Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначивши, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1999 належало 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири були [PERSON] та [PERSON] , які є його батьками. 12.09.2009 мати позивача [PERSON] подарувала йому належну їй 1/3 частину квартири. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину вищезазначеної квартири і позивач отримав у спадщину 1/9 частину квартири [ADDRESS] . З 1997 року позивач безперервно проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги. Після смерті батька він фактично зайняв усю квартиру, в тому числі і 2/9 її частини спадкоємців, які прийняли спадщину, але не користуються квартирою, не несуть витрати. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати за ним, [PERSON] право власності на 2/9 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 липня 2023 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином оформлену спадкову справу після [PERSON] , померлого [INFO] та закрито підготовче провадження по справі. У судовому засіданні адвокат Бардаченко Д.В. позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала по 1/3 її частини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1999. 12.09.2009 [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №1875. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №3877 від 30.05.2011. Після смерті [PERSON] . Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу на підставі заяви [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи, дослідженої у судовому засіданні, із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк також звернулися сини померлого [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України\~дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями її майна є, в тому числі, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які подали заяви про прийняття спадщини, проте не зареєстрували своє право у встановленому законом порядку та не відмовилися від права власності на відповідне нерухоме майно. Так, відповідно до положень частини 5\~ст. 1277 ЦК України\~спадщина не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою, в населених пунктах де нема нотаріуса,- відповідними органами місцевого самоврядування. Охорона спадкового майна триває від моменту, коли стало відомо про відсутність спадкоємців, неприйняття ними спадщини, і до визнання спадщини відумерлою та переходу її у власність органів місцевого самоврядування (ст. 1283 ЦК України). Оскільки 2/9 частин квартири [ADDRESS] є спадковим майном, яке внаслідок об`єктивних чинників не перейшло до спадкоємців, тому на думку суду відсутні такі обставини, які мають значення для справи, як - відкритість та добросовісність володіння чужим майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] на підставі ст.344 ЦК України. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed