Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

У вересні 2023 року адвокат Кравець Віта Анатоліївна в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), треті особи: Тульчинська міська рада, Служба у справах дітей Тульчинської міської ради, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу між сторонами у 2011 році син проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні, яка створила йому належні умови, оплачує витрати на нього. Від відповідача жодних звернень щодо дитини, його долі, здоров`я, розвитку, матеріального забезпечення не надходило, ніякої участі у житті сина не приймає. Вищенаведене свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні, яке було проведено у режимі відео конференції, представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, але надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 26.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 21.12.2023 року на адресу суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Вказані обставини встановлені заочним рішенням Тучинського районного суду Вінницької області від 04.04.2011 року, яке набрало законної сили 15.04.2011 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22-23. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. 24.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після якого остання змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 18). [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та приживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 15-15а). Згідно довідки за місцем проживання позивача та її сина, що видана старостою Дранського стростинського округу від 28.08.2023 року №165, [PERSON] участі у вихованні сина не приймає (а.с. 11). У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя за вказаною адресою від 28.08.2023 року, сім`я проживає у складі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (дочка) та [PERSON] , [INFO] (чоловік). Син має окрему кімнату, яка укомплектована всім необхідним: ліжко, робочий стіл, планшет, тумба для книг, мати забезпечує дитину харчуванням, необхідним одягом та іншими товарами (а.с. 9). Як вбачається із характеристики [PERSON] , за час навчання у Дранській загальноосвітній школі з 2015 по 2019 рік, його мама [PERSON] та вітчим [PERSON] цікавились життям хлопчика, допомагали у навчанні, вирішували життєві та шкільні проблеми. Дитина вітчима називає татом. Рідний батько за 4 роки жодного разу не цікавився хлопчиком (а.с. 16). Відповідно до характеристики [PERSON] з місця навчання - Одайської гімназії Тульчинської міської ради Вінницької області, вихованням сина займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , які завжди співпрацюють з вчителями, цікавляться навчанням сина, мати є головою батьківського комітету. Батько [PERSON] за час навчання [PERSON] в гімназії з 2019 по 2023 роки не приймає часті у його вихованні, не цікавиться його навчанням (а.с. 12). [PERSON] з місця проживання та роботи на посаді вчителя початкових класів Дранської початкової школи характеризується позитивно (а.с. 13, 17). Батько дитини - [PERSON] зареєстрований та приживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38). Крім того, станом на 10.07.2023 року, за період з 01.01.2017 року по 10.07.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 175 032,75 грн. (а.с. 19-21). Варто також зазначити, що [PERSON] подав заяву від 22.08.2023 року, у якій вказав, що добровільно і безумовно відмовляється від батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] і висловив згоду на позбавлення його батьківських прав відповідно до чинного законодавства. Наслідки такої відмови зрозумілі. Підпис [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвою А.В., його особу встановлено, дієздатність перевірено, заяву зареєстровано в реєстрі за №1869 (а.с. 25). У відповідності до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету від 19.10.2023 року №344, виконавчий комітет як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , який наразі перебуває на утриманні матері. Батько дитини не цікавиться його долею, здоров`ям, не бере участі в його утриманні та забезпеченні розвитку, не сплачу аліменти. При цьому, відповідач подав заяву нотаріусу про відмову від батьківських прав по відношенню до сина, а суду - заяву про визнання позову. Варто також зазначити, що така поведінка батька носить тривалий характер, оскільки з часу розлучення сторін - з 2011 року, хлопчик проживає з мамою, з 2017 року аліментів на утримання сина він не сплачує, тобто, відношення до утримання, виховання та розвитку сина є вкрай безвідповідальне. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням свого сина не займається і ухиляється від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 858,88 грн., що розраховано із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8. На підставі викладеного,

Outcome: approved