Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

19.10.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.08.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2018 року встановлена сума аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 4000,00 грн щомісячно. Проте з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли. Позивачка вказує на те, що батько [PERSON] неодноразово проявляв фізичну агресію до дітей, внаслідок чого діти мали психоемоційні розлади. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.06.2020 року визначено спосіб участі відповідача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та встановлено графік побачень, порушення якого відповідач неодноразово допускав: забирав з навчального закладу дітей без дозволу матері, не приводив їх додому у призначений час, допускав пропуски дітьми шкільних занять та факультативів. Крім того, відповідач притягувався до адміністративної за ч. 1 ст. 184 КУпАП та кримінальної відповідальності за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Неповнолітній син [PERSON] , перебуваючи під психологічним впливом батька, залишився за власним бажанням у м. Миколаєві із батьком. Відповідач не зареєстрований за будь-яким місцем мешкання, тому неможливо встановити його постійне місце проживання, офіційно не працює, не має стабільного матеріального доходу. На думку позивачки, [PERSON] негативно впливає на розвиток та психологічний стан дітей. [PERSON] мешкає із матір`ю та вітчимом - [PERSON] , якого називає батьком, за адресою: [ADDRESS] , успішно навчається в школі, відвідує шкільні заняття, футбольний клуб та факультативні заняття. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, не забезпечує матеріально. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку, позивачка просить суд вирішити питання про позбавлення останнього батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2023 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання на 23 листопада 2023 року на 09 год. 10 хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 грудня 2023 року на 14 год. 05 хв. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не надав. Представник третьої особи - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (арк.сп.75-78). Відповідно до положень ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2298 (арк.сп.7) та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №673 (арк.сп.8). Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО БУД КОМФОРТ» вих. № 17 від 11.10.2023 року, позивачка [PERSON] проживає однією сім`єю із [PERSON] (у цивільному шлюбі), синами: [PERSON] та [PERSON] з березня 2022 року по теперішній час та сплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] (арк.сп.28). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2018 року встановлена сума аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 4000,00 грн щомісячно (арк.сп. 19-20). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №74627 від 29.09.2023 року, розмір заборгованості становить 292,258 грн. 06 коп. Відповідно до висновку Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування від 15.12.2023 року за №01-05-1961вх про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки останній не цікавиться долею свого сина, не піклується про його фізичний і духовних розвиток, не спілкується з ним, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», що вказує на його байдужість та свідоме нехтування як своїми батьківськими обов`язками, так і правами (арк.сп.76-78). Враховуючи викладене, суд вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі (ст.184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Стаття 192 СК України передбачає можливість збільшення або зменшення розміру аліментів. Так, відповідно до ч.1 цієї статті, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року становить 2272 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Тому суд вважає за доцільне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави, а за вимогу щодо позбавлення батьківських прав, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved