Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що між позивачкою та відповідачем у справі був зареєстрований шлюб, від якого мають малолітню дитину, яка проживає разом з позивачкою. Рішенням Арцизького районного суду від 10 жовтня 2012 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання вказаної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 05 липня 2012 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] , на підставі якого видано виконавчий лист, який було пред`явлено позивачкою до виконавчої служби, однак за заявою позивачки постановою державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колтуклу С.С. № 35739621 від 16 жовтня 2018 року вказаний виконавчий документ було повернуто позивачці, яка є стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні. Позивачка зазначає, що малолітня дитина навчається в Одеському ліцеї № 92 Одеської міської ради, що потребує додаткових витрат на підручники та канцелярію, з дня свого народження періодично, на протязі останніх років проходить профілактичне лікування з неврологічного захворювання, що потребує додаткових витрат на лікування та підтримку здоров`я дитини, та в даному віці дитини виникає більший спектр потреб, які прямо впливають на її повноцінний розвиток. Окрім того, позивачка вказує на те, що на її утриманні перебуває ще одна дитина, яку вона народила у 2017 році. Посилаючись на вищезазначене, у позивачки виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів, які стягуються з відповідача, оскільки на даний час дитина потребує більшого догляду та матеріального утримання з урахуванням її віку та істотним збільшенням споживчих цін, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, внаслідок чого позивачка вважає за необхідне змінити розмір стягуваних на її користь аліментів на утримання дитини за рішенням суду та стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, але до суду від представника позивачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про причини невручення судових повісток, в яких є позначки «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачу належним чином, однак у судове засідання, призначене на 21 грудня 2023 року о 10 год. 00 хв., повторно не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не подавав, про причини неявки суд також не повідомив. Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявок відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 11 квітня 2023 року, тобто з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивачки, що викладена у його заяві, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані позивачкою письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батька утримувати малолітню дитину, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 квітня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, малолітня [PERSON] народилась [INFO] , її батьком зазначений [PERSON] , відповідач у справі, матір`ю [PERSON] (а. с. 4, 5, 6), позивачка у справі, яка в подальшому у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 11). Відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 09 серпня 2012 року між [PERSON] , позивачкою у справі, та [PERSON] , відповідачем у справі, розірвано шлюб, зареєстрований 02 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 100 (а. с. 27). Згідно з\~рішенням Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 10\~жовтня 2012\~року вирішено\~стягувати зі\~ [PERSON] ,\~відповідача у\~справі,\~на користь\~ [PERSON] ,\~позивачки у\~справі,\~аліменти на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання позову, тобто з 05 липня 2012 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] , на підставі якого Арцизьким районним судом Одеської області видано виконавчий лист № 1502/1776/2012 від 10 жовтня 2012 року (а. с. 9, 28). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 35739621 від 16 жовтня 2018 року, виданої державним виконавцем Арцизького районного управління відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колтуклу С.С., зазначений вище виконавчий лист було повернуто [PERSON] , позивачці у справі, за її заявою із зазначенням про відсутність у [PERSON] , відповідача у справі, заборгованості зі сплати аліментів станом на момент повернення виконавчого документу (а. с. 8). Як вбачається з довідки № 23/01-01 від 23 січня 2023 року, виданої організацією співвласників багатоквартирного будинку «Вертикаль», малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Згідно з довідкою № 27 від 24 січня 2023 року, виданою Одеським ліцеєм № 92 Одеської міської ради, малолітня дитина [PERSON] навчається у 7-Д класі вказаного навчального закладу (а. с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 2017 року, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , позивачка у справі, є матір`ю ще однієї дитини - малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а. с. 12). Як вбачається з висновку лікаря вищої категорії Одеської обласної дитячої клінічної лікарні Боярської Е.С. від 27 серпня 2020 року, консультативного висновку спеціаліста лікаря-консультанта [PERSON] від 21 вересня 2020 року, діагностичних висновків реоенцефалографічних досліджень від 27 серпня 2020 року, 25 січня 2021 року, малолітній [PERSON] встановлено діагноз «Гіпертензійно-лінкворний синдром. Розширення обох бокових шлуночків мозку», що також підтверджується довідками, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Дитячий консультативно-діагностичний центр» Одеської міської ради та графіками лікування дитини (а. с. 14-26). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Основним правовим питанням, яке постало перед судами у розглядуваній справі є те, чи може погіршення стану здоров`я дитини бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання. Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/19. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, стан здоров`я дитини (пункт 1 частини 1 статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21 (провадження № 61-5920св22). Враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] вже на момент стягнення аліментів мала певні захворювання, що підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, медичними документи, які свідчать про те, що після видачі Арцизьким районним судом Одеської області у справі № 1502/1776/2012 виконавчого листа від 10 жовтня 2012 року про стягнення аліментів, стан здоров`я дитини істотно погіршився, внаслідок чого на підставі висновків лікарів дитині встановлено діагноз «Гіпертензійно-лінкворний синдром. Розширення обох бокових шлуночків мозку» (а. с. 22). Таким чином, погіршення стану здоров`я малолітньої дитини [PERSON] після стягнення аліментів не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом здоров`я організму. Судом встановлено, що стан здоров`я дитини погіршився, матеріальний та сімейний стан позивачки змінився, оскільки позивачка народила ще одну дитину, яка також знаходиться на її утриманні. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене,\~приймаючи до\~уваги погіршення\~стану здоров`я\~дитини,\~погіршення майнового\~стану та\~зміну сімейного\~стану позивачки,\~обов`язок відповідача\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття,\~оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позову про\~зміну розміру\~аліментів,\~стягнутих виконавчим\~листом №\~1502/1776/2012\~від 10\~жовтня 2012\~року,\~виданим Арцизьким\~районним судом\~Одеської області,\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~500,00\~грн.\~щомісячно,\~з індексацією\~відповідно до\~закону, починаючи з 05 липня 2012 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] , шляхом визначення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою. Позивачка не надала суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 4500,00 грн. на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття, чим не виконала вимоги статей 12, 81 ЦПК України. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] про збільшення розміру аліментів. У зв`язку з поверненням позивачці зазначеного вище виконавчого листа, яким з відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на утримання їх спільної дитини, суд не вбачає підстав для відкликання з виконання зазначеного виконавчого листа. Суд зазначає, що вказане рішення не є перешкодою для застосування в подальшому положень статті 192 СК України, а тому в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за заявою вказаних осіб визначений розмір аліментів даним рішенням може бути змінений. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Беручи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, звернулася до Суворовського районного суду міста Одеси із зазначеним позовом 05 лютого 2023 року, на підставі статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог позивачки про збільшення розміру аліментів до досягнення дитиною повноліття. Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2017 року кількість суддів в Арцизькому районному суді Одеської області зменшилася з 5 до 1), щодо яких має здійснюватися автоматизований розподіл справ, навантаження на одного суддю виходить за межі фізичних можливостей. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і, зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу. У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також, щоб судді могли ефективно працювати. Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним рівнем навантаження, яке утворилося на суддю, яка одна замість п`яти суддів здійснює правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України. На підставі статей 141, 180-182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial