Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 312112797. За договором факторингу №28/1118-01, укладеним 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», та додатковою угодою №26 від 31.12.2020 до цього договору, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 312112797. Між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем 20.10.2022 укладено Договір факторингу №20102022. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 31\~763,64 грн, з яких 7\~997,77 грн - розмір заборгованості за основною сумою боргу; 23\~765,87 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 30.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №11362-10/2020. За договором факторингу №11082021, укладеним 11.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №11362-10/2020 у розмірі 11\~200,00 грн, з яких 4\~000,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 7\~200,00 грн - розмір заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідач був повідомлений про заміну кредиторів, однак не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора за кредитним договором №312112797 та лише здійснив 13.04.2022 одноразовий платіж у розмірі 4000,00 грн для погашення існуючої заборгованості за кредитним договором №11362-10/2020. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №312112797 у розмірі 31\~763,64 грн, та заборгованість за кредитним договором №11362-10/2020 у розмірі 7200,00 грн. Також позивач просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8\~ст.178ЦПК\~України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.\~7, ч. 2 ст. 247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Стосовно кредитного договору від 19.07.2020 №312112797 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір №\~312112797, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 2\~100,00 грн строком на 20 днів від дати отримання кредиту позичальником, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі. У пункті 4.18 зазначено, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (а.с. 9-10). При цьому суд звертає увагу, що договір не містить умов, які б визначали строк та порядок надання позичальнику кредитних коштів, лише з пункту 3 додатку №1 до договору «Графік розрахунків» вбачається, що кредит може бути наданий позичальнику не в день укладення Договору (а.с. 10 зворот). Зазначено, що «Графік розрахунків» підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором (а.с. 10 зворот). Також позивач надав суду копії додаткових угод до кредитного договору №312112797 від 19.07.2020, 19.07.2020, 20.07.2020, 20.07.2020, 08.08.2020, 08.09.2020, 09.11.2020, 09.12.2020, 09.12.2020, у яких мова йде про збільшення розміру кредиту, збільшення строку кредитування (а.с. 11- 15). Однак жодна з указаних додаткових угод не підписана сторонами і за текстом цих угод не зазначено, що вони підписані за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, тому ці докази суд відхиляє та до уваги не бере. За таких обставин суд виснує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що за цим договором відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2\~100,00 грн. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що за договором факторингу від\~28.11.2018 №\~28/1118-01, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №312112797. Однак позивач не надав суду вказаного договору факторингу чи його копії на підтвердження укладення такого договору, що унеможливлює встановлення судом цієї обставини. Позивач надав суду додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу від\~28.11.2018 №\~28/1118-01, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до умов цієї додаткової угоди за договором факторингу від\~28.11.2018 №\~28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як клієнт, зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон плюс», як фактору, права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором ( а.с. 19-21). Згідно з пунктом 4.1 договору наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Позивач не надав суду ні Реєстр прав вимоги, ні договір факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01. За таких обставин суд вважає не доведеним твердження позивача, що за договором факторингу від 28.11.2018 №\~28/1118-01 до ТОВ «Таліон плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №312112797. Позивач стверджує, що у подальшому 20.09.2022 між позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як клієнтом, було укладено ще один договір факторингу - №20102022, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №312112797. Згідно з ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За відсутності у матеріалах справи договору факторингу від 28/1118-01 №\~28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», суд позбавлений можливості перевірити законність укладення наступного відступлення права вимоги за договором факторингу №20102022. Нова ж редакція договору факторингу, викладена у додатковій угоді №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не надає ТОВ «Таліон плюс» права здійснювати наступне відступлення права грошової вимоги третій особі. Однак, з договору факторингу № 20102022, укладеного 20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як клієнтом, вбачається, що клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 22-23). Згідно з п. 4.1 цього договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог по формі, встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до п. 12 договору серед переліку додатків до договору вказано п`ять додатків, серед них Додаток №1 - форма Реєстру прав вимог. Жоден із цих вказаних додатків до суду позивачем не наданий, що позбавляє суд можливості встановити чи відповідає наданий витяг з Реєстру прав вимоги №2 (а.с. 24) формі, встановленій у додатку №1 до договору. Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір факторингу № 20102022 надано позивачем суду не в повному обсязі, а вибірково надано сторінки, на яких вказано умови договору з п.1.1 до п. 2.3, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці викладено п. 11.9. При цьому наявна в справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка в тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 22-23). У пункті 1.7. Договору факторингу № 20102022 зазначено «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, що підлягають передачі Первісним кредитором Клієнту на умовах договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Серед документів зазначаються - платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, за наявності та за окремим запитом Фактора; детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги, за окремим запитом Фактора. Позивач не надає суду платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, Детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором за кожним платіжним періодом та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору до дати відступлення права вимоги. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надає суду витяг з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, згідно з яким загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №312112797 становить 31\~763,64 грн, з них заборгованість за основним боргом 7\~997,77 грн, заборгованість за відсотками - 23\~765,87 грн (а.с. 24). Також відповідач надає розрахунок заборгованості за цим кредитним договором №312112797 за період з 06.03.2023 до 31.08.2023, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 25). Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи заборгованість відповідача за кредитним договором №312112797 від 19.07.2020 виникла до 06.03.2023 і суд повинен переконатися у наявності підстав для її нарахування. Однак позивач не надав суду доказів щодо виникнення цієї заборгованості відповідача та методики її розрахунку. Стосовно кредитного договору від 30.10.2020 №11362-10/2020 суд зазначає таке. Позивач надав суду Договір про надання фінансового кредиту №11362-10/2020 від 30.10.2020, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надає відповідачу кредит у розмірі 4\~000,00 грн строком на 30 днів до 28.11.2020 під 547,5% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 1,50 % на добу(а.с. 30-31). Згідно з пунктом 1.5 цього договору датою укладення Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта (а.с. 30). Матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок. 14.12.2020 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 про продовження строку дії договору на термін 30 днів, тобто до 13.01.2021. 11.08.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», як клієнтом, було укладено договір факторингу №11082021, згідно з яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Згідно з п. 1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком №2. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Цей Договір факторингу №18012022 позивач також надав суду не в повному обсязі, а вибірково. При цьому надана копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка, у тому числі, складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 34-35). Договір факторингу №11082021 містить визначення терміну «Документи» - це оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості (а.с. 34). Позивач надав витяг з Реєстру боржників №1 до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено відповідача [PERSON] як боржника, вказано номер кредитного договору - № 11362-10/2020, розмір заборгованості за основною сумою боргу 4\~000,00 грн, за відсотками - 3200,00 грн, загальний розмір заборгованості 11\~200,00 грн. З даного документа є незрозумілим чому сума заборгованості разом зазначена як 11200,00 грн, якщо 4\~000,00 грн + 3\~200,00 грн = 7\~200,00 грн (а.с. 37). Позивач надав копію акта прийому-передачі Реєстру боржників від 11.08.2021. Суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає ця надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу у додатку 2, так як додаток 2, який є невід`ємною частиною договору, позивач суду не надав. Копія наданого Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 11.08.2021 не є копією з оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований, що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 36). У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. Позивач також надав розрахунок заборгованості за кредитним договором від 30.10.2020 №\~11362-10/2020 за період з 11.08.2021 до 31.08.2023, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 38). Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, його повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Суд дійшов висновку, що надані представником позивача розрахунки заборгованості за кредитними договорами від 19.07.2020 №312112797 та від 30.10.2020 №\~11362-10/2020 не є первинними документами, оскільки не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами від 19.07.2020 №312112797 та від 30.10.2020 №11362-10/2020 не можна вважати допустимими доказами наявності заборгованості. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2)\~чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3)\~який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4)\~чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини. Таким чином, як було вказано вище, позивач взагалі не надав доказів того, що первісні кредитори ТОВ «ФК «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ» ФК «Інвеструм» за кредитними договорами від 19.07.2020 №312112797 та від 30.10.2020 №11362-10/2020 надавали відповідачу кредитні кошти. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8\~ст.83ЦПК\~України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3\~ст.367ЦПК України\~докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44\~ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №312112797 у розмірі 31763,64 грн, та заборгованості за кредитним договором №11362-10/2020 у розмірі 7200,00 грн, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed