Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК України 19.12.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.12.2023 року. Позивач [PERSON] , звернулася до\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду\~Закарпатської області від 03\~жовтня 2023\~року , прийнято до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів. Постановлено, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~сторін. Позов мотивовано тим, що 05 березня 2016 року між [PERSON] , та [PERSON] у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис за № 22. Цей факт засвідчує копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 березня 2016 року. [INFO] в подружжя народилася донька - [PERSON] . Копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 вересня 2016 року додається, відповідний актовий запис № 1252 (РНОКПП: [NUMBER] , копія додається). Позивач зазначає, що стосунки подружжя зайшли у глухий кут, та виходу з цієї скрутної ситуації вони знайти не можуть. Подружнє життя стало тягарем для них обох, вони втратили будь-які почуття один до одного. Постійні сварки спричинили втрату поваги і теплих сімейних стосунків у подружжі. Тривалий час подружжя не проживає разом, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає розірвання шлюбу необхідним та суперечить інтересам їх дитини. Вважає недоцільним надання часу для примирення. Зазначає, що спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом відсутній. Окрім того, із посиланням на ст.ст. 180, 181 ч.2 ст. 182,183 СКУ, позивач зазначає, що на її думку, 50% розміру аліментів від заробітку Відповідача є необхідною та обґрунтованою мірою підтримки дитини в сімейних відносинах, бо тільки так можливо відобразити засаду рівності та відповідальності батьків за матеріальний добробут та гармонійний розвиток дитини. Зазначає, що фактично - це справедливий та чесний підхід до розподілу фінансового боргу батька і матері перед дитиною для її забезпечення необхідними ресурсами для нормального життя та розвитку, яке складається з харчування, освіти, медичного догляду та інші витрат, список яких необмежений. На переконання позивача забезпечення 50% від заробітку також підкреслить серйозність підходу до зобов`язань батька перед дитиною, підтримуючи відчуття відповідальності та важливості внеску у життя дитини, якій на момент подання позову тільки 6 років. Також вважає, що в цій ситуації належний розмір аліментів забезпечить високий соціальний та моральний аспект при розлученні батьків, бо сприятиме запобіганні можливим конфліктам та забезпечить стабільність фінансової підтримки, яка важлива для дитини в умовах розлучення. Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений 05 березня 2016 року між мною, [PERSON] , та [PERSON] у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис за № 22. Стягнути з Відповідача на мою користь аліменти для утримання дитини доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі п`ятдесяти відсотків (однієї другої) від доходу батька (Відповідача) щомісячно, починаючи з дня подання цієї позовної заяви до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Зазначила, що між нею та відповідачем по справі досягнуто домовленості про стягнення із нього на її користь аліментів на тримання їх дитини у розмірі 30% від усіх видів його доходу (заробітку). Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. 21.11.2023 на адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява від відповідача про те, що він не може з`явитися на розгляд справи про розірвання шлюбу, а тому розгляд справи просить проводити за його відсутності. Позовні вимоги, щодо розірвання шлюбу визнає просить задоволити. Окрім того, 19.12.2023 від відповідача по справі надійшла нотаріально посвідчення заява в якій він зазначає, що не заперечує щодо стягнення із нього на утримання його малолітньої доньки [PERSON] , 30% від усіх видів його заробітку (доходів). Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено,\~що 05 березня 2016 року між [PERSON] , та [PERSON] у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис за № 22. Цей факт засвідчує копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 березня 2016 року [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] . Копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 вересня 2016 року додається, відповідний актовий запис № 1252 (РНОКПП: [NUMBER] , копія додається). Згідно довідки ОСББ «Грушевського 49» про склад сім`ї від 31.08.2023 року позивач [PERSON] , проживає разом із донькою - [PERSON] , в м. Ужгород за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ ст.105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач просить суд розірвати шлюб, а відповідач згідно направленої ним на адресу суду нотаріально посвідченої заяви, не заперечує проти розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає, а відповідач в свою чергу не заперечує, щодо розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, тривалий час не проживають разом, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] ,\~та [PERSON] , слід розірвати. Щодо стягнення із відповідача аліменти на користь позивача, на утримання дитини, то слід зазначити, наступне: Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Право вибору щодо способу стягнення аліментів, належить стягувачу аліментів. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі п`ятдесяти відсотків (однієї другої) від доходу батька (Відповідача) щомісячно, починаючи з дня подання цієї позовної заяви до повноліття дитини. При цьому, відповідач не заперечував щодо стягнення із нього аліментів. Проте відповідно до його нотаріально посвідченої заяви, він надає згоду на стягнення з нього аліментів у розмірі 30 % (тридцятьох відсотків) з усіх видів заробітку (доходу) на утримання його малолітньої доньки. Згідно заяви позивача від 19.12.2023, [PERSON] зазначає, що вони із відповідачем дійшли згоди щодо розмірів аліментів що підлягає стягненню на її користь на утримання їх доньки, у розмірі 30%. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Відповідно до\~ст.\~191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення на її користь аліментів, з урахуванням домовленості сторін по справі, на утримання дитини підлягає до задоволення частково. Так, із відповідача по справі підлягає стягненню аліменти в розмірі 30 % від усіх видів його заробітку (доходів). Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу підлягає поверненню із державного бюджету 50 відсотків судового збору, та 50 відсотків судового збору на користь позивача слід стягнути із відповідача за вимогу про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, з відповідача належить стягнути судовий збір: на користь позивача, 50 відсотків збору, що був сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом, за вимогу про розірвання шлюбу, та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн., за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial