Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» в особі представника адвоката Мартиненко В.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором № 210517-002 від 17.05.2021 в розмірі 89400 гривень, яка утворилася за період з 17.05.2021 по 15.05.2023 та яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 30000 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 56700 гривень, строкова заборгованість по процентах 2700 гривень. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в розмірі 2684,00 гривень та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 17.05.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладений Кредитний договір № 210517-002, який було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R22663. Відповідно до умов кредитного договору клієнту було надано кредит у сумі 36000 грн. строком дії договору до 17.05.2022. Відповідно до умов кредитного договору крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5%, які стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, повинен вносити платежі щомісячно до 3 числа відповідного місяця включно. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 33 300 грн. із врахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить суму 2700 грн. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, внаслідок чого станом на 15.05.2023 заборгованість за кредитним договором становить 89400 грн., з яких: 30 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 56 700 грн. прострочена заборгованість за процентами; 2 700 грн. строкова заборгованість за процентами. Станом на 15.05.2023 року заборгованість залишається не погашеною. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві підтримав позовні вимоги, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явивилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 17 травня 2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 210517-002, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором R22663 (17.05.2021 13:46:17). Відповідно до кредитного договору відсоткова ставка на місяць від початкової суми кредиту становить 7,5%, реальна річна процентна ставка дорівнює 97,5%, сума одноразової комісії за видачу кредиту від початкової суми кредиту становить 7,5%, що становить 2700,00 грн. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Також кредитний договір містить графік платежів, з якого вбачається, що строк погашення платежів визначений щомісяця до 17 числа місяця, починаючи з червня 2021 року та до травня 2022 року включно, сума щомісячного платежу становить 5 700 грн. Загальна плата за користування кредитом становить 35 100 грн., загальна вартість кредиту становить 71 100 грн.). Строк дії кредитного договору визначено до 17 травня 2022 року. Зі змісту кредитного договору вбачається, що його істотні умови сторонами узгоджені. Так, відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. За умовами п. 2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії договору згідно з графіком, передбаченим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Згідно з п. 3.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору, щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів стягується разові проценти, вказані у договорі від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Згідно з п. 5.2. кредитного договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми Кредиту та/або процентів за Договором, він зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) позичальник оплачує штраф в розмірі 10% від загальної суми простроченої заборгованості. У такому разі Відповідач зобов`язаний заплатити на користь кредитодавця нарахований штраф до завершення дії Договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою за 50 відсотків суми Кредиту. Згідно з п. 9.3. Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується, зобов`язується неухильно дотримуватися Правил. Позивач ТОВ «Кредитсервіс» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 992 від 17.05.2021. 01 червня 2023 року ТОВ «Кредитсорвіс» звернувся з досудовою вимогою №2023/344 до [PERSON] , в якій висував вимогу позичальникові щодо звернення кредиту, процентів та інших належних до сплати платежів за кредитним договором № 210517-002 від 17.05.2021 в розмірі 89 400 грн., у разі невиконання вимоги повідомив позичальника про звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Вимогу позивача відповідачем проігноровано. Як убачається із розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Кредитсервіс», відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 210517-002 від 17.05.2021 не в повному обсязі сплачувалася сума кредиту, у зв`язку з чим за період з 17.05.2021 по 15.05.2023 за нею утворилася прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 30 000 гривень, прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 56 700 гривень, строкова заборгованість по процентам у розмірі 2\~700 гривень, а загалом 89 400 гривень. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до вимог ст.\~6, ч. 1 ст.\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правилами ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правилами ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами\~ст. 1055 ЦК України. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом\~ст. 3 цього Закону\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону\~України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами кредитного договору №210603-004 від 03.06.2021 його невід`ємною частиною є Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил (п. 9.3. кредитного договору). Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей\~641,\~644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Правилами абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~унормовує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що закріплено положеннями ст.\~205, ст.\~207 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року - у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року - №127/33824/19. У силу ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі (шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації), а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, провадження №61-16243 св 20. Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №916/2403/18, від 09.11.2018 - у справі №911/3685/17. На підставі викладеного, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 17.05.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210517-002 від 17 травня 2021 року, який підписаний з використанням електронного підпису і відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Доказів на спростування наведених обставин відповідачем суду надано не було. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, що гарантовано положеннями\~ст. 129 Конституції України. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON] не надала доказів на спростування встановлених обставин або розміру заборгованості. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що договір № 210517-002 від 17 травня 2021 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Без проставлення клієнтом відповідної відмітки про ознайомлення його з Внутрішніми правилами, йому не був би доступний договір для ознайомлення та підписання. Таким чином, факт підписання договору відповідачем свідчить і про його попереднє ознайомлення з текстом Внутрішніх правил. Інакше договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, доказів на підтвердження позиції відповідача матеріали справи не містять, відповідачем не надано доказів неукладання договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, провадження №61-8449 св 19, від 09 вересня 2020 року - у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 12 січня 2021 року - у справі №524/5556/19, провадження №61-16243 св 20. Згідно зі\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Положеннями\~ст. 1054 ЦК України\~закріплено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ «Кредитсервіс» перед відповідачем виконав. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Правилами\~ст. 610 ЦК України\~унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями\~статті 629 ЦК України. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до\~статті 617 ЦК України. Отже позивачем доведений факт наявності в [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» заборгованості за кредитним договором № 210517-002 від 17.05.2021 року в сумі 89 400 гривень, яка складається з: 30 000 гривень простроченої заборгованості за кредитом, 56 700 гривень суми заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом, строкова заборгованість по процентам, 2\~700 гривень, а відтак, відповідачем дійсно були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Ураховуючи зазначене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кредитсервіс» є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з платіжною інструкцією № 1453 від 26.06.2023 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі\~2684,00 гривень. Крім того, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредитсервіс» витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 гривень. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. ч. 1-4\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У пред`явленому позові позивач просив усі судові витрати покласти на відповідача. Так, судом встановлено, що позивачем ТОВ «Кредитсервіс» в особі директора Разумного Є.М. 25 січня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги №25-01/2023 з Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог». Відповідно до Акту №5 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 від 05 лютого 2023 року, Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» надав клієнтові ТОВ «Кредитсервіс» послуги, пов`язані з підготовкою та направленням/подачею однієї позовної заяви за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення проблемної заборгованості. Згідно з Платіжним дорученням № 4581 від 15.06.2023, ТОВ «Кредитсервіс» сплатив на користь АО «Правовий діалог» в рахунок оплати правничої допомоги за підготовку і направлення позовної заяви відповідно до акту № 32 від 09.06.2023 до Договору № 25-01/2023 від 25.01.2023 суму в розмірі 7 000,00 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020, прийнятій по справі №904/4507/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висносвку, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Частинами 5-6\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4-6\~ст. 137 ЦПК України\~відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5\~статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18. Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу від відповідача до суду не надходило. Таким чином, судом встановлено, що позивачем надано до суду належні докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 7 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved