Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

20.03.2023 року ТОВ "ФК "Профіт капітал" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.08.2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №2271423 шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття умов, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За цим договором відповідачка отримала грошові кошти в сумі 8400,00 грн. зі строком користування 30 днів та сплатою процентів за ставкою 1,6% на день, акційною ставкою в день 0,96%, а у разі прострочення позики застосовується процентна ставка 2,70% на день. Посилаючись на те, що товариство свої зобов`язання за договором позики виконало у повному обсязі, проте [PERSON] порушила кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 23.02.2022 року виникла заборгованість в розмірі 18775,06 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6972,73 грн., заборгованості за процентами - 3901,36 грн., заборгованості за процентами на прострочену позику - 4200,00 грн., заборгованості за 3% річних - 984,05 грн., заборгованості за інфляційними витратами - 2716,92 грн. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки 18775,06 грн. суму заборгованості за договором позики № 2271423 від 06.08.2019 року, 2684 грн. суму сплаченого судового збору та 5000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 23.03.2023 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 13.06.2023 року витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, код ЄДРПОУ 39992082): первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження факту та сум отриманих і повернутих відповідачем кредитних коштів та розрахунку позовних вимог за весь період існування кредитних відносин з відповідачем щодо кредитного договору від 20.02.2019 року, а саме за період з 06.08.2019 року по 29.01.2020 року (дату, станом на яку позивачем визначена заборгованість); окремим рядком суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів та суми коштів зарахованих позивачем на погашення тіла кредиту без урахування комісій, відсотків, штрафних санкцій та інших платежів; окремими рядками суми нарахованих відсотків та відсотків за прострочену позику. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 13.06.2023 року витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (01010, м. Київ, площа Арсенальна, буд. 1-Б): первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження факту та сум отриманих і повернутих відповідачем кредитних коштів на користь ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" за весь період існування кредитних відносин з відповідачем щодо кредитного договору від 06.08.2019 року, а саме за період з 06.08.2019 року по 29.01.2020 року; інформацію щодо розірвання або припинення договору Факторингу № 03042017 від 03.04.2017 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" та ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", а також чи передавало ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 2271423 від 06.08.2019 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судові засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, до суду направила письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що відповідачка позовні вимоги визнає частково в розмірі 8705,99 грн., з яких 6972,73 - заборгованості за тілом кредиту, 1300 грн. - інфляційні нарахування та 433,26 грн. - 3% річних. Вказала, що [PERSON] сплатила первісному кредитору 05.09.2019 року - 2419,20 грн. на погашення процентів за користування кредитом та новому кредитору (позивачу) 30.03.2021 року - 1427,27 грн. на погашення тіла кредиту. А тому вважає, що борг за тілом кредиту становить 6972,73 грн. (8400 грн. - 1427 грн.). Зазначила, що при укладенні договору позики сторони обумовили термін повернення суми позики - 05.09.2023 року, а тому починаючи з вказаної дати, товариство не мало право нараховувати проценти. Оскільки відповідачка сплатила первісному кредитору в рахунок погашення процентів 1427,27 грн., то борг по процентам у неї відсутній. Також відповідачка вважає, що її борг перед кредитором становить 6972,73 грн., то саме ця сума повинна братися для розрахунку інфляційних втрат та 3% річних і становить 433,26 грн. і 1300 грн. відповідно. Крім того, просила суд зменшити суму витрат на правову допомогу з 5000 грн. до 1000 грн. в зв`язку з їх непропорційністю та не співмірністю із складністю відповідної роботи, обсягом і часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін та їх представників. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 06.08.2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики №2271423, за умовами якого товариством надано відповідачці позику у розмірі 8400,00 грн. строком на 30 днів. Відповідачка зобов`язалася 05.09.2019 року повернути товариству таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти за користування позикою за фіксованою ставкою 1,60% на день. Відповідно до повідомлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС» за вих. №17/11-2022-13 від 17 листопада 2022 року, вказаною фінансовою установою на виконання доручення ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 06.08.2019 був проведений успішний переказ суми 8400,00 грн. Із позовної заяви слідує, що [PERSON] не виконала свого зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості станом на 23.02.2022 року в розмірі 18775,06 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6972,73 грн., заборгованості за процентами - 3901,36 грн., заборгованості за процентами на прострочену позику - 4200,00 грн., заборгованості за 3% річних - 984,05 грн., заборгованості за інфляційними витратами - 2716,92 грн. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно довідки про ідентифікацію, підтверджено, що [PERSON] під час укладання договору позики №2271423 від 06.08.2019 року була ідентифікована 27.11.2019 року за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора rrlwmGm17E, надісланого на електронну адресу: [INFO] , що є належним та допустимим доказом на підтвердження укладання між сторонами вказаного правочину. У відповідності до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. У відповідності до ст.625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню позики. Між тим, 30.03.2021 року відповідачка сплатила 1427,27 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, із матеріалів справи слідує, що відповідачка має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6972,73 грн. (8400 грн. - 1427,27 грн.) Що ж стосується розміру процентів за користування позикою, то у визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідачка повинна сплатити на користь позикодавця, суд виходить з такого. В постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила свою позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом позикодавець ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був наділений лише у період 30 календарних днів, починаючи з дня видачі позики, що було узгоджено сторонами договору позики №2271423 від 06.08.2019 року. За період користування позикою [PERSON] повинна була сплатити на користь позикодавця проценти в сумі 2419,20 грн. (8400,00 грн. х 0,96% = 80,64 грн. х 30 днів = 2 419,20 грн.). Між тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідачка 05.09.2019 року сплатила 2419,20 грн. в рахунок погашення процентів. А тому, суд вважає, що відповідачка виконала свої зобов`язання зі сплати процентів за користування позикою. Представник позивача у позові стверджував, що позичальник ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» мало право на нарахування та стягнення з відповідачки процентів за користування простроченою позикою за ставкою 2,70% на день. Але, як вже було зазначено вище, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення у позикодавця права на нарахування процентів за користування позикою протягом строку, який перевищує встановлений договором позики 30-денний календарний строк. А тому, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 3901,36 грн. заборгованості за процентами та 4200,00 грн. заборгованості за процентами за прострочену позику задоволенню не підлягають. 03.04.2017 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор) укладено договір факторингу №03042017. Додатковою угодою №1 до договору факторингу внесено зміни до п.8.2, яким визначено строк дії договору та порядок продовження його дії. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а Новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №3 до цього Договору. 29.01.2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №92, відповідно до якого право вимоги за Договором позики №2271423 від 06.08.2019 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Отже, право вимоги за Договором позики перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за Реєстром передачі прав вимоги №92, починаючи з 29.01.2020 року. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Згідно змісту ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, сума наданої позики, кредиту, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Разом з тим, відповідально до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі зазначеного, суд вважає, що за договором позики з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 6972,73 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6972,73 грн. При цьому в силу вимог законодавства проценти, які нараховані після строку дії договору в сумі 5682,16 грн. (3901,36 грн. + 4200,00 грн.) - 2419,20 грн. не підлягають стягненню. Крім того, враховуючи, що відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційними витратами відповідно до ст. 625 ЦК України. Із матеріалів справи слідує, що позивач, посилаючись на прострочення [PERSON] виконання грошового зобов`язання просить суд стягнути з неї інфляційні витрати за період з лютого 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 2716,92 грн., а також 3% річних за період з 29.01.2020 року по 01.04.2021 року в розмірі 984,05 грн. Так, судом встановлено, заборгованість за договором позики перед позивачем становить 6972,73 грн. Період прострочення виконання зобов`язання щодо нарахування 3% річних становить з 29.01.2020 року по 23.02.2022 року включно, що дорівнює 756 днів. Розмір 3% річних за вказаний період складає 433,26 грн. (6972,73х756х3/100/365). Інфляційні витрати позивачем нараховано з лютого 2020 по лютий 2022 року. Відповідно до інформації з офіційного сайту Міністерства фінансів України рівень інфляції з суми заборгованості в розмірі 6972,73 грн., з лютого 2020 по лютий 2022 року становить 1300,00 гривень. На підставі досліджених письмових доказів, наданих сторонами, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 8705,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 6972,73 грн., 3 % річних - 433,26 грн., інфляційних витрат - 1300 грн. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 28.09.2021 року між адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений договір про надання правової допомоги №28092021-1. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: - копію акту № 17 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, укладеного між ТОВ ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» від 01.12.2022 року; - копію Акту №1 від 20.02.2023 прийому-передачі наданої правової допомоги, відповідно до якого АО «Правовий Діалог» відповідно до якого підготовлено та подано до суду позов до [PERSON] ; - копію наказу № ПД000000002 від 13.08.2021 року про прийняття адвоката Мартиненка В.В. на роботу з 16.08.2021 року до АО «Правовий Діалог»; - копію платіжного доручення №245 від 09.03.2023 року про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь АО «Правовий діалог» 30000,00 грн. за правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 20.02.2023 року. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, клопотання представника відповідачки про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2320 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до розміру задоволених позовних вимог, розмір судового збору. який підлягає розподілу між сторонами та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 1244,57 грн. Також в ході розгляду справи представником відповідачки заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. На підтвердження понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги від 23.05.2023 року, детальний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 30.10.2023 року, із яких слідує, що відповідачкою сплачено 8910 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу. В ході розгляду справи позивач не надав заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Між тим, враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 4300 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial