Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони з 07 червня 1996 року перебувають у шлюбі, від якого малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що позивач разом з відповідачем не проживає та спільного господарства не веде, будь-які шлюбні стосунки між сторонами припинено, у них різні погляди на сімейне, спільне життя, взаємні права і обов`язки, а також вони втратили почуття взаємної любові та підтримки. У зв`язку з цим вважає, що збереження шлюбу і примирення між сторонами не є можливим. З огляду на вказане, просить позов задовольнити. Ухвалою від 27 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 13 грудня 2023 року судом отримано заяву відповідача, яка нею особисто підписана та скерована засобами поштового зв`язку, згідно мотивів якої позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти розірвання шлюбу, просила проводити розгляд справи у її відсутності. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 червня 1996 року, який зареєстрований Давидівською сільською радою Пустомитівського району, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 03 жовтня 2003 року, актовий запис № 9. Позивачем та відповідачем не заперечуються факти їх окремого проживання, відсутність малолітніх або неповнолітніх дітей, а також те, що сторони мають намір розірвати шлюб. Представником позивача у позовній заяві не наводяться жодні мотиви наявності спору між сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.106 СК України визначено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. З врахуванням поданої [PERSON] через представника позовної заяви про розірвання шлюбу, а також заяви про визнання позову відповідачем [PERSON] , вбачається можливість розірвання ними шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, а також відсутність між ними спору, який є необхідною передумовою звернення з позовом до суду. Сторони не наводять жодних фактичних обставин, які б свідчили про існування між сторонами спору і неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В постанові Верховного Суду у справі № 910/5958/20 від 29 серпня 2023 року вказано, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених фактів суд констатує, що у даній справі відсутні порушення прав позивача, оскільки таким заявлена вимога про розірвання шлюбу, а відповідачем визнано таку, спільні малолітні або неповнолітні діти відсутні, мотиви позовної заяви не відображають жодного спору між ними. Крім цього, в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 у справі № 910/6091/19 також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до жодної оцінки доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed