Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

03.01.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та поділу спільного майна подружжя, у якій просить: 1) постановити рішення суду, яким встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ( [PERSON] ) і жінки (до [PERSON] ) без реєстрації шлюбу з 1996 року до 14.09.2004 року; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину подружнього майна, придбаного під час спільного проживання однією родиною, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу з [PERSON] , на частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , яка складається з наступних приміщень: в будинку літ. А; кухня 3-1 пл. 11,0 м/кв, прихожа 3-2 пл. 10.1 м/кв, кімната 3-3 пл. 16,2 м/кв, сіни 3-4 пл. 7,6 м/кв, санвузол 3-5 пл. 4,8 м/кв, загальна площа 49 м/кв, житлова - 16,2 м/кв, господарські споруди: гараж літ. Б; 3) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину подружнього майна на автомобіль AUDI A6, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , придбаний 14.01.2009 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Вказує, що спільне проживання однією сім`єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу почали з 1996 року. Вказує, що познайомився із [PERSON] в 1987 році, спільно однією сім`єю почали проживати в 1996 році. У відповідача на той час був неповнолітній син і вони почали подружнє життя без реєстрації шлюбу в гуртожитку по [ADDRESS] , реєстрація була в кімнаті 624, а фактичне проживання в кімнаті 701. Вказує, що із відповідачем жили як подружжя без реєстрації шлюбу до 2004 року, потім зареєстрували шлюб. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вказує, що всі значні придбання в сім`ї були оформлені на ім`я дружини. Зазначає, що весь час до 2004 року мешкали як подружжя, мали спільні плани на майбутнє, вели спільне господарство, купували і ремонтували спільне житло. Дані обставини можуть підтвердити свідки. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2020 року справу передано судді Тимчуку Р.І. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12.02.2020 року від позивача надійшло клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 12.02.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк подачі відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог, вказує на їх необґрунтованість. Вказує, що відповідач заперечує факт проживання однією сім`єю з 1996 року по 14.08.2004 року з позивачем. Проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків мало місце після укладення шлюбу. Єдиним доказом в підтвердження позовних вимог, на думку позивача, є копія сторінки паспорту [NUMBER] де вказано про його реєстрацію 15.06.2007 року за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу спростовується доданими до відзиву копіями аркушів даного паспорту 10-11, які містять відмітки про реєстрацію позивача з 11.08.1987 по 27.02.1998 року в [ADDRESS] , а з 27.02.1998 року по 15.06.2007 року в [ADDRESS] . Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірний будинок придбано 18.09.2001 року внаслідок спільної праці з відповідачем, а оформлення нерухомості на [PERSON] є наслідком домовленості/угоди між ними. Відсутні докази, з яких можливо встановити факт внесення позивачем певних коштів на спорудження чи придбання будь-яких будівельних матеріалів, необхідних для будівництва спірного майна. 12.02.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі на час хвороби відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.02.2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. 19.03.2020 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 13.05.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 13.05.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. 13.05.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.05.2020 року клопотання представника відповідача задоволено, витребувано у ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» матеріали інвентаризаційної справи інвентарний номер: 7052, реєстровий номер: 144-19115, щодо належного на праві приватної власності [PERSON] 1/4 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS] ), розташований на земельній ділянці площею 670 кв.м. для огляду у судовому засіданні, яке призначене на 09:30 год. 19.06.2020 року. 19.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. 19.06.2020 року від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів. 19.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення. 28.08.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 21.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 06.11.2020 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 20.11.2020 року від представника відповідача надійшла заява, в якій повідомляє про смерть відповідача [PERSON] . 20.11.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для можливості визначення правонаступника у справі померлої. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11 2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників. 11.06.2021 року від позивача надійшло клопотання про направлення запиту до приватного нотаріуса Денисенко Л.М. з проханням надати інформацію про коло спадкоємців відповідача. 23.06.2021 року направлено запит на адресу приватного нотаріуса Денисенко Л.М. з проханням надати інформацію про коло спадкоємців відповідача. 09.07.2021 року від нотаріуса надійшла відповідь на запит, спадкоємцем відповідача є її син - [PERSON] . 06.08.2021 року від позивача надійшло клопотання про визнання правонаступником [PERSON] її сина - [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.08.2021 року поновлено провадженні у справі. 15.09.2021 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 23.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про виклик свідка - [PERSON] . 23.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про виклик свідка - [PERSON] . 25.11.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. 01.12.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та залучення у якості відповідача [PERSON] . 01.12.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, вказав, що не заперечує проти залучення [PERSON] як правонаступника. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та поділу спільного майна подружжя, у якості правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] . 31.03.2022 року від відповідача та його представника надійшло клопотання про відкладення справи. 22.05.2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи фотографій. 23.05.2023 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 11.07.2023 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 22.11.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Яресько Н.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначив, що в позові необхідно відмовити, просив врахувати пояснення, надані до суду. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.08.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , яка складається з наступних приміщень: в будинку літ. А; кухня 3-1 пл. 11,0 м/кв, прихожа 3-2 пл. 10.1 м/кв, кімната 3-3 пл. 16,2 м/кв, сіни 3-4 пл. 7,6 м/кв, санвузол 3-5 пл. 4,8 м/кв, загальна площа 49 м/кв, житлова - 16,2 м/кв, господарські споруди: гараж літ. Б. та автомобіля AUDI A6, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25.11.2019 року шлюб, зареєстрований 14 серпня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави, актовий запис № 81, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. 17.11.2020 року заведено спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від сина померлої - [PERSON] , [INFO] . Інших заяв не надходило. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що вона є мамою позивача - [PERSON] . З [PERSON] знайома приблизно з 1986 року, бо працювала на одній роботі з нею. З 1996 року, як позивач [PERSON] розлучився з жінкою, дізналася про спілкування [PERSON] та [PERSON] , коли вони прийшли разом до неї додому. Проживали [PERSON] та [PERSON] з 1996 року в гуртожитку на [ADDRESS] . Хто був прописаний у кім 624 - не знає. Скільки років проживали в даній кімнаті - не пам`ятає. Часто приходили один до одного в гості. [PERSON] мала сина - [PERSON] . Потім в 2000-х роках переїхали в будинок на [PERSON] . [PERSON] працював дорожнім майстром, старшим майстром. Вказала, що не знає чи за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] відбулася купівля частини будинку на [PERSON] . Зазначила, що її сестра дала 5000,00 [PERSON] . Загальну вартість будинку не знає. У подальшому будинок був добудований, обкладений, зроблені були підлога, стіни, туалет, ванна, перекрили дах, так би мовити здійснено капітальний ремонт. У ремонті допомагали друзі [PERSON] безкоштовно. Дочка свідка віддала [PERSON] та [PERSON] батареї, труби для опалення, стекло для вікон, двері міжкімнатні, гроші за будівельні матеріали не брали. На кого відбулось оформлення будинку - не знає, бо не запитувала. Вказала, що син [PERSON] , вказував, що він позичав 3000,00 доларів США на ремонт у свого знайомого [PERSON] . Свідок не бачила чи були передані кошти, знає зі слів свого сина. Окрім будинку, спільного нічого не було, потім купили машину, меблі в дім, холодильник, морозильну камеру. Син взяв кредит після реєстрації шлюбу. З попередньою дружиною [PERSON] розійшовся у 1994-1995 роках, точної дати не пам`ятає. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] знає. [PERSON] привозив своїх людей, вони переробили весь будинок, і стіни, і кухню, заливали фундамент, зробили гараж. Переробили плиту, капітальне переобладнання зробили, дах переклали. В середині будинку була до ремонту, після ремонту в будинку не була, бо посварилась з [PERSON] через те, що [PERSON] хотіла зробити окремий вихід з двору. Хто вкладав гроші в ремонт - не знає. Знає, що [PERSON] працював. [PERSON] бачила у дворі будинку з літа 2001 року. Коли спілкувались про купівлю будинку - присутньою не була. Ремонт був протягом двох років орієнтовно. Гараж добудовувався після будинку, але не впевнена, бо не пам`ятає. На технічному паспорті чи зазначений гараж - не пам`ятає. До 2008-2009 року проживала як сусідка [PERSON] та [PERSON] , далі переїхала, а за вказаною адресою залишились проживати її діти, які і стали новими сусідами [PERSON] та [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що [PERSON] знає по роботі. [PERSON] був його начальником. У 2003 році десь приблизно дізнався про [PERSON] . Допомагав їм заливати підлогу, робив гараж, стіни штукатурив. Ремонт був розтягнутий у часі - приблизно 2003-2004 рік, робили частинами, спочатку будинок, потім гараж. Ремонт був капітальним, робили дах, заливали підлогу, все старе переробляли. За роботу розраховувався [PERSON] . Матеріли купляв [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка відповідач свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що є сином [PERSON] , проживав все життя з нею. Батько помер у 1991 році, його батьки допомагали їм протягом життя. З [PERSON] проживав з народження і до 2014 року. У 2014 році одружився і проживав уже зі своєю дружиною. Мама [PERSON] після одруження сина і до смерті проживала за адресою [ADDRESS] . Регулярно відвідував її, 3-4 рази на тиждень. З 1991 року мама [PERSON] проживала тільки з ним. Весною 2004 року в їхньому житті з`явся [PERSON] 14 серпня 2004 року вони уклали шлюб та стали проживати як подружжя. У подальшому проживали разом. Перед смертю мами позивач [PERSON] побив її та втік, що підтверджує відкрите кримінальне провадження за № 12020170030000099 від 04.02.2020 року (а.с. 188 том 2). З початку укладення шлюбу відносини між [PERSON] та [PERSON] були гарні, у подальшому [PERSON] вчиняв п`янки, дебоші, були побиті люстри, столи. Потім мама розповідала, що [PERSON] часто її бив. З [PERSON] [PERSON] спілкувались нормально до побиття мами. Вказав, що у 2001 році було придбано будинок. Мама збирала кошти на будинок сама, отримувала заробітну плату, крім того, отримувала пенсію по інвалідності, отримувала допомогу як мама, яка виховує дитину одна, допомагали батьки мами. Будинок вона знайшла в газеті (оголошення) у 2001 році. Запрошувала будівельників та спеціалістів, які оглядали будинок, майстрів. У 2001 році мама купила будинок. У 2002-2003 роках проводився ремонт колегами мами, сином та його двоюрідним братом. У кінці 2003 року будівництво було завершено. Автомобіль Audi був куплений і оформлений на маму. У подальшому їздити на машині почав [PERSON] . Вказав, що свідок [PERSON] є рідною сестрою мами і вона позичала гроші на будинок. Подруга мами, свідок [PERSON] , близька знайома сім`ї з дитинства. Свідок [PERSON] працювала вахтером в гуртожитку, де проживали мама і він. Свідок [PERSON] є племінницею мами. Чи купляла мама машину « [INFO] » у 2001 році не пам`ятає, про існування машини дізнався у 2004 році. Кредиту на купівлю будинку мама і [PERSON] не брали. Мама і [PERSON] розлучились у 2019 році. Мама померла у 2020 році. Щодо фотографій, долучених до матеріалів справи представником позивача вказав, що вони могли бути зроблені під час спільного святкування різних свят, так було заведено між колегами, обставин не пам`ятає. Мамі і колегам на роботі могли надавати путівки від профкому до моря і ін., тому ці фотографії могли були зроблені під час проведення вільного часу разом між колегами. Стосовно купівлі машини [PERSON] вказав, що мама збирала кошти на неї, чи приймав участь у її купівлі [PERSON] - не може сказати, не знає цих обставин. Досить багато фінансово допомагала бабуся рідного батька, який помер у 1991 році, допомагали батьки мами. Щодо гаража повідомив, що немає точної інформації про введення його в експлуатацію, але він збудований. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що [PERSON] і [PERSON] знає дуже гарно, бо [PERSON] є її рідною сестрою. В гарних відносинах перебувала до моменту, коли [PERSON] почав ображати сестру. [PERSON] і [PERSON] одружились у 2004 році. Спілкувались сім`ями, товаришували. Був випадок, коли [PERSON] перебувала на лікарняному 8 місяців через побиття [PERSON] . За час шлюбу були придбані машини « [INFO] », « [INFO] » за кошти сестри, холодильник, телевізор. Інформацією, коли познайомились [PERSON] і [PERSON] не володіє. До 2004 року разом вони не проживали. Як друзі [PERSON] і [PERSON] спілкувались до 2004 року. Щодо придбання будинку вказала, що кошти на його придбання збирала сестра, їй допомагали дідусь і бабуся зі сторони батька сина [PERSON] , який помер. Кошти збирала ще за час проживання у гуртожитку. Батьки [PERSON] допомагали фінансово, продуктами і ін. Позичала 300 доларів США на ремонт, які вона віддала потім. Ремонт робила 2 роки, в якому приймали участь рідні, друзі, колеги, монтери колії, племінник, який в ЗСУ зараз, син [PERSON] , сестри, а в 2003 році перед [PERSON] сестра [PERSON] почала там жити. Машину « [PERSON] » сестра купила для сина [PERSON] . У позивача був малий дохід, в порівнянні з сестрою, окрім того, він сплачував аліменти на сина від попереднього шлюбу. Дохід сестри складався з заробітної плати, пенсії, допомоги на дитину, в якої помер тато, допомога дідуся і бабусі, які міняли і відкладали долари США і передавали [PERSON] . Вказувала, що [PERSON] розповідала, що він ображав її до укладення шлюбу, розбив люстру, вона мала синці. Чи їздила сестра на море з [PERSON] і сином [PERSON] вказала, що інформацією не володіє. Щодо фотографій зазначила, що вони підтверджують спільне святкування свят, а не факт ведення спільного господарства. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що знає [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] є її тіткою. Знає, що проживали [PERSON] і [PERSON] разом з 2004 року, потім розлучились через те, що він її бив і ображав. Щодо будинку вказала, що він був куплений за кошти [PERSON] , рік не пам`ятає. Переїхала тітка туди з гуртожитку. Збирала кошти тітка, допомагали батьки померлого батька сина [PERSON] у валюті (долар США). Отримувала тітка заробітку плату, допомогу як одинока мама, пенсію. Батьки свідка позичали частково кошти на купівлю будинок. Машину тітка купила для сина [PERSON] . Вона часто залишалась у тітки ночувати в гуртожитку, потім у будинку. Після приїзду з дитячого табору, їй повідомили, що тітка виходить заміж за [PERSON] . Щодо фотографій вказала, що себе впізнає дитиною, але де вони зроблені і під час святкування чого - не пам`ятає. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що з 1977 року і 2004 року працювала черговою у гуртожитку. [PERSON] там проживала, а [PERSON] проходив, як гість. Про ведення спільного господарства між ними не знає. Як чергова, записувала [PERSON] до хлопців, чи заходив в кімнату до [PERSON] - не знає. З якого року проживала [PERSON] у гуртожитку не пам`ятає, бо жильців було більше 500 чоловік. Про їхнє весілля не знає нічого. На пенсію свідок пішла у квітні 2004 році, після цього дізналась, що [PERSON] виїхала з гуртожитку. Проживала [PERSON] з сином [PERSON] . Гуртожиток спочатку був не сімейний, а надавався для робочих. Разом [PERSON] і [PERSON] з гуртожитку не виходили за час її чергування. Одного разу запрошували її до кімнати 701 на спільне святкування Нового Року. Щодо фотографій вказала, що можливо це 701 кімната гуртожитку, але точно не пам`ятає. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що знає [PERSON] з 1990 року у гуртожитку. [PERSON] знає по роду діяльності. [PERSON] познайомила її з [PERSON] , як переїхали у будинок і одружились. Про купівлю будинку і ремонт дізналась уже після переїзду [PERSON] до будинку. У 2001 році позичала їй кошти. [PERSON] у гуртожитку бачила лише один раз у [PERSON] . Досить часто [PERSON] допомагала няньчити доньку свідка - [PERSON] , протягом 14 років, до 2002 року (відводила та забирала з дитячого садочку, потім - зі школи). Щодо купівлі будинку вказала, що у [PERSON] дуже дружня сім`я, будинок вона купила за власні кошти. Знає, що [PERSON] платив аліменти на сина від колишнього шлюбу. [PERSON] досить гарно фінансово допомагали дудісь і бабуся [PERSON] по лінії померлого батька, які проживали у [PERSON] . За період з 1992 по 2002 роки [PERSON] в гуртожитку бачила разів 3, у них були робочі стосунки. [PERSON] проживала у гуртожитку в кімнаті на 7 поверсі, в кім. 701, перед цим проживала в іншій кімнаті, номеру не пам`ятає. На сімейних святах в гуртожитку у [PERSON] не була, була вже після переїзду до будинку. Щодо фотографій, які показала представник [PERSON] , свідок вказала, що точно з фотографії сказати за інтер`єром, яка це кімната не можливо, з огляду на той факт, що всі кімнати були однакові, штори, коври і ін. було одного кольору і фасону у всіх кімнатах на той час. [PERSON] з [PERSON] у гуртожитку не проживали разом, спільне господарство не вели. Допитаний вдруге (повторно) у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , відповів суду, що йому відомо, що в 2007 році [PERSON] купував транспортний засіб. Приїхали на купівлю з сином [PERSON] . Вказав, що йому відомо, зі слів [PERSON] , що останній продав свій дім в Абазівці і хотів купити автомобіль, який у подальшому був оформлений на [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні допитані не були з наступних причин. Свідок [PERSON] у судовому засіданні допитаний не був, з огляду на те, що протягом часу перебування справи у суді він помер, про що у засіданні 28.11.2022 року повідомила представник позивача - адвокат Яресько Н.В. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні допитані не були, з огляду на те, що представник позивача - адвокат Яресько Н.В. у засіданні 28.11.2022 року повідомила, що вони виїхали до Польщі і зникли. Чинним законодавством України встановлено, що «сім`єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. При застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Разом з тим, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц, відповідно якої інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. На час спірних правовідносин у період придбання та реєстрації спірного нерухомого майна діяв Закон України «Про власність», статтею 16 якого було визначено право власності подружжя, відповідно Кодексу про шлюб та сім`ю України, та статтею 17 врегульовано право спільної власності громадян. Як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність»); ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»). Спірний будинок був набутий у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю України, при цьому позивач з [PERSON] у шлюбі до 14.08.2004 року не перебували. Позивач не надано доказів на підтвердження того, що спірний будинок придбано 18.09.2001 року внаслідок спільної праці з померлою [PERSON] , а оформлення нерухомості на [PERSON] є наслідком домовленості/угоди між ними. Відсутні докази, з яких можливо встановити факт внесення позивачем певних коштів на спорудження чи придбання будь-яких будівельних матеріалів необхідних для будівництва спірного майна. Однак, належних та достовірних доказів на доведення факту купівлі будинку та переліку виконаних ремонтно-будівельних робіт, їх вартості, періоду та часу виконання таких робіт суду не надано. Позивачем не наданого жодного доказу введення в експлуатацію гаражу, виділеному в технічному паспорті літ. Б, та добудованого приміщення 3-5, площею 4,8 м2, реконструкції приміщення 3-1, площею 11 м2, що призвело до збільшення загальної площі будинку з 43 м2 до 49,7 м2. Так, Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами 1, 2 статті 376 Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 Цивільного кодексу України. Відповідно частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина 2 статті 376 Цивільного кодексу України). У розумінні частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Саме дана позиція має своє підтвердження в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019 року у справі № 750/4445/17. Позивачем не наданого жодного доказу, обґрунтування порушення його права на спірне рухоме майно, адже автомобіль AUDI, 1996 року випуску, номер шасі, кузова/рами [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться в його користування від дня коли позивач, за власної волі, виїхав від [PERSON] . Обраний спосіб захисту, шляхом визнання права власності на 1/2 частину подружнього майна, позивачем ніяк необґрунтований. Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] у період з 1996 року до 14.09.2004 року не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та з 01.01.2004 року за змістом заявлених майнових вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а такий факт встановлюється з метою визнання права власності на вищевказане майно. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 755/3745/16-ц, відповідно якого за загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в цивільному судочинстві відбувається в порядку окремого провадження. Разом з тим, за наявності спору про право, який випливає зі встановленого факту, такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження. Незалежно від того, в якому порядку буде розглядатися справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У поданій заяві має бути визначена мета встановлення юридичного факту та саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля 1996 року випуску, номер шасі, кузова/рами [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , також слід відмовити з вищевказаних підстав за недоведеністю, оскільки такі вимоги є похідними і взаємопов`язаними від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Враховуючи обставини справи, позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки спірний будинок являлався об`єктом купівлі в 2001 р., при цьому питання щодо кола сторін інвестиційного договору і свідоцтва про право власності на будинок позивачем не порушувалось, тому доведення внесення позивачем особистих коштів у придбання спірного нерухомого майна, визначення ступеня його участі працею у створенні спільної часткової власності має вирішуватися в межах цивільного спору. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладено в постанові від 20.06.2022 року по справі № 755/457/17-ц, яка полягає у наступному. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Отже, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Крім того, частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовано правову позицію щодо визначення ознак сім`ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення частини другої статті 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Встановлення факту проживання однією сім`єю у період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України. За усталеною практикою спори про поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі до 01 січня 2004 року, підлягають вирішенню із застосуванням положень Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР. Отже розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»). Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки у разі встановлення судом таких обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. Таким чином, з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подання позовної заяви необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed