Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, територіальна громада села Бережниця в особі Жидачівської міської ради, в якій просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,85 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №14589 від 10.02.2000, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 30.05.1997 №333 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Бережницькій сільській раді за №907. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради площею 1,85 умовних-кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право па земельну частку (пай) Серія ЛВ №13092. від 31.05.1997. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, шляхом подачі в Жидачівську державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №134/2002. 19.09.2002 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно частини житлового будинку в [ADDRESS] , а 25.02.2003 їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно грошових вкладів. Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бережницької сільської ради, належні батькові, позивачка юридично не оформляла, оскільки сертифікат на земельну частку втрачено. 16.09.2022 позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] відносно земельної частки (паю), але нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Бережницької сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] правом на подання відзиву не скористалися. Представник третьої особи подав до суду відзив (а.с.25), у якому зазначив про відсутність на час розгляду в суді цієї справи матеріалів та іншої інформації, яка була б підставою щодо визнання чи заперечення позову. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву (а.с.79), в обґрунтування якого покликаючись на те, що позивачка [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та він [PERSON] є членами колгоспного двору, до якого входить і земельна частка (пай), на яку в цілому позивачка хоче визнати право у порядку спадкування за заповітом. Таким чином, право на земельну частку (пай) належить кожному члену колгоспного двору по 1/5 частині. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало відповідь на його запит, а нотаріус виконав покладені на нього обов`язки. Дії нотаріуса можуть бути оскарженні особами, які не погоджуються з такими. Оскільки у позасудовому порядку позивачка не має можливості вирішити питання спадкування, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що батько не мав наміру передавати сертифікат на земельну частку (пай) позивачці, тому подер його. Він є членом колгоспного двору на рівні із позивачкою. Оскільки батько у заповіті не визначив його спадкоємцем, тому вважає, що є неналежним відповідачем у цій справі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивачка є єдиним спадкоємцем, визначеним у заповіті, і вона прийняла спадщину. Інших спадкоємців за заповітом немає. У справі не залучено нотаріальну контору та Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у якості третіх осіб. Відповідач [PERSON] не прийняв спадщини і немає відношення до заповіту, тому є неналежним відповідачем. Наявна у справі довідка ГУ Держгеокадастру у Львівській області є неналежним доказом. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання, передбачених статтею 206 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив (заяву) про розгляд справи за його відсутності та розуміння наслідків визнання позову, передбачених статтею 206 ЦПК України. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про витребування доказів (а.с.32, 43), заяву про не заперечення проти відкладення розгляду справи з причини, зазначених відповідачем (а.с.131, 149), заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених вимог у повному обсязі (а.с.181). Відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків такого визнання, передбачених ст. 206 ЦПК (а.с.27). Відповідачем [PERSON] подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.112), заяву про долучення доказів на підтвердження поважності причини неприбуття у судове засідання (а.с.143), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.201). Представником відповідача [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.95, 130, 148, 182), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.122), заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.178). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у праві та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.18-19). Ухвалою підготовчого засідання від 01.11.2022 витребувано з Жидачівської державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] (а.с.33-34). Ухвалою підготовчого засідання від 08.12.2022 витребувано з Львівського державного нотаріального архіву спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] (а.с.44-45). Ухвалою підготовчого засідання від 13.03.2023 відкладено підготовче засідання (а.с.98-99). Ухвалою підготовчого засідання від 13.04.2023 закрито підготовче провадження у справі і призначено її до судового розгляду по суті (а.с.119-120). Ухвалами судового засідання від 20.06.2023, 16.10.2023 відкладено розгляд справи (а.с.132-133, 150-151, 183-184). Ухвалою від 13.10.2023 заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду (а.с.179-180). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у підготовче засідання по справі №443/1128/22 відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.37, 38, 51, 75, 76, 77, 89, 90, 107, 108, 126, 127, 141, 142, 158, 175). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 02.11.1998 у с. Бережниця Жидачівського району Львівської області [PERSON] склав заповіт, зареєстрований у реєстрі за №90, за змістом якого все своє майно і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про смерть від 26.09.2001 [PERSON] помер [INFO] у с. Загурщина Жидачівського району Львівської області (а.с.8). Відповідно до довідки Жидачівської міської ради від 09.09.2022 №477 [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в с. Загурщин Жидачівського району Львівської області до дня смерті [INFO] . Від імені [PERSON] було посвідчено заповіт в користь дочки [PERSON] 02.11.1998 за №90. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала дочка [PERSON] (а.с.9). Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 19.09.2002, 25.02.2003, зареєстрованих у реєстрі за №№760, 265, встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадкове майно складається з частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; грошових вкладів (а.с.11, 12). Відповідно до довідки відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.09.2023 на підставі розпорядження голови Жидачіваської районної державної адміністрації від 30.05.1997 №333 за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 1,85 умовних кадастрових гектари на території Бережницької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №13092, зареєстрований 31.05.1997 за №726 (а.с.13). Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 16.09.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на заповітом на земельну частку (пай) після смерті батька [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на цю земельну частку (пай), що належала померлому і є спадковим майном (а.с.15). За змістом листа Жидачівської ДНК від 10.11.2022 №286/02-14 , всі архівні документи за 2005 рік включно передані на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву, в тому числі спадкова справа №134, яка була заведена Жидачівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину видано 19.09.2002 (а.с.40). Матеріалами спадкової справи №134/2002 підтверджується, що [PERSON] за життя зробив особисте розпорядження, склавши 02.11.1998 заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON] . Його дочка [PERSON] звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. На ім`я [PERSON] 19.09.2002 та 25.02.2003 видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.55-68). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на майно у порядку спадкування за заповітом та перешкоди у належному юридичному оформленні цього права у позасудовому порядку через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] на час відкриття спадщини (день його смерті) належало право на земельну частку (пай), розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Бережницької сільської ради, на підставі сертифіката серії ЛВ №14589 від 10.02.2000. За життя [PERSON] 02.11.1998 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів своїй дочці [PERSON] . Після його смерті позивачка звернувся із заявою до нотаріуса, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №134/2002 та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах відмовлено. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Надавши оцінку аргументам сторін, суд погоджується з аргументами сторони позивачки, вважає їх обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, надані у встановленому законом порядку, узгоджуються між собою та доповнюють один одного. Так, суд зауважує, що з огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за правилами, встановленими ЦК УРСР. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом та такою, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, про що свідчить видані на її ім`я відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Наведені обставини дозволяють суду виснувати, що позивачка [PERSON] має обґрунтоване право на земельну частку (пай), яке набула у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі згідно з сертифікатом серії ЛВ №14589 від 10.02.2000, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Відхиляючи аргументи сторони відповідача [PERSON] , суд виходить з того, що стороною позивачки вірно визначено суб`єктивний склад відповідачів, оскільки такі складаються зі спадкоємців першої черги за законом, стосовно яких відсутні дані про відмову їх від спадщини, усунення їх від права на спадкування чи неприйняття ними спадщини. Таким чином, у разі відмови судом у задоволенні цього позову вони можуть претендувати на спадщину після смерті [PERSON] за законом. Спірна земельна частка (пай) не є частиною колгоспного двору, про що зазначав відповідач [PERSON] , оскільки колгоспний двір міг мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належали передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Право власності на майно колгоспного двору виникло у його членів 15.04.1991. Водночас, право на спірну земельну ділянку (пай) виникло у [PERSON] задовго після скасування поняття «колгоспний двір», відтак це майно не може входити до майна колгоспного двору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучаються до участі у справі у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права та обов`язки. Заяв про залучення третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріальну контору та Головне управління Держгеокадастру у Львівській області учасники справи не подавали, а підстав самостійно залучати таких, з огляду на предмет спору, суд необхідності не вбачав, оскільки рішення у справі жодним чином не вплине на їхні права та обов`язки. Довідка відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.09.2023 є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, видана уповноваженим органом, у володіння якого знаходиться ця інформація. Таким чином, враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved