Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 01.06.2018 Знам`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №37. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він з [PERSON] перебуває в шлюбі з 01.06.2018. Від подружніх стосунків спільних дітей не мають, однак у 2018 році ним усиновлено доньку відповідачки. Протягом останнього року стосунки з відповідачкою погіршилися, внаслідок чого між ними склалися неприязні стосунки. На даний час шлюбні відносини фактично припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на життя та сімейні обов`язки, шлюб існує формально, вони проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Урсаленко О.М. подавсуду заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, набуте в шлюбі. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 01.06.2018 Знам`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за актовим записом №37. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.07.2018 повторно, [PERSON] народилася [INFO] і сторони записані її батьками.Подружні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально, примирення позивач не бажає, а відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до статей 105 та 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, а відповідачка не заперечує щодо його розірвання, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. Відповідачка клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подала. На підтвердження понесених витрат позивачем до позову долучені: ордер серії ВА №1051130 від 10.11.2023 адвоката Урсаленка О.М. на представництво інтересів позивача, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №303 від 10.11.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №279/Н; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (компенсаційних витрат на правову допомогу), який є додатком до договору №303 від 10.11.2023. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем до матеріалів справи не долучено договір про надання правової допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг, тому суд вважає за необхідне відмовити у відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачкою до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у розмірі 536 грн 80 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 536 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved