Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

29.09.2023р. АТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 59\~156 грн. 88 коп. (а.с. №4-7). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюка О.С. (діє на підставі довіреності від 10.08.2022р.- а.с. № 88) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №95). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.10.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №98). \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 22.09.2010р. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 22.09.2010р., після підписання якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 22.09.2010р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.05.2023р. складає суму - 59\~156грн. 88коп., з яких: 46 701грн. 36коп. - заборгованість по тілу кредиту, 12 455грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зазначену суму заборгованості представник позивачки просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 2 684 грн. (а.с. 3) В судові засідання 30.11.2023р. та 18.12.2023р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на електрону адресу, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Разом з позовною заявою суду надійшла заява представника позивача - Гребенюка О.С., в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. № 93). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 30.11.2023р. та 18.12.2023р. двічі поспіль не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена за можливостями суду по повідомленню сторін у справі, які станом на 18.12.2023р., проживають (або зареєстровані) на тимчасово окупованих територіях України або в зоні бойових дій, а саме шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№ 103, 107). Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки (м. Маріуполь Донецької області а.с. 97) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України, що підтверджується відповіддю наданою ДД АТ «Укрпошта» від 12.10.2022р. (а.с.№ 100). Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності не надала, а також не скористалася правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.09.2010р. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана заява №б/н від 22.09.2010р., згідно якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з запропонованими їй для ознайомлення Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. № 47). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При ухваленні рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 22.09.2010р., яка станом на 22.05.2023р. складає суму - 59\~156грн. 88коп., з яких: 46 701грн. 36коп. - заборгованість по тілу кредиту, 12\~455грн. 52коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунків заборгованості (а.с.№10-24), які долучені до позовної заяви. Відповідність розрахунків не була спростована відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що після укладення договору, [PERSON] користувалася наданими банком кредитними коштами в межах розміру кредитного ліміту, проте допустила систематичне прострочення погашення заборгованості. Крім того, долучена до позову виписка з карткового рахунку відповідачки також вказує, що вона користувалася грошовими коштами (використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, отримувала кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснювала розрахунки через термінали), здійснювала часткове погашення заборгованості, а отже, прийняла запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту (а.с. №25-44). Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5. Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачкою іншими належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я [PERSON] третім особам. Таким чином,\~доказом\~фактів:\~встановлення\~кредитного\~ліміту на\~картковий\~рахунок,\~користування\~відповідачкою\~кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20). Отже, враховуючи, що відповідачка повністю зобов`язання по погашенню боргу по тілу кредиту не виконала, чим порушила вимоги ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позивач має право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 46 701грн. 36коп. Також, представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 22.09.2010р. посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору. \~ \~ \~ \~ Частина ч.6 ст.81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана [PERSON] 22.09.2010р. (а.с. № 47), не зазначена процентна ставка, виходячи з якої позивачем нараховуються проценти за користування кредитом. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування. Крім того, суд зауважує, що за наданими позивачем розрахунками заборгованості вбачається, що банком при обрахунку боргу неодноразово збільшувався розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, при цьому не надано належних доказів погодження з клієнтом відповідної умови, як це передбачено ст.1056-1 ЦК України. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Тарифів банку та Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 22.09.2010р. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання клієнтом анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, як про це наголошує представник позивача у позовній заяві. \~Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634\~ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. \~За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. \~ \~ \~ \~ \~У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII Про захист прав споживачів ). \~Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. \~ \~ \~ \~ \~Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. \~В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування щодо розміру та порядку нарахування відсотків та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах. \~ \~ \~ \~ Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 46 701грн. 36коп. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 455 грн. 52 коп. не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 2\~118 грн. 88 коп. (46 701грн. 36коп. х 2 684 грн. : 59 156 грн. 88 коп. = 2 118грн. 88коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial