Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, в якому вказав, що являється батьком відповідача, в 2022 році йому була встановлена друга група інвалідності, фізична праця йому протипоказана, його дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, харчування, проживання. Відповідач добровільно допомоги не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу, оскільки є особою працедатного віку. Просив стягувати з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи ( ухвалу про відкриття провадження отримав 01.11.2023 року), відзив на позов та інших заяв. заперечень не подав. Дослідивши подані позивачем докази та проаналізувавши їх в сукупності, судом встановлено наступне: Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1, 3 ст.172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою ст.204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи встановлено, що позивач по справі [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , є інвалідом 2 групи, отримує пенсію по інвалідності, однак доказів щодо її розміру до позовної заяви не додано. Позивач обґрунтував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує незначну пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітній син. На сьогоднішній день його син не допомагає йому матеріально, не забезпечує його всім необхідним для нормального проживання. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-IX установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році, зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2023 року по 31.12.2023 року -2093 гривні. Однак, позивачем довідку про розмір пенсії суду не надано, тобто встановити, який розмір пенсії отримує позивач неможливо, тому суд вважає, що на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що розмір отримуваної ним пенсії не забезпечує його основні потреби, в зв`язку з чим він потребує сторонньої матеріальної допомоги.

Outcome: dismissed