Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові позивач зазначила про те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі до 24.04.2014. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання позивача та відповідача син [PERSON] залишився проживати з позивачем і до даного часу перебуває на її утриманні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно, починаючи з 20.02.2014 до досягнення дитиною повноліття. Участі в додаткових витратах на дитину відповідач взагалі не бере, індексація аліментів державним виконавцем також жодного разу не проводилась. Потреби дитини з часом значно зросли, і позивач не може сама належним чином забезпечити дитину. Аліменти, які відповідач зобов`язаний сплачувати на дитину за виконавчим листом, є на даний час недостатньою допомогою для утримання дитини. Суд, приймаючи рішення про стягнення аліментів в розмірі 400,00 гривень на місяць виходив із того, що згідно діючого на той час сімейного законодавства мінімальний розмір аліментів на дитину мав становити не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і сума 400 грн. відповідала цим вимогам законодавства на той час. Однак, з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної дитини відбулись зміни в законодавстві, яке регулює аліментні відносини і аліменти не можуть бути меншими за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, значно зріс сам прожитковий мінімум. Відповідач є молодою, працездатною людиною. Він може працювати та отримувати достатнього розміру доходи. Також він в достатній мірі забезпечений житлом за місцем паспортної реєстрації. Інших утриманців у відповідача немає. Тому, відповідач в змозі сплачувати аліменти в значно більшому розмірі, ніж 400, 00 гривень на місяць, які визначені судом. Враховуючи вище викладене, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014, стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 08.08.2023 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 25.09.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/8 частки від всіх його доходів. Відзив аргументований тим, що відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області по справі № 153/146/18 від 15.03.2018 з відповідача стягуються на користь неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі 1000,00 гривень щомісячно, а також відповідно відкрито виконавче провадження від 18.04.2018. Також зазначає, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , якому він також сплачує аліменти. В разі якщо буде поставлено рішення про стягнення з нього 1/4 частки від всіх доходів, в нього не залишиться засобів на існування, адже на його утриманні перебувають також і не повнолітні батьки. Відповідач не працює, перебивається сезонними роботами. Він намагається належно сплачувати аліменти своїм дітям, а в разі їх збільшення в нього не залишаться кошти на прожиття. Регулярного доходу не має. Зазначає, що не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання своїх дітей та сплати аліментів. Стосовно стягнення з нього коштів на оплату професійної правничої допомоги заперечив, адже до позовної заяви не було долучено жодного договору та квитанції про оплату коштів за відповідну роботу. 28.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач просила відхилити відзив, оскільки більшість доводів, наведених в ньому є недоречними і такими, що не мають значення для розгляду справи, тим більш, що повністю збудовані на безпідставних, неправдивих відомостях. Відповідач зазначає, що він є непрацюючим і перебивається сезонними роботами. Однак, це свідчить лише про небажання відповідача працювати та належним чином утримувати себе та своїх дітей. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягувати аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014 було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/3322/14-ц від 24.04.2014, зокрема, стягнуто з [PERSON] , [INFO] (громадянина України, проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.02.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Також судом встановлено, що на утриманні [PERSON] також перебуває неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , і відповідно до виконавчого листа № 153/146/18, виданого 17.04.2018 Ямпільським районним судом Вінницької області, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1 000, 00 гривень, щомісячно, починаючи з 07.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитну. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Судом враховано прожитковий мінімум для дітей, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік». Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, в даному випадку, розмір аліментів, визначених Вінницьким міським судом Вінницької області 24.04.2014, з урахуванням того, що батьки мають рівні обов`язки по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, на сьогоднішній день не може забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини навіть на мінімальному рівні. Судом прийнято до уваги, що позивач просить змінити розмір аліментів через зміни в законодавстві України, а не через покращення матеріального становища відповідача. 17.05.2017 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким встановлено новий мінімальний рівень аліментів. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 192 ЦПК України, прийняття Верховною Радою України рішення щодо внесення змін до законодавства в частині встановлення нового мінімального рівня аліментів слід розглядати тим випадком, що дозволяє звернутися до суду щодо зміни їх розміру. Тому, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визначивши аліменти в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, але не менше встановленого мінімального розміру, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідача на те, що він ніде не працює, перебивається сезонними роботами, то вбачається доцільним підкреслити, що батько дитини має реальну можливість заробляти визначені судовим рішенням необхідні кошти для утримання своєї дитини. Посилання відповідача на скрутне особисте матеріальне становище, не є тими підставами, які тягнуть не виконання обов`язку утримання дитини та не може і не повинно ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власної дитини. Батько має шукати способи виконання обов`язку, а не причини, з яких він не здатен сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Із змісту п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2003 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів, аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.\~\~ Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 1 073,60 гривень та на користь позивача 4\~500, 00 гривень витрат по оплаті професійної правничої допомоги, які документально підтверджені.

Outcome: approved