Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позовна заява [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання права на приватизацію житлового приміщення без надання ордеру подана до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 23.08.2023. Позов мотивований тим, що [PERSON] є квартиронаймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрована та проживає в за цією адресою. На теперішній час вищевказана квартира не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя. 25.07.2023 позивач звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району із заявою щодо проведення приватизації квартири [ADDRESS] , однак, листом голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.08.2023 № С-556-866 у проведені приватизації було відмовлено. У приватизації їй було відмовлено через відсутність оригіналу ордеру. Вважає, що така відмова є незаконною, оскільки порушує її право на отримання житла у власність. За архівною довідкою № 06- 07/с-462 від 09.06.2022 підтверджено, що квартира [ADDRESS] була надана згідно рішенню виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих № 219 від 24.07.1975 на [PERSON] , як члена сім`ї її чоловіка, [PERSON] . 30.08.2023 ухвалою суду прийнято до провадження вищевказану справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.10.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Відповідачем відзиву не подавалось. 06.11.2023 подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, прийняти рішення на розсуд суду. Позивач також просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] з 03.11.1975 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 04-28/7-1145 Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, копією паспорта (а.с.15-18). Рішенням виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих № 219 від 24.07.1975 затверджено рішення сумісного засідання адміністрації та заводського комітету профкому від 07.07.1975 про надання квартир працівникам Запорізького дослідно-експериментального заводу, що підтверджується копією рішення та довідкою державного архіву Запорізької області № Р-2892 (а.с.9). Згідно архівного витягу № 06- 07/с-462 від 09.06.2022 надано додаток до рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих № 219 від 24.07.1975, затверджений список №2 працівників Запорізького дослідно-експериментального заводу яким надавалося житло за адресою: [ADDRESS] , а саме, [PERSON] та його сім`ї, до складу якої входили його дружина [PERSON] , 1947 р.н., та син [PERSON] , 1970 р.н. (а.с.7-8). Для реалізації свого права на приватизацію як особа, що має право користування квартирою, 25.07.2023 позивач звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району із заявою щодо проведення приватизації квартири [ADDRESS] , однак, листом голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.08.2023 № С-556-866 у проведені приватизації було відмовлено через відсутність оригіналу ордеру. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17). Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. У статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ч.2 ст.107 ЖК України). Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.ч.10, 11, ст.8 цього Закону). Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц вказано, що: «у частині десятій статті 8 Закону № 2482-XII закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII). Згідно з п. 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Разом з тим чинний ЖК УРСР не вимагає від наймача отримання іншого ордера з урахуванням природи останнього як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується. У зв`язку з тим що позивачка вселилася у житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 1975 року) добросовісно використовує квартиру як єдине житло, несе витрати з її утримання, законність її проживання ніким не оспорена, іншого житла вона не має, тому приходить до висновку про захист її житлових прав. У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1, 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). Позивачем доведено факт набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем, була вселена у спірну квартиру як член сім`ї наймача, була вказана у ордері на вселення, і набула рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. У справі суд робить висновок, що вимога позивачки про визнання права щодо приватизації квартири є належним способом захисту, оскільки порушення її прав відбулося у формі відмови відповідача у здійсненні нею права на приватизацію житлового приміщення. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, до яких відноситься відсутність у особи права на приватизацію, заборона приватизації відповідного житлового приміщення; у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача; зі зміною власника житлового фонду і категорії житла його статус як службового втрачається; закон не вимагає від особи, яка уже вселилася у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується, отримання окремого ордера як підстави для вселення в житлове приміщення. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з вимогами ч,1 ст.8 цього ж Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких, знаходиться державний житловий фонд. Частиною 4 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створені органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства), а частиною третьою цієї статті Закону встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках), здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири, будинку, кімнати в гуртожитку. Відповідно до п.4, п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність громадян на підставі заяви та документів, передбачених п.18 цього ж Положення, а саме: довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копії ордеру про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитках); документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копії документу, що підтверджує право на пільгові умови; заяви-згоди тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах. Згідно з п. 19 цього Положення, відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюються згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підставі (організації) по обслуговуванню житла. Підстави для відмови у приватизації житла передбачені частиною другою ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (будинки) віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках. Розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Outcome: approved