Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач у поданому ним позові зазначає, що 27.02.2018 р. він і відповідач уклали попередній договір, за яким сторони взяли на себе зобов`язання до 31.12.20018 р. укласти договір купівлі-продажу квартири, яка утворитись в результаті реконструкції нежитлового приміщення - готелю, загальною площею 584,1 кв м., в [ADDRESS] , за яким позивач є покупцем, а відповідач продавцем. Ціна за квартиру становить 11000 дол. США, що еквівалентно 298100 грн., яка як аванс передана позивачем відповідачу. 26.12.2018 р. між сторонами укладений додатковий договір, за яким строк виконання зобов`язання змінено до 30.06.2020 р. включно. У подальшому строк виконання зобов`язання також змінювався додатковими договорами. Таким чином, останній термін виконання договору, за яким сторони повинні були прибути до нотаріуса та укласти Договір купівлі - продаж квартири - є 01.07.2023 р. Відповідно до умов п.7 попереднього договору у разі односторонньої відмови від відповідача від його виконання він зобов`язаний повернути отриманий аванс в сумі 298100 грн. та відшкодувати збитки в розмірі 298100 грн. Такий договір купівлі - продажу квартири не був укладений, інші договори про продовження терміну договору не укладались, у відповідача на праві власності відсутнє майно, яке б мало передаватись за основним договором. Відповідач аванс не повернув, збитки не сплатив, що свідчить про односторонню відмову відповідача від виконання зобов`язання. Відтак позивач, посилаючись на положення ст.ст. 628, 526, 635 ЦК, згідно з якими визначені сторонами умови договору є обов`язковими до виконання, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону. Сторона яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору. повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням. Тому позивач просить стягнути з відповідача аванс у розмірі 298100 грн. та збитки, визначені умовами попереднього договору в розмірі 298100 грн. Ухвалою судді від 11.09.2023 р. позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою суду від 08.11.2023 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання відповідач, будучи повідомленим про час розгляду справи не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не та клопотань не подав. Суд ухвалив розглядати справу за його відсутності. Позивач та його представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним. Додатково додали, що визначаючи розмір позовних вимог в частині стягнення збитків, завданих у результаті невиконання відповідачем умов попереднього договору, виходили з того, що такий розмір чітко визначений сторонами в договорі у фіксованому розмірі, і такі умов були погоджені сторонами. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Ст.ст. 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі обставини. Позивач та відповідач 27.02.2018 р. уклали попередній договір, посвідчений нотаріусом, згідно з яким сторони зобов`язуються до 31.12.2018 р. укласти договір купівлі - продажу квартири, яка має утворитись в процесі реконструкції нежитлового приміщення, готелю, загальною площею 584,1 кв м, що знаходиться на [ADDRESS] , далі - Основний договір. Договір посвідчений 27.02.2018 р. приватним нотаріусом Старовижівського районного нотаріального округу Бабич Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 118 (арк. спр. 15). Згідно з п. 2 Договору квартира відповідно до проекту реконструкції має знаходитись в першому під`їзді, на четвертому поверсі будинку під [ADDRESS] , складається з двох кімнат, має загальну площу 52 кв.м., та житлову - 37 кв.м. Ціна за квартиру встановлена сторонами в розмірі 298100 грн., що є еквівалентом суми 11000 дол. США на день укладення договору. В рахунок оплати за Основним договором позивач передав відповідачу аванс у розмірі 298100 грн. (п.4). Відповідач зобов`язався підготувати та отримати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору, прибути до нотаріуса для укладення Основного договору в день, визначений сторонами (п.5). Уразі односторонньої відмови відповідача від укладення Основного договору він зобов`язувався повернути позивачу отриманий аванс в розмірі 298100 грн., а також відшкодувати збитки позивачу в розмірі 298100 грн. (п.7). Додатковим договором від 26.12.2018 р., укладеним між сторонами, пункт 1 попереднього договору змінено викладено в такій редакції: сторони зобов`язуються до 30.06.2019 р. включно укласти договір купівлі - продажу квартири, вказаної в попередньому договорі (арк. спр.13). У подальшому Сторони неодноразово укладали додаткові договори, якими пункт 1 Попереднього договору змінювали в частині строку виконання основного договору, а саме: договором від 26.06.2019 р. змінено до 01.07.2020 р., договором від 26.06.2020 змінено до 01.07.2022 р., договором від 29.06.2022 - до 01.07.2023 р. (арк. спр. 14, 18, 12). Позивач 08.05.2023 р. та 01.06.2023 р. надсилав відповідачу повідомлення з пропозицією визначитись із датою укладення основного договору (арк. спр. 38- 42). Станом на день розгляду справи умови попереднього договору від 27.02.2018 р. не виконано, основного договору між сторонами не укладено. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач не прибув до суду, відзиву на позов не подав, доказів на спростування доводів позивача не надав. Відтак, суд бере до уваги пояснення позивача та надані ним доказів, та дійшов висновку, умови Попереднього договору від 27.02.2018 р. не виконані у зв`язку з відмовою відповідача від їх виконання, поважних причин невиконання не встановлено. При цьому, вирішуючи спір, суд враховує положення таких норми права. Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відносини з укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна регулюються ст. 635 ЦК України та параграфом 1 Глави 54 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із положеннями ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Для підтвердження укладення між сторонами попереднього договору, за яким у сторін виникають певні зобов`язання, цей договір має містити в собі предмет та інші істотні умови основного договору, а, також, попередній договір повинен укладатись в тій самій формі, в якій повинен укладатись основний договір. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Підписавши попередній договір сторони підтвердили факт передачі позивачем відповідачу коштів - авансу у сумі 298100 грн. З огляду на те, що Основний договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу грошова сума - аванс в розмірі 298100 грн. підлягає поверненню позивачу. Щодо вимог про стягнення збитків, суд враховує наступне. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначалось вище, в п.7 попереднього договору сторони погодили, що у разі односторонньої відмови відповідача від договору він повинен відшкодувати позивачу збитки. Суму збитків сторони визначили в розмірі 298100 грн. Суд доходить висновку, що виходячи з положень попереднього договору та ст.ст. 627, 629 ЦК саме таку обумовлену в договорі відповідальність мають нести сторони договору в випадку необґрунтованої односторонньої відмови від виконання попереднього договору. Суду не надано належних та допустимих доказів на спростування факту необґрунтованої відмови відповідача від укладення основного договору, а тому в силу вимог закону та умов попереднього договору, передбачених у п.7 попереднього договору, встановлена сторонами сума збитків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як збитки, завдані позивачу не виконанням основного зобов`язання. Крім того, суд зазначає, що слід погодитись з доводами сторони позивача про те, що з моменту укладення сторонами попереднього договору минуло понад п`ять років, строк виконання договору кілька разів змінювався, тому позивач мав законні очікування на виконання цього договору. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним у зв`язку з розглядом справи судові витрати, що складаються з судового збору судового збору та витрат, понесених на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 2, 11, 207, 509, 526, 626-629,635, 638, 655, 657 ЦК України та

Outcome: approved