Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 25.02.2019 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшов позов [PERSON] , за змістом якого, остання просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належними [PERSON] житловим будинком та земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом перенесення господарської будівлі для утримання худоби (сараю), компосховища та огорожі для утримання птиці від межі їх земельних ділянок на відстань не менше 15 метрів, та стягнути моральну шкоду із відповідача [PERSON] в розмірі 10000 грн. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2019 справа передана судді Васильчуку С.Ф. для розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 справа передана судді Бруховському Є.Б. для розгляду. 02.02.2022 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, зокрема, що тривалий час хворіє, тому худоби не тримає, лише курей, які ходять у загорожі в його дворі. Доказів забруднення води у криниці позивача не надано, ухилу земельної ділянки немає, позивач також утримує курей та собак. Розміщення будинків та площі прибудинкових територій не дозволяють перемістити сарай чи інші приміщення від межі домоволодінь. Заподіяння позивачу моральної шкоди не доведено. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 справа передана судді Збаражському О.М. для розгляду. Ухвалою суду справу прийнято до провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті з урахуванням поданих раніше матеріалів, судове засідання призначено на 25.05.2023. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін. 27.12.2023 у судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов, оскільки відповідачем при розміщенні сараю, де утримувались кури та близько 20 качок, компосховища та огорожі для утримання птиці порушено санітарні норми, після вживання води з колодязя вона та діти хворіли на кишкові інфекції, діарею, по дворі постійно був сморід, змушена брати воду у селі а не у своєму колодязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з мотивів, викладених у відзиві, та з урахуванням того, не доведено забруднення колодязя позивача саме через неправомірні дії відповідача та спричинення моральної шкоди, крім того упродовж 2023 року [PERSON] перебуває за межами України у зв`язку з лікуванням. В судовому засіданні 27.12.2023, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Згідно договору дарування від 08.05.2018, [PERSON] подарував та передав безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0700 га. кадастровий номер 1825655100:03:007:0222, що розташована по [ADDRESS] , та житловий будинок, що розташований за вказаною адресою (а.с.7). Відповідно до ухвали Черняхівського місцевого суду Житомирської області від 05.06.2002, затверджено укладену між сторонами мирову угоду, згідно якої [PERSON] 5 червня 2002 року сплачує [PERSON] 200 (двісті) грн. моральної шкоди, переносить загорожу для утримання птиці в межах санітарних норм від належного їй будинку і колодязя, розташованих в [ADDRESS] , до 8 червня 2002 року та зобов`язується не чинити їй перешкод в користуванні будинком, а [PERSON] відмовляється від позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 700 (сімсот) грн (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2018, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв.м, складовими частинами якого є літня кухня, гараж, сарай, вбиральня, огорожа, колодязь (а.с.11, 126). Аналогічна інформація зазначена у технічному паспорті на будинок (а.с. 68-71). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2018, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка за кадастровим номером 1825655100:03:007:0222 площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] (а.с. 127). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2020, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 86,5 кв.м, складовими частинами якого є господарська будівля, гараж, навіс, вбиральня, колодязь, огорожа (а.с.60). Аналогічна інформація зазначена у технічному паспорті на будинок (а.с. 65-67). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.05.2020, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка за кадастровим номером 1825655100:03:007:0118 площею 0.1173 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а.с. 61, 62-64). Як вбачається з акту комісії Черняхівської селищної ради від 24.11.2018, встановлено, що за [PERSON] обліковується земельна ділянка за кадастровим номером 1825655100:03:007:0222 площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебуває у приватній власності в [ADDRESS] . За [PERSON] обліковується земельна ділянка за кадастровим номером 1825655100:03:007:0118 площею 0.1173 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебуває у приватній власності в [ADDRESS] . На присадибній земельній ділянці [PERSON] розміщені господарські будівлі на відстані 9,25м до колодязя [PERSON] , до вікон житлового будинку [PERSON] - 15,20м, компосховище на відстані до колодязя [PERSON] - 13,50м. На території [PERSON] побудована господарська будівля на відстані 10,90м до джерела водопостачання (свого колодязя). [PERSON] та [PERSON] порушено ДБН 360-92 п.3.31 та п.3.26, згідно яких дворову вбиральню і компосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараїв для худоби па відстані не менше 15м від житлових будинків та 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу ділянки. Відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15,0 м від вікон житлових будинків, в тому числі сусідніх садиб, сараї для утримання худоби та птиці не ближче 12 м. Комісією було запропоновано привести всі порушення до вимог правил ДБН 360-92 і ст. 103 Земельного кодексу України згідно чинного законодавства (а.с. 9). Зазначені об`єкти відображені на відповідних фототаблицях, наданих сторонами (а.с. 77-84, 92-93). Відповідно до протоколу дослідження питної води від 29.05.2019, місцем відбору проби є колодязь за адресою: смт Черняхів, вул. Некрасова, 114. Зразок води, що досліджений, не відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» за показником жорсткості та вмістом нітратів (а.с.35, 36). Як встановлено із відповіді на звернення [PERSON] , Черняхівська селищна рада 17.11.2021 повідомила, що відповідно до п.6.1.41 (таблиця 6.7) державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстані від артезіанських свердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати не менше 20м. Місце розташування водозабірних споруд повинно бути вверх по течії грунтових вод і вище по відношенню до розташування каналізаційних споруд. Майданчики для компосту, дворові вбиральні, сміттєзбірники, сховища для добрив необхідно розміщувати на відстані не менше, ніж 20м від житлових будинків та колодязів. Вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, що запобігають фільтрації стоків у грунт (а.с. 76). Згідно довідки Черняхівської селищної ради від 27.09.2023, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 125). Згідно довідок та повідомлень [PERSON] , він упродовж 2023 року перебував за межами України у зв`язку з лікуванням (а.с. 85-91, 113, 116-117, 123-124). Відповідно до відповіді на звернення [PERSON] , Черняхівська селищна рада повідомила, що під час комісійного виїзду 07.11.2023 при огляді земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на виявлення предмету порушення: господарства, що спричиняло б утворення нечистот, стоків та сторонніх неприємних запахів, газів; компосту; витоків, стоків з господарських будівель; ухилу земельної ділянки домоволодіння в сторону сусіднього домоволодіння за вказаною адресою, що могло б спричинити витік на його територію будь-яких стоків, нечистот у разі їх наявності, порушення не підтвердились (а.с. 138). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у господарстві [PERSON] дійсно у 2018-2019 роках перебували кури, кількість яких не знає, за будинком з правої сторони він не був. IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов - це позов про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном. Умовами його пред`явлення є наявність обставин, які свідчать, що позивач є власником речі; поведінка відповідача є протиправною; на момент пред`явлення позову протиправна поведінка має тривати і перешкоджати користуватися майном його власнику. За приписами ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканість особистого сімейного життя. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Згідно зі ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Як передбачено частинами другою, третьою статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.158 Земельного кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище. Згідно Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44 (далі - ДБН 360-92**) передбачено, що: відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. (пункт 3.25а*); відстань від житлового будинку та літньої кухні до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв. м, майданчику для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника повинна становити не менше 15 м (таблиця 3.2а); відстань від питного колодязя до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв. м, майданчику для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника повинна становити не менше 20 м (таблиця 3.2а); відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м (пункт 3.26); дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу ділянки (пункт 3.31). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Сторони є власниками суміжних земельних ділянок, на яких розташовані відповідні житлові будинки, господарські будівлі та споруди. Судом установлено порушення правил добросусідства зі сторони відповідача, розміщення ним господарської будівлі для утримання худоби (сараю), компосховища та огорожі для утримання птиці із порушенням п.3.31 та п.3.26 ДБН 360-92**, а саме розміщення господарської будівлі для утримання худоби (сараю) на відстані 9,25м до колодязя [PERSON] та 15.20м. до вікон житлового будинку [PERSON] , а також розміщення компосховища на відстані 13.50м. до колодязя [PERSON] , що підтверджується актом уповноваженої комісії Черняхівської селищної ради від 24.11.2018, тобто доказами, які в установленому порядку відповідачем не спростовані. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про неправильне розміщення господарської будівлі позивача, відсутність ухилу земельної ділянки та утримання позивачем курей та собак, оскільки уповноваженою комісією селищної ради встановлено порушення саме відповідачем п.3.31 та п.3.26 ДБН 360-92** щодо розміщення відповідачем сараю та компосховища. Не спростовують вказані висновки і відповіді Черняхівської селищної ради від 17.11.2021 та 07.11.2023 на звернення [PERSON] . Твердження представника відповідача, що доказів забруднення відповідачем води у криниці позивача не надано, спростовується протоколом дослідження питної води від 29.05.2019 з колодязя за адресою: [ADDRESS] , згідно якого зразок води, що досліджений, не відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» за вмістом нітратів. У справі доведено, що [PERSON] , встановивши на своїй земельній ділянці сарай та компосховище з порушенням п.3.31 та п.3.26 ДБН 360-92**, порушив права [PERSON] на вільне користування власною земельною ділянкою та житловим будинком, розташованим на ній. Представником відповідача в судовому засіданні наголошувалось, що порушення будівельних і санітарних норм щодо яких заявлено позов, були усунуті під час розгляду справи, оскільки відповідач тривалий час не проживає у [ADDRESS] та птиці не утримує, оскільки проходить лікування за межами України. Зазначене в сукупності із дослідженими доказами та відповідними фотокартками, наданими сторонами, підтверджує, що на час звернення позивача до суду із даним позовом встановлені порушення мали місце. Судом також враховано показання свідка [PERSON] про те, що у господарстві [PERSON] у [ADDRESS] дійсно у 2018-2019 роках перебували кури. Так, сам факт порушення відповідачем будівельних норм та санітарних правил при спорудженні сараю та компосховища, вказує про порушення права позивача на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту свого права позивач зверталася до органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів, однак її право не було захищено, що змусило її звернутись з вказаним позовом до суду. Крім того, про тривалість порушення будівельних норм та санітарних правил [PERSON] свідчить і ухвала Черняхівського місцевого суду Житомирської області від 05.06.2002 про затвердження укладеної між сторонами спору мирової угоди, згідно якої [PERSON] 5 червня 2002 року сплачує [PERSON] 200 (двісті) грн. моральної шкоди, переносить загорожу для утримання птиці в межах санітарних норм від належного їй будинку і колодязя, розташованих в [ADDRESS] . Необхідно зазначити, що за своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позивачем не доведено необхідності застосування такої крайньої міри впливу, як перенесення господарської будівлі для утримання худоби (сараю), а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Поряд з цим, слід зазначити, що одночасно із вирішенням питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав позивача шляхом застосування заходу впливу у вигляді перенесення господарської будівлі для утримання худоби (сараю), компосховища та огорожі для утримання птиці від межі їх земельних ділянок на відстань не менше 15 метрів, суд враховує принцип дотримання справедливого балансу при втручанні в право власності відповідача в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звертає увагу на наступне. В прецедентному праві Європейського суду з прав людини оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу. Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції. В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами. Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном. З урахуванням наведеного, а також меж та розмірів земельної ділянки відповідача (а.с.71), суд приходить до висновку, що вжиття заходів щодо перенесення відповідачем господарської будівлі для утримання худоби (сараю) від межі їх земельних ділянок на відстань не менше 15 метрів буде непропорційним втручанням у право власності [PERSON] на вказане майно, позивачем не доведено необхідності застосування такої крайньої міри впливу, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, оскільки положення п.3.31 та п.3.26 ДБН 360-92** передбачають розміщення відповідних господарських будівель та споруд відносно розміщених будинку та колодязя, а не від меж сусідніх земельних ділянок, тому суд зобов`язує [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належними [PERSON] житловим будинком та земельною ділянкою в [ADDRESS] , шляхом перенесення компосховища та огорожі для утримання птиці від її будинку та колодязя згідно санітарних та будівельних норм, що буде відповідати принципам законності та пропорційності. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 ст. 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Крім того, відповідно до приписів ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканість особистого сімейного життя. Також відповідно до п.1 рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) справа № 1-10/2004 від 01.12.2004 року, № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. У п.77 справи «Дземюк проти України» Європейський суд з прав людини вказав: як Суд зазначав у низці своїх рішень, скарги за статтею 8 Конвенції подавалися у різних випадках, коли висловлювалося занепокоєння щодо довкілля (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), заява № 55723/00, п. 68, ECHR 2005-IV). Проте для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та вищенаведене рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що достатньо негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя (див. рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії» (Ivan Atanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66). У зв`язку з цим Суд у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» ((Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя. Судом встановлено, що внаслідок допущених відповідачем порушень чиняться перешкоди позивачу у користуванні майном шляхом забруднення води у криниці, розповсюдження неприємних запахів та антисанітарії. [PERSON] зазнала душевних страждань у зв`язку із порушенням її прав та перешкоджанням у користуванні її майном. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». Оцінюючи характер, обсяг та ступінь моральних страждань, заподіяних позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, тривалість моральних страждань, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Pronina v. Ukraine, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial