Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

01.12.2021 року [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, із змісту якого вбачається, що в період часу з жовтня 2004 року вона проживала разом з [PERSON] , який на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 06.02.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області було зроблено відповідний актовий запис за № 128, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . З 07.02.2007 року вона разом з [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вони спільно відпочивали, мали спільний сімейний бюджет, будували садовий будиночок. Вказаний факт підтверджується фотокартками зі спільного відпочинку та показаннями свідка, список яких доданий до позовної заяви. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та сину [PERSON] . За спільною згодою квартира була продана, а кошти від реалізації жилого приміщення було розподілено на 3 частини, відповідно до кількості власників. Вказаний факт підтверджується копією договору завдатку від 26.10.2007 року, копіями розписок [PERSON] та [PERSON] від 01.11.2007 року. В період часу з 2004 по 2008 рік вона офіційно працювала, отримувала стабільний дохід, отримувала пенсію, тому мала можливість заощаджувати грошові кошти. [PERSON] при виході на пенсію також отримав певну суму грошових коштів, за які в подальшому придбав транспортний засіб. Після продажу квартири вони вирішили придбати спільне житло, в якому мали намір проживати як родина. Пошуком квартири займались удвох. Після переглядів запропонованих варіантів, вони вирішили придбати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В квартирі був відсутній ремонт, вона потребувала значних грошових вкладень. Коштів, які залишились у [PERSON] в розмірі 20000 доларів США, не вистачало на придбання квартири, тому вона добавила свої заощадження в розмірі 11000 доларів США, а 6500 доларів США було взято під кредит в банку на ремонт. 28.11.2007 року за спільні кошти ними була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. , зареєстровано в реєстрі за № 5620. Квартира була оформлена на [PERSON] . Ремонт робили власними силами, допомагали також друзі та сусіди. Вказаний факт також можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. 15.02.2008 року між нею та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 106, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було складено відповідний актовий запис № 2347, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З 2008 року та до смерті чоловіка вони проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Факт її проживання у вказаному жилому приміщенні підтверджується актом КП "Сумижилкомсервіс" СМР вих. № 01-13/1255 від 30.06.2021 року, довідкою КП "Сумижилкомсервіс" СМР № 27 від 01.07.2021 року. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина, мати [PERSON] та його син від першого шлюбу [PERSON] . У встановленому законом порядку спадкоємці звернулись до Сумської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Але факт придбання квартири за спільні кошти з [PERSON] та під час спільного проживання однією сім`єю на час придбання спірної квартири, відповідачами не визнається. В добровільному порядку вирішити вказане питання не виявилось за можливе, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому вона вважає, що наявні усі підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що заходи досудового врегулювання спору проводилися, але не дали результатів. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалося. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що у неї перебувають оригінали письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 21.11.2021 року вартість квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] , складає 478900 грн. . Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що нею було понесено витрати у зв`язку зі зверненням до суду: судовий збір за вимогу немайнового характеру 908 грн.00 коп. , за вимогу майнового характеру (1% від 1/2 * 478900 грн) = 2394 грн. 50 коп. , орієнтовна сума витрат на правничу правову допомогу 10000 грн. 00 коп. . Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що нею не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. З врахуванням викладеного та понесених нею витрат, на підставі ст. ст. 84, 174-175 ЦПК України; ст. ст. 368, 369, 392 ЦК України, вона просила: 1. Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , у період з 07.02.2007 року по 14.02.2008 року. 2. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,56 м ? , жилою площею 16,7 м ? . 3. Стягнути з відповідачів в дольовому порядку судові витрати в розмірі 3302 грн. 50 коп. . 4. В порядку підготовки справи до розгляду витребувати з Сумської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . 5. Викликати в судове засідання свідків (явка свідків буде забезпечена нею) : - [PERSON] , проживає: [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] ; - [PERSON] , проживає: [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] ; - [PERSON] , проживає : [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] ; - [PERSON] , проживає: [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] ; - [PERSON] , проживає : [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] ; - [PERSON] , проживає : [ADDRESS] , м. т. [NUMBER] (вхідний № 43932/23 від 01.12.2021 року) (а. с. 1-4) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.12.2021 року у справі № 592/15180/21, провадження № 2/592/2904/21 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) , [PERSON] (Сумська обл. , Білопільський р-н, с. Луциківка) , третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора (м. Суми, пр-т Шевченка, буд. 3) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено пизначити по справі підготовче судове засідання на 01.02.2022 року на 10 годину 00 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 08.12.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101707646) (а. с. 62) . 28.12.2021 року завідувачка Сумської міської державної нотаріальної контори [PERSON] надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми лист, в якому вона просила розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, без участі представника Сумської міської державної нотаріальної контори (а. с. 69, 116) . 25.01.2022 року представниця відповідачки [PERSON] адвокат Жмакіна Надія Вікторівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/15180/21 за позовом [PERSON] (далі - позивачка) до відповідачів: [PERSON] (далі - відповідач-1) , [PERSON] (далі - відповідач-2) третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири. Ознайомившись із позовною заявою у вказаній вище справі, на виконання вимог ст. 178 ЦПК України, вона надає суду відзив на позов, викладаючи свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачкою у позовній заяві обставин та правових підстав позову у справі № 592/15180/21, а також мотиви їх відхилення. Обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи, пред`явлені позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, заперечує проти їх задоволення та вважає позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволені враховуючи наступне. По-суті справи. [INFO] помер [PERSON] , рідний син [PERSON] та батько [PERSON] , про що відділом реєстрації цивільного стану у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було складено відповідний актовий запис № 2347, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді кв. [ADDRESS] , площею 34,56 м ? . Вказана квартира належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. та зареєстрованому в реєстрі за № 5620. Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] у рівних частках є його дружина [PERSON] , син від першого шлюбу [PERSON] та мати [PERSON] . Усі спадкоємці звернулись до Сумської міської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Сумською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 67964343 після смерті [PERSON] . Квартира була особистою власністю померлого [PERSON] , право спільної сумісної власності на неї не виникло. Твердження, що позивачка проживала з 2004 року разом з померлим, придбавала спірну квартиру за спільні кошти та разом робила ремонт не відповідає дійсності, що зокрема можуть підтвердити свідки. Клопотання про виклик свідків буде подано до суду додатково. З 1981 року по лютий 2007 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого має сина [PERSON] . Подружжя разом з сином проживали у приватизованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . 06.02.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області було зроблено відповідний запис за № 128, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після розлучення [PERSON] та [PERSON] не бажали проживати разом та вирішили продати спільну квартиру для того, щоб кожен зміг придбати собі окреме житло. 30.10.2007 року [PERSON] продав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Частину коштів від продажу він віддав сину та колишній дружині. За отримані кошти від продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] придбав для себе житло, а саме: спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 5620. На час придбання спірної квартири [PERSON] у шлюбі не перебував, квартиру придбав для себе за особисті кошти. Правовий режим спільної сумісної власності на вказану квартиру не виник. Коштів від продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] було достатньо для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ремонт [PERSON] у квартирі виконав за власний кошт. Він мав високу пенсію полковника СБУ та її вистачало. Докази на підтвердження отримуваного доходу померлим [PERSON] будуть надані до суду додатково. Позивачка стверджує, що нібито надала 11000 доларів США для купівлі спірної квартири та на підтвердження надає відомості про її заробітну плату та пенсію. Згідно доданих до позову відомостей: - у 2004 році позивачка отримала за рік заробітну плату 2445,85 грн. та пенсію 2224,68 грн. ; - у 2005 році отримала за рік заробітну плату 278,72 грн. та пенсію 4017,42 грн. ; - у 2006 році не працювала, за рік отримала лише пенсію у сумі 4368,24 грн. ; - у 2007 році отримала за рік заробітну плату 8058,46 грн. та пенсію 3687,89 грн. . Тобто, всього з 2004 року по 2007 рік позивачка отримала доходу 25081,26 грн. . Відповідно до даних середньої заробітної плати за регіонами за 2004-2007 роки, отриманих з офіційного сайту Державної служби статистики України, позивачка отримувала заробітну плату нижче середньої по Сумській області (роздрукування додається) . Вся сума отриманих коштів вірогідно не могла бути повністю заощаджена та очевидно витрачалась на проживання та задоволення побутових потреб. При цьому 11000 доларів США станом на 28.11.2007 року за офіційним курсом гривні становило 55550,00 грн. (роздрукування з офіційного сайту НБУ курсу долара США станом на 28.11.2007 року додається) . Враховуючи викладене позивачка не довела факту наявності у неї таких заощаджень, про які вона вказує як такі, що вони були спрямовані на придбання спірної квартири. Окрім того, додатковим аргументом того, що спірна квартира є особистою власністю померлого служить той факт, що позивачка до цього часу має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а не у спірній квартирі. Ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власність того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Така позиція зокрема висловлена у Постанові Верховного Суду у справі № 182/670/15-ц від 23.09.2021 року. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України, вважати майно (спірні квартири, нежитлову будівлю та автомобіль) такими, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте) , а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Водночас Верховний Суд зазначив про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16. Верховний Суд вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15. Факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц. Позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час придбання [PERSON] майна, а подані докази не підтверджують факту ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. На виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, вона повідомляє про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які [PERSON] понесла й очікує понести у зв`язку з розгляду справи складається зі сплачених коштів за направлення судової кореспонденції та розмір сплати гонорару адвокату за професійну правничу допомогу та орієнтовно становить 7000,00 грн. . Докази понесених витрат будуть подані до суду додатково. Щодо строку на подання відзиву зазначає про те, що відповідачка звернулась за надання правової допомоги 13.01.2022 року. Після чого вона невідкладно приступила до підготовки відзиву. На підставі викладеного, згідно ст. 178 ЦПК України, вона просила: 1. Прийняти даний відзив. 2. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири відмовити повністю. 3. Судові витрати покласти на позивачку (вхідний № 2833 від 25.01.2022 року) (а. с. 78-83) . 24.05.2022 року представниця позивачки [PERSON] адвокат Нікітченко Євгенія Вікторівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив по цивільній справі № 592/15180/21, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/15180/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину квартири. Від відповідачки по справі - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає про те, що квартира була особистою власністю померлого [PERSON] , право спільної власності на неї не виникло. З даними висновками відповідачки позивачка [PERSON] не погоджується, оскільки дійсно 15.02.2008 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Однак, починаючи з 2004 року позивачка проживала разом з [PERSON] , який на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з 07.07.2007 року позивачка та [PERSON] стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вони спільно відпочивали, мали спільний сімейний бюджет, будували садовий будиночок. Після розірвання шлюбу [PERSON] за спільною згодою з [PERSON] та [PERSON] квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала їм на праві власності була продана, а кошти від реалізації жилого приміщення було розподілено на 3 частини, відповідно до кількості власників. Після продажу квартири позивачка разом з [PERSON] вирішили придбати спільне житло, в якому мали намір проживати як родина. Після переглядів запропонованих варіантів, вони вирішили придбати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Після продажу квартири коштів, які залишились у [PERSON] в розмірі 20000 доларів США, не вистачало на придбання квартири, тому позивачка добавила свої заощадження в розмірі 11000 доларів США, а 6500 доларів США було взято під кредит в банку на ремонт. А тому, оскільки позивачка та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2004 року, в цей період вони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для спільного проживання, а тому квартира є спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] . У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає про те, що за отримані кошти від продажу квартири по [ADDRESS] [PERSON] придбав для себе житло, а саме: спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . А оскільки на час придбання спірної квартири [PERSON] у шлюбі не перебував, то він придбав для себе квартиру за особисті кошти, а тому спільна сумісна власність на квартиру не виникла. З даним твердженням позивачка також не погоджується, оскільки [PERSON] не придбавав вказану квартиру по вул. Курській тільки для себе та за особисті кошти. На час продажу квартири по [ADDRESS] та придбання квартири по [ADDRESS] з 2004 року позивачка та [PERSON] проживали однією сім`ю, мали спільний бюджет, а тому вказана квартира придбавалася виключно для їхньої сім`ї та за спільні кошти. Не погоджується позивачка і з тим, що, як зазначається у відзиві на позовну заяву, у [PERSON] було достатньо коштів на придбання квартири. А доводи про надання позивачкою для купівлі квартири по [ADDRESS] суму в розмірі 11000 доларів США не підтверджується відомостями до заробітну плату та пенсію. Починаючи з 1994 року вона працювала на керівних посадах в різних підприємствах, а саме: з 1994 року до 1996 року начальником комерційного відділення у приватній фірмі "Луч" , а в 1995 році була переведена на посаду директора. З 1996 року до 2001 року працювала на посаді заступника директора по комерційним питанням ТОВ "Вайза" . З 2001 року до 2002 року вона працювала на посаді завідуючої магазином в продуктовому магазині " Вікар " . В 2004 році вона працювала завідуючою магазином "Псел" , що підтверджується відмітками в її трудовій книжці. Працюючи на керівних посадах протягом десяти років, з 1994 року до 2004 року позивачка отримувала офіційну заробітну плату та кошти, які виплачувалися в конвертах, що становило біля 35000 грн. на місяць. Крім того, з 16.12.1996 року позивачка була зареєстрована, як фізична особа-підприємець та була взята на облік платника податків (діяльність у сфері торгівлі) . За час підприємництва вона мала чотири точки на центральному ринку. Працюючи на керівних посадах на різних підприємствах та водночас здійснюючи підприємницьку діяльність, отримуючи високу заробітну плату та дохід від підприємництва, проживаючи одна, вона заощадила значну суму грошових коштів. А тому, під час покупки квартири по [ADDRESS] , для спільного проживання, вона мала в наявності заощадження. Суму в розмірі 11000 доларів США вона надала для покупки квартири, яка в подальшому була зареєстрована за [PERSON] . Таким чином, квартира по [ADDRESS] була придбана за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Також у відзиві на позовну заяву представниця відповідачки зазначає про те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час придбання [PERSON] майна, а подані докази не підтверджують фату спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна. Відповідно до акту від 30.06.2021 року, який підписаний та завірений печаткою директора КП "Сумижилкомсервіс" СМР та в присутності двох свідків, підписи та проживання, яких завірені фахівцем, зазначено про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , по день смерті без реєстрації та вели спільне господарство. Крім того, після покупки квартири, вони разом робили в ній ремонт, в якому їм допомагав один із сусідів. В 2004 році вони придбали дачу, де також спільно робили ремонт для подальшого проживання. Під час спільного проживання з [PERSON] позивачка продовжувала працювати та крім того, отримувала пенсію по інвалідності. Щодо строку подання відповіді на відзив позивачка звернулася до неї в телефонному режимі після отримання відзиву на позовну заяву. Оскільки в цей час вона знаходилася на лікарняному у зв`язку з хворобою на коронавірусну інфекцію, перша зустріч відбулася на початку лютого 2022 року. Зібравши деякі докази у зв`язку із запровадженням військового часу відповідь на відзив своєчасно не був наданий до суду та сторонам. На підставі викладеного та у відповідності до ст. 179 ЦПК України, вона просила задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі (вхідний № 9229 від 24.05.2022 року) (а. с. 131-134) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.07.2022 року у справі № 592/15180/21, провадження № 2/592/32/22 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, до судового розгляду по суті на 26.09.2022 року на 10 годину 30 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони, представників сторін, представників третьої особи. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 19.07.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105297432) (а. с. 154) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.01.2023 року у справі № 592/15180/21, провадження № 2/592/93/22 було зобов`язано Сумську міську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Зазначені докази було ухвалено подати до 20.03.2023 року до 10 години 00 хвилин. У разі неможливості подати докази, які вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, було ухвалено зобов`язати Сумську міську державну нотаріальну контору повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. Ухвала набрала законної сили 09.01.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108677296) (а. с. 171) . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця адвокат Нікітченко Євгенія Вікторівна надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив на позовну заяву. Вони просили: 1. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, задовольнити. 2. Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , в період часу з 07.02.2007 року до 14.02.2008 року. 3. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,56 м ? , жилою площею 16,7 м ? . В судовому засіданні відповідач [PERSON] при вирішенні справи по суті покладався на розсуд суду. Візиву на позовну заяву він не надав, що розцінюється судом як таке, що він визнав позов. В судове засідання відповідачка [PERSON] , представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумської міської державної нотаріальної контори не прибули. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представниці відповідачки [PERSON] адвокати: Жмакіна Надія Вікторівна, Юшкевич Євгенія Юріївна надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вони просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив на позовну заяву, вислухавши пояснення та думки позивачки, представниці позивачки, відповідача, представниць відповідачки, вислухавши пояснення свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, до відповіді на відзив на позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд" , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Дана стаття СК України вперше за багато років надає правову оболонку відносинам, які зазвичай характеризуються як "фактичні шлюбні відносини" або "фактичний шлюб" . При цьому закон уникає вказаних словосполучень і застосовує таке визначення, як "жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі" . Отже, зареєстрований шлюб та відносини чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, - це дві форми організації сімейного життя. Особи, які проживають однією сім`єю без, реєстрації шлюбу, набувають права не як подружжя, а як члени сім`ї. Очевидно, для того, щоб навіть термінологічно розмежувати два види відносин в СК України і не було закладено поняття "фактичного шлюбу" . Союз чоловіка та жінки, які проживають без реєстрації (іншої форми соціального визнання) їх шлюбу, існують століття. З урахуванням цього у різних народів склалися різноманітні визначення таких союзів - "конкубінат" , "нетрадиційна сім`я" , "альтернативна сім`я" , "дикий шлюб" , "паперовий шлюб" , "співжиття" тощо. Відповідно учасники таких відносин позначаються як "фактичне подружжя" ; "паперові чоловік та дружина" ; "неформальні чоловік та дружина" , чоловік та дружина "defacto" тощо. Протягом ряду десятиліть у вітчизняній практиці для характеристики такого роду відносин застосовувалося поняття "співжиття" . Хоча висловлювалася пропозиція про адаптацію римського поняття терміну "конкубінат" . Юридичні терміни мають бути чіткими, стислими і, водночас, ємними за змістом. По суті, вже сьогодні застосовується поняття "фактичний шлюб" і підтримується думка про необхідність введення його до законодавства. Це б також надало змогу уникнути використання хибного терміну "цивільний шлюб" , який протягом десятиліть застосовується широким загалом. Фахівцям відомо, що "цивільним" у повному розумінні цього слова є саме зареєстрований шлюб. Свого часу цивільним (світським) визначався шлюб, зареєстрований відповідними державними органами на відміну від церковного шлюбу. З урахуванням того, що в новому СК України по суті законодавчо визнаються фактичні шлюбні відносини, немає підстав уникати терміну "фактичний шлюб" та намагатися його штучно завуалювати іншими словосполученнями. Фактичні шлюбні відносини за своєю суттю - це шлюбні відносини, які не мають державного визнання та реєстрації. Вони відзначаються серйозністю намірів сторін і спрямовані на тривале співжиття жінки та чоловіка. У зв`язку з цим для теорії та практики важливим є визначення ознак фактичних шлюбних відносин. Пропонується закріпити в СК України наступні ознаки фактичних шлюбних відносин: а) факт спільного співжиття протягом не менше двох останніх років; б) взаємна матеріальна підтримка; в) публічне виявлення подружніх відносин перед третіми особами; г) спільне виховання дітей. По суті, питання може виникати лише відносно доцільності закріплення в законі строку спільного проживання фактичного подружжя. З аналізу норм чинного законодавства слід дійти висновку, що визнання певних відносин як відносин фактичного подружжя, не залежить від часу, протягом якого сторони проживали однією сім`єю. Таким чином, сьогодні у разі виникнення спору для визнання відносин сторін як відносин фактичного подружжя необхідно виявити: а) факт спільного співжиття жінки та чоловіка; б) взаємну матеріальну допомогу та підтримку; в) взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; г) спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Щодо подальшого розвитку сімейного законодавства, то треба вказати, що закон має чітко визначитися з цього питання. Зокрема, в ч. 4 ст. 3 СК України треба закріпити, що сім`я створюється на підставі шлюбу, фактичного шлюбу, кровного споріднення, усиновлення та взяття дитини в сім`ю на виховання. Це б дало змогу уникнути такої вкрай невизначеної фрази як "інші підстави, не заборонені законом і такі, що не суперечать моральним засадам суспільства" . Дана стаття була суттєво змінена Законом України від 22.12.2006 р. № 524-V "Про внесення змін до Сімейного та Цивільного кодексів України" . Таким чином, фактичне подружжя - це особи, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Якщо ж чоловік або жінка перебувають у зареєстрованому шлюбі, навіть якщо вони і не підтримують протягом тривалого часу будь-яких відносин і не спілкуються один з одним, вони не можуть розглядатися як особи, на яких розповсюджує свою дію оновлена ст. 74 СК України. Дана стаття визначає лише майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому закон встановлює загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. Таким чином закон закріплює спеціальний прийом юридичної техніки. Для того, щоб уникнути повторення норм законодавства, в СК України вказується, що фактичне подружжя має такі ж майнові права та обов`язки, як і подружжя (особи, які перебувають у зареєстрованому шлюбі) . Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Фактичне подружжя має рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить йому на праві спільної сумісної власності тощо. Разом з тим реалізація норм, що регулюють відносини спільної сумісної власності подружжя, при їх застосуванні до осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, має певні складнощі. В першу чергу це стосується порядку розпорядження спільним майном фактичного подружжя (ст. 65 СК України) . Відносини подружжя мають відповідні способи їх формалізації - реєстрацію шлюбу, у той час як спільне проживання фактичного подружжя ніяк не фіксується. Тому на практиці практично не реалізуються вимоги закону про те, що для укладення одним із фактичного подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другої сторони має бути подана письмово, а згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Нотаріуси намагаються на свій розсуд вирішити це питання. Так, в тексті договору (якщо його стороною є особа, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі) нерідко закріплюється фраза, що особа, яка його укладає, не проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою і майно, що є предметом договору, належить їй особисто на праві приватної власності. Проте до виникнення спору між фактичним подружжям важко вважати, що їх відносини регулюються згідно з вимогами глави 8 СК України в повному обсязі. По суті, визнання майнових прав та обов`язків фактичного подружжя здійснюється лише тоді, коли в судовому порядку буде встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Як свідчить аналіз змісту ст. 74 СК України, це положення може розглядатися лише як загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання. Водночас оскільки згідно ч. 2 ст. 74 СК України на фактичне подружжя поширюються усі положення глави 8 СК "Право спільної сумісної власності подружжя" , вони, як і зареєстроване подружжя, мають право за договором передбачити, що таке майно є об`єктом їх спільної часткової власності або особистої власності кожного з них. Право фактичного подружжя на визначення правового режиму майна не може визначатися шлюбним договором, адже право на його укладення мають лише особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, або особи, шлюб між якими уже зареєстрований (ч. 1 ст. 92 СК України) . Як випливає із змісту Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України особи, які проживають однією сім`єю, мають право визначити правовий режим майна, зокрема, на підставі договору про спільне проживання та ведення спільного господарства (п. 2.8) . Термін "проживання однією сім`єю" не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Як відзначав Верховний Суд України при застосуванні ст. 74 СК України судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За ч. 2 ст. 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає центральна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Правило ч. 2 даної статті є спеціально розрахованим на майнові відносини осіб, які проживають однією сім`єю. Тому у разі наступної реєстрації шлюбу такими особами майно, набуте до реєстрації шлюбу, також вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя згідно ч. 1 ст. 74 СК України, а не особистою власністю кожного з подружжя за п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України. У відповідності до ч. 4 ст 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як випливає зі змісту ст. 355 ЦК України, право спільної сумісної власності є одним з видів права спільної власності. Для нього, також як і для права спільної часткової власності, характерна множинність суб`єктів і єдність об`єкта. Тому в праві спільної сумісної власності, як і в праві спільної часткової власності, слід розрізняти зовнішні і внутрішні правовідносини. Разом з тим, право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин спільної власності, є розходження і при припиненні права спільної власності. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні і (чи) юридичні особи, держава, територіальна громада, якщо інше не встановлено законом. Право спільної сумісної власності виникає на майно, придбане подружжям під час шлюбу (ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України) . Спільною сумісною власністю є також майно, придбане в результаті спільної праці членів сім`ї, якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними (ч. 4 ст. 368 ЦК України) . На праві спільної сумісної власності може також належати членам сім`ї приватизована квартира (будинок) відповідно до письмової угоди повнолітніх членів сім`ї, що проживають у даній квартирі (будинку) . Члени сім`ї в письмовій угоді можуть передбачити й інше, що приватизована квартира (будинок) буде належати їм на праві спільної часткової власності (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ) . Таким чином, на відміну від підстав виникнення права спільної часткової власності, право спільної сумісної власності, виникає тільки у випадках, передбачених законом чи договором. Для права спільної сумісної власності, як зазначено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, характерно, що розмір частки в праві власності кожного зі співвласників не визначений. Розмір частки права власності на спільне майно встановлюється тільки у випадку поділу спільної сумісної власності чи виділу з неї. Це безчасткове право спільної власності. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні і (чи) юридичні особи, держава, територіальна громада, якщо інше не встановлено законом. Отже, ч. 4 ст. 355 ЦК України установлює презумпцію права спільної часткової власності. Під час застосування ст. 74 СК України щодо майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, варто виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте) , а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином, враховуючи те, що позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] надали належні та допустимі докази на підтвердження спільного проживання з [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, відтак прихожу до висновку про те наявність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, оскільки позивачка довела те, що між нею та [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями. Європейський суд з прав людини вказав про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" ("Seryavin And Others v Ukraine" ) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58) . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial