковську вони відвідували дитячий садок. Її сину у вихованні дітей допомагала і бабуся, і дідусь. Відповідачка не заперечувала проти проживання дітей з батьком, діти періодично жили то з мамою, то з татом. З квітня по серпень 2023 року Родослав жив з татом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідачки [PERSON] . Родина сторін розпалася через агресію [PERSON] до старшої доньки відповідачки. Після припинення шлюбних відносин, діти залишилися проживати з матір`ю, а батько брав їх до себе у гості, провідував, йому ніхто не чинив перешкод. Але коли брав дітей, то проявляв агресію, одного разу зламав палець [PERSON] . Діти з мамою усім забезпечені, коли мама на роботі, свідок доглядає дітей. Були періоди, що діти проживали з батьком, бо не хотіли від нього повертатися. [PERSON] повернувся від батька та розповідав, що батько бив його за невивчені уроки. Старший син відмовляється спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є рідним братом відповідачки [PERSON] . Коли сторони проживали разом, вони майже не спілкувалися. Йому відомо, що коли [PERSON] приїжджав забирати дітей, він влаштовував сварки, застосовував до [PERSON] фізичне насильство, останнього разу зламав їй палець. Діти лякаються від сварок, та іноді бояться до батька виходити. Старший син сторін розповідав свідку, що батько його бив. У старшої дитини були синці на тілі. З наданих сторонами доказів та пояснень сторін, свідків, встановлено, що за час перебування справи на розгляді у суді, місце проживання дітей змінювалося. Також судом встановлено та підтверджено сторонами, що на момент звершення розгляду справи, обоє дітей проживають разом з матір`ю. Органом опіки та піклування Піщанської сільської ради 04.04.2022 складено висновок щодо розв`язання спору. З висновку вбачається, що йому передувало з`ясування відомостей про обох батьків, обстежено місце проживання як батька, так і матері. Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (а.с.86-87). Зазначений висновок є недостатньо обґрунтованим, оскільки у ньому не зазначено чому орган опіки та піклування не вважає доцільним визначення місця проживання дітей з батьком. Крім того, 22.02.2023 органом опіки та піклування Піщанської сільської ради повторно складено висновок про визначення місця проживання дітей. У цьому висновку міститися більш ретельне дослідження обставин справи, враховано наявність зустрічного позову, досліджено умови проживання обох батьків, характеристики дітей. Орган опіки та піклування повторно дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (а.с.178-182). Підстави не погоджуватися з цим висновком у суду відсутні. Як встановлено у ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. З метою з`ясування думки дітей, їх матері повідомлено про необхідність забезпечення прибуття дітей до суду. Суду повідомлено про прибуття дітей до приміщення суду та їх відмову заходити до зали судових засідань. Після спілкування за межами зали судових засідань з представником орану опіки та піклування, діти підтвердили відмову висловлювати свою думку та йти до зали судових засідань. З метою забезпечення дотримання прав дітей та уникнення можливості їх психологічного травмування, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами, без з`ясування думки дітей. Вирішуючи спір між сторонами у частині визначення місця проживання дітей, суд керується наступними нормами права. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статі 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 Сімейного кодексу України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При вирішенні питання про забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дітей, суд виходить з таких мотивів. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, існує спір щодо місця проживання дітей. Також судом встановлено, що на теперішній час обоє дітей за власним бажанням проживають з матір`ю, за місцем проживання матері навчаються у ліцеї. Суд враховує, що обоє батьків небайдуже ставляться до виховання своїх синів. В силу вищенаведених положень законодавства батьки мають рівні права щодо виховання своїх дітей. Разом з тим, суд бере до уваги, що обоє дітей не досягли десятирічного віку, тривалий час за власним бажанням проживають з матір`ю, навчаються за місцем проживання матері, а тому суд приходить до висновку, що визначення місця їх проживання з матір`ю відповідатиме принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Натомість визначення місця проживання з батьком, який проживає в іншому населеному пункті,та як наслідок зміна постійного місця проживання може спричинити негативний вплив на дітей, що не відповідає їх інтересам. З урахуванням викладеного, та враховуючи, що батьки малолітніх дітей проживають окремо, на даний час фактично діти проживають разом з матір`ю, позивач добросовісно ставиться до виконання батьківських обов`язків, суд вважає що позовні вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання дітей з матір`ю обґрунтовані та підлягають задоволенню. Натомість з вищенаведених підстави вимоги первісного позову про визначення місця проживання дітей з батьком не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за дві вимоги немайнового характеру сплачено по 908 грн., за кожну, одну позовну вимогу задоволено. Тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 908 грн. Крім того, відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) за подання зустрічного позову сплачено судовий збір у сумі 908 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, з позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. Таким чином, враховуючи, що зі сторін, на користь одна одної підлягає стягненню однакова сума витрат по сплаті судового збору, зазначені витрати слід покласти на сторони. Докази витрат на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи у матеріалах справи відсутні. Сторони, у порядку чя.8 ст.141 ЦПК України до завершення судових дебатів не заявляли про те, що докази таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного і

Outcome: partial