Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовує тим, що 07.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4883473 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, відповідачу було надано кредит в сумі 12800 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №4883473 від 07.10.2021 року. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АвентусУкраїна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Зазначає, що станом на 08.09.2023 р. заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем становить 41724 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12800 грн. та заборгованості за процентами користування кредитом у розмірі 28924грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі\~41724 грн. та понесені судові витрати по справі. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представником відповідача-адвокатом Шумським І.В. подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, позовні вимоги визнали, просять суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50%, а також зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки витрати є завищеними та не обґрунтованими, тому просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Також представник відповідача просить розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців рівними частинами, оскільки відповідач є безробітною та не має постійного доходу, у зв`язку з війною не може працевлаштуватися. Також на утриманні відповідача перебувають двоє неповнолітніх дітей, чоловік відповідача є військовослужбовцем. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530,\~611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 07.10.2021 року між ТОВ «АвентусУкраїна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4883473 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С823337». Згідно умов кредитного договору, відповідачу було надано кредит в сумі 12800 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «АвентусУкраїна» за Договором про надання споживчого кредиту №4883473від 07.10.2021 року щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №17.01/23-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №4883473від 07.10.2021 року. Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників\~підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 17.01.2023 року та Витягу з Реєстру Боржників\~Додаток №1 до Договору Факторингу №17.01/2023 від 17.01.2023 року, ТОВ «ФК «ФінтрастУкраїна» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 41724 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим, станом на 08.09.2023 р. у останньої утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у розмірі 41724 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12800 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 28924 грн. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог\~ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України\~встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог\~ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Отже, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст.\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України\~не повернула суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат з відповідача на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги №10/06-2023 від 10.06.2023 року, копією рахунку на оплату замовлення № 1011/06/09від 06.09.2023 та платіжної інструкції №733 від 11.09.2023 року, копією звіту до вказаного договору від 10.06.2023 року. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду терміном на 12 місяців рівними частинами з посиланням на ст. 435 ЦПК України, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Тобто, ст. 435 ЦПК України передбачає розстрочку виконання рішення на стадії його виконання, а тому дане клопотання є передчасним. На підставі викладеного та

Outcome: approved