Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , яка була її мамою. До складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] , в якому спадкодавиця проживала все життя, вільно користувалася та розпоряджалася ним, однак правовстановлюючих документів не виготовила. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок. Просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи у її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому зазначив, що не заперечує проти позову, просить розгляд справи проводити у відсутності його представника. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Позивач є донькою померлої та спадкоємцем за заповітом посвідченим 26.07.2013 року Воронівецької сільрадою, зареєстровано в реєстрі за №9, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.7), свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с.8-9), заповітом від 26.07.2013 року (а.с.11). Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2023 року, довідки нотаріуса від 11.10.2023 року та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі в провадженні приватного нотаріуса Сурми Г.Ф. заведена спадкова справа №88/2020 за заявою [PERSON] після смерті [PERSON] , спадкоємцем за заповітом на житловий будинок є [PERSON] , видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12-15). Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , він побудований у 1964 р (а.с.20-27). Згідно з довідками Теофіпольської селищної ради від 18.10.2023 у господарстві [ADDRESS] , [PERSON] була головою двору, а з 10.11.2012 року та по день смерті проживала у вказаному будинку одна (а.с.16-19). Ч.1 ст.182 ЦК України, передбачає обов`язкову державну реєстрацію права на нерухомі речі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1233, 1236 ЦК України\~ визначають,\~що заповітом\~є особисте\~розпорядження фізичної\~особи на\~випадок своєї\~смерті.\~Заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов`язки,\~які йому\~належать на\~момент складення\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов`язки,\~які можуть\~йому належати\~у майбутньому та скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що згідно з технічним паспортом житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1964 році. У 1964 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня\~ 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~ 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~ Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня\~ 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на момент смерті, тобто на\~ момент\~ відкриття спадщини, спадкодавцеві\~ [PERSON] належало\~ право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , тому враховуючи, що позивач є\~ спадкоємцем\~\~ померлої за заповітом,\~\~ позов\~ необхідно задовольнити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved