Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Юдіну Н. М. звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, [INFO] помер [PERSON] , та після смерті якого відкрилась спадщина. За життя, а саме 14 червня 2012 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Тихоновою П. П., відповідно до змісту якого все своє майно, де б таке не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде належати йому на день смерті і на що він, згідно з законом, буде мати право, заповів в рівних частках синові - [PERSON] , та їй, як донці, тобто вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом, вона 20 березня 2023 року звернулась до Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] звернувся на адресу нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на її користь, однак державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку пропуском нею строків, установлених ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, крім того причиною відмови зазначено також те, що заповідач зробив заповідальне розпорядження на ім`я [PERSON] , при цьому зазначив родинні відносини з нею, а саме заповідав своє майно на користь доньки, однак документи, що посвідчують родинний зв`язок із спадкодавцем до нотаріальної контори надано не було, у зв`язку із чи нотаріусом було рекомендовано їй звернутись до суду для вирішення цього питання. Пояснила, що дійсно, у встановлений законом строк, який з урахуванням часу відкриття спадщини та постанови Кабінету Міністрів України № 164 від28 лютого 2022 року - становить до 28 лютого 2023 року, вона не зверталась до нотаріуса через військову агресію проти України, що пов`язано із перебоями електропостачання, численними повітряними тривогами, періодичну відсутність доступу до реєстрів, проблем зі зв`язком і транспортом. Додатково зазначила, що пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] є незначним та становить всього 20 календарних днів після граничних термінів вчинення такої дії, при цьому зазначила, що спадкодавець є її вітчимом, а також те, що необхідність документального підтвердження родинного зв`язку із спадкодавцем при спадкуванні за заповітом в порядку ст. 1235 ЦК України не вимагається, а тому позивач вважає, що пропуск нею строку звернення до нотаріуса обумовлений об`єктивними, непереборними обставинами. У зв`язку з чим, позивач звертається до суду з метою захисту своїх спадкових прав та просить: -визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном 3 місяці з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили; - визнати, що заповіт [PERSON] , складений відносно [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] ), незважаючи на відсутність родинних відносин між нею та заповідачем [PERSON] і вирішити питання стосовно судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 31 березня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків (а.с. 26). 16 травня 2023 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надавши всі належним чином засвідчені копії письмових доказів для направлення відповідачеві та третій особі (а.с. 29). Ухвалою судді від 17 травня 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою було відповідачеві та третій особі строки для подання відзиву на позовну заяву, а також письмових пояснень (а.с. 30). Ухвалою суду від 05 липня 2023 року постановлено про задоволення заяви позивача про витребування доказів, а саме належним чином засвідченої копії спадкової справи, відкритої після смерті спадкодавця (а.с. 38). Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 56). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. У судове засідання представник третьої особи - Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 47). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 13). 24 листопада 1990 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 листопада 1990 року, і наданим суду в засвідченій представником позивача копії (а.с. 14). Разом з тим, судом установлено, що 18 січня 1991 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії IІІ-ВЛ № 335820 від 18 січня 1991 року, і наданим суду в засвідченій представником позивача копії (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, про що 07 квітня 2022 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис за № 767, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 квітня 2022 року, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 16). Крім того, установлено, що [INFO] в м. Новомосковськ Дніпропетровської області помер [PERSON] , про що 02 травня 2022 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис за № 950, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2022 року, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 17). За життя, а саме 14 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Тихоновою П. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1238, відповідно до змісту якого все своє майно, де б таке не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде належати йому на день смерті і на що він, згідно з законом, буде мати право, заповів в рівних частках синові - [PERSON] , [INFO] , та донці [PERSON] , [INFO] (а.с. 18, 54 зворот). З метою оформлення своїх спадкових прав, 20 березня 2023 року позивач [PERSON] звернулась на адресу Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , [INFO] , інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] 20 березня 2023 року звернувся із заявою про відмову від спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 50, 51). Листом державного нотаріуса Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л. П. стосовно видачі спадщини № 305/02-14 від 20 березня 2023 року,позивача було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальної дії у зв`язку пропуском нею строків, установлених ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, крім того, зазначено також те, що заповідач зробив заповідальне розпорядження на ім`я [PERSON] , при цьому зазначив родинні відносини з нею, а саме заповідав своє майно на користь доньки, однак документи, що посвідчують родинний зв`язок із спадкодавцем до нотаріальної контори надано не було, у зв`язку із чи нотаріусом було рекомендовано їй звернутись до суду для вирішення цього питання (а.с. 55). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28 лютого 2022 року "Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", було установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Частиною 1 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1269 ЦК України установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією зазначеної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абз. 1, 3, 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини. Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що у позивача були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пов`язано із введеним на території України спеціальним періодом - періодом воєнного стану, а тому остання з поважної причини пропустила строк для прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України. Доводи, викладені позивачем у позові розцінюються судом, як об`єктивні, поважні причини, пов`язані з істотними для позивача труднощами на вчинення такої дії. Ураховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , з поважних причин і є підстави для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, позивачеві належить визначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права ; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем [PERSON] , окрім вимоги про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заявлено вимогу про визначення, що заповіт заповідача [PERSON] складений саме відносно неї, незважаючи на відсутність родинних відносин між нею та заповідачем. Суд акцентує увагу позивача на те, що відповідно до змісту заповіту [PERSON] , який останній склав 14 червня 2012 року, та який посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Тихоновою П. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1238, заповідач зробив заповідальне розпорядження, в тому числі, й на користь доньки [PERSON] , [INFO] , що не відповідає даті народження позивача - [PERSON] , зазначеному в свідоцтві про її народження та в паспорті громадянина України, як " [INFO] " (а.с. 10-12, 13). Слід зауважити, що Главою 6 ЦПК України установлено порядок, спосіб, процедуру та особливості розгляду судом заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, відповідно до ч. 1-3 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачеві в задоволенні позову в цій частині через обрання позивачем неналежного способу захисту її цивільних прав та інтересів. Разом з тим, суд роз`яснює, що належним способом захисту прав позивача буде звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку, визначеному ст. 315 ЦПК України, а саме щодо встановлення факту належності позивачеві правовстановлюючого документа (заповіту). Разом з тим, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати. В тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. Крім того, позивачем не надано доказів понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, визначених ст. 137 ЦПК України, а тому в компенсації таких витрат з відповідача, які заявлені позивачем до стягнення в розмірі 5 000,00 грн. належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial