Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

15 вересня 2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 29 900 грн. та понесених судових витрат у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 09 вересня 2004 року у відділу РАГСУ Надвірнянського міськвиконкому, було зареєстровано її шлюб із відповідачем, про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №115. В шлюбі із відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . 12 травня 2020 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області по справі №338/927/19 було розірвано її шлюб із відповідачем. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею, та перебуває під її доглядом та вихованням. Офіційних джерел доходу на цей час позивач не має. 10 жовтня 2019 року вона із відповідачем уклала договір про сплату на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 300 доларів США, щомісяця, терміном до 31 червня 2020 року. Саме в цей період син з ініціативи чоловіка пішов навчатись в академічний ліцей-інтернат в м. Івано-Франківську в 9 клас на спеціалізацію «футбол» , де проживав харчувався, їздив на змагання купував спортивне взуття, одяг. Після закінчення строку дії договору [PERSON] відмовився допомагати утримувати спільно неповнолітнього сина. 22 червня 2020 року нею подано позов до Богородчанського районного суду про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина та 04 серпня 2020 року ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] п`яти тисяч гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття (справа 338/624/20). [INFO] сину виповнилось 18 років. Відповідно до довідки №10 від 17 серпня 2023 року, виданої відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», [PERSON] зарахований на навчання до вищезазначеного коледжу на денну форму навчання за освітнім ступенем бакалавр на основі освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра за кошти фізичних осіб (наказ 81-с від 08 серпня 2023 року. Згідно договору про надання освітньої послуги №116п від 09 серпня 2023 року, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» та позивачем для здобуття освіти [PERSON] загальна вартість платної освітньої послуги складає 49 800 грн., із них: за 2023-2024 навчальний рік - 16600 грн.; за 2024-2025 навчальний рік - 16600 грн.; за 2025-2026 навчальний рік - 16600 грн. Спеціалізація сина у навчальному закладі вимагала додаткових знань та підготовки тому з 26 листопада 2021 року по 26 листопада 2022 року син проходив навчання та отримав сертифікат про завершення курсу лікувального масажу в товаристві Червоного Хреста, а понесені позивачем витрати становили 3200 грн. Крім того син пройшов навчання в автошколі на 28 червня 2022 року отримав посвідчення водія категорії А1. Загальна сума витрат становила 6800 грн. Відповідач більше 20 років проживає у Чеській Республіці де займається підприємницькою діяльністю, отримує чималі доходи та має фінансову можливість відшкодувати додаткові витрати. Просила посилаючись на положення статті 185 СК України стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина у розмірі частки сукупно витрачених нею коштів. Ухвалою від 18 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. Представник відповідача 08 листопада 2023 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені вимоги не визнає. Зазначає, що позивач просить стягнути із відповідача додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах на утримання дитини регулюються положеннями ст. 185 СК України. Обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, діє тільки до повноліття дитини та стосовно повнолітніх дітей положення ст. 185 СК України не застосовуються. 18 грудня 2023 року позивачем було уточнено позовні вимоги про що надано позовну заяву у якій просила суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 29 900 грн. та понесених судових витрат у розмірі 5000 грн. При цьому позивач фактично не змінював підставу та предмет позову, а лише уточнив, що додаткові витрати були понесені позивачем на у тримання неповнолітнього сина, який продовжує навчання та додаткові витарти на утримання повнолітнього сина, які вона має понести у майбутньому за час навчання сина у коледжі. 18 грудня 2023 року позивач заявила клопотання, в якому просить об`єднати вказану цивільну справу №338/1440/23 із цивільною справою №338/1438/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про об`єднання в одне провадження цивільної спраи №338/1440/23 із цивільною справою №338/1438/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини було відмовлено. 03 січня 2024 року представником відповідача адвокатом Данилівим Ю.М. подано відзив на уточнену позовну заяву в якому зазначав, що додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, повинні бути викликані особливими обставинами, які передбачають розвиток природніх здібностей, а навчання на курсах лікувального масажу та в автошколі, здобуття професійної освіти не належить до категорії природніх здібностей, це лише є здобуття додаткових навичок та не можуть розцінюватись як додаткові витрати на утримання дитини. З цих підстав просив суд відмовити у задоволені позову та стягнути витрати на професійну правничу допомогу понесених відповідачем у розмірі 10 000 грн. 04 січня 2024 року позивач надала відповідь на відзив вказуючи на ті обставини, що додаткові витрати розпочалися ще з 2021 року, коли дитина була неповнолітньою та продовжуються до цього часу, коли син [INFO] досяг повноліття. В судовому засіданні позивачк та її представник адвокат Годованець В.Ф. підтримали позо з підстав викладених у ньому та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Данилів Ю.М. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат не грунтуються на вимогах ст. 185 СК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Із позовної заяви встановлено, що 09 вересня 2004 року у відділу РАГСУ Надвірнянського міськвиконкому, було зареєстровано шлюб позивача із відповідачем, про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №115. В шлюбі сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 12 травня 2020 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області по справі №338/927/19, було розірвано шлюб позивача із відповідачем. Після розірвання шлюбу син проживає із позивачем та перебуває під її доглядом та вихованням. 10 жовтня 2019 року позивач та відповідач уклали договір про сплату на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 300 доларів США, щомісяця, терміном до 31 червня 2020 року. 22 червня 2020 року позивачем було подано позов до Богородчанського районного суду про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та 04 серпня 2020 року ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] п`яти тисяч гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття (справа 3338/624/20). [INFO] сину виповнилось 18 років. Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. З дослідженої довідки №10 від 17 серпня 2023 року, виданої відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», вбачається, що [PERSON] зарахований на навчання до вищезазначеного коледжу на денну форму навчання за освітнім ступенем бакалавр на основі освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб (наказ 81-с від 08 серпня 2023 року(а.с.8). З дослідженого договору №261/12Б від 07 серпня 2023 року про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» та позивачем для здобуття освіти [PERSON] , останній зарахований на навчання до вищезазначеного коледжу на 1 курс, денну форму навчання за освітньо-професійною програмою 017 фізична культура і спорт, для здобуття освітньо-професійного ступеня бакалавр (а.с.9). З дослідженого договору про надання платної освітньої послуги №116п від 09 серпня 2023 року, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» та позивачем для здобуття освіти [PERSON] загальна вартість платної освітньої послуги складає 49 800 грн., із них: за 2023-2024 навчальний рік - 16600 грн.; за 2024-2025 навчальний рік - 16600 грн.; за 2025-2026 навчальний рік - 16600 грн. (а.с.12). Відповідно до копії квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 23 серпня 2023 року позивачем сплачено вартість навчання [PERSON] у коледжі фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», відповідно до умов Договору від 09 серпня 2023 року за перший семестр 2023-2024 навчального року у розмірі 8300 грн. (а.с.11). З дослідженої копії сертифікату про завершення курсу лікувального масажу в товаристві Червоного Хреста, вбачається, що [PERSON] успішно завершив курси лікувального масажу(а.с.13). З копії квитанції до прибуткового касового ордеру №6 від 26 листопада 2021 року, встановлено від [PERSON] прийнято благодійний внесок за семінарські заняття по лікувальному масажу у розмірі 3200 грн (а.с.10). З копії посвідчення водія на ім`я [PERSON] вбачається, що останній з 28 червня 2022 року набув право на керування транспортними засобами категорії А1 та сплачено вартість навчання на загальну суму 6800 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14,10). Згідно відомостей із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів станом на 23 серпня 2023 року у позивача [PERSON] інформація про доходи відсутня. Також судом було досліджено копії документів наданих позивачем на обгрунтування матеріального становища відповідача, щодо можливості утримувати дитину (а.с. 16-23). Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України можна дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що відповідач, як батько [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина, який проживав разом з матір`ю та перебував на її утриманні до його повноліття, тобто до [INFO] . Оскільки, як стверджує позивач між сторонами склалися конфліктні, напружені відносини, що унеможливило безспірне вирішення між ними питання прийняття участі батька у додаткових витратах, наявні підстави для судового вирішення спірних правовідносин з метою реалізації батьківських обов`язків відповідача у таких. Як роз`яснено у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі N 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В цьому контексті, суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та як наслідок додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких. Відтак, доводи позовної заяви та дублювання таких в відповіді на відзив стосовно способу життя відповідача за межами України, його матеріальна можливість по сплаті аліментів, байдужість до виховання та розвитку сина не є ключовими у спірних правовідносинах, оскільки не можуть підтвердити чи спростувати особливих обставин розвитку здібностей дитини чи її хвороби, а також затрачених у зв`язку цим відповідних коштів. Якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині. Позивач [PERSON] , зокрема, просила стягнути додаткові витрати на навчання у коледжі, як понесені нею, так і ті що вона понесе у майбутньому, також витрати на навчання в автошколі та закінчення курсів лікувального масажу. В свою чергу, такі витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а є основними витратами, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей. Також слід зазначити, що стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання не передбачені нормами СК України на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Суд вважає, що позивач не довела, що вказані витрати були спрямовані на розвиток особливих здібностей сина сторін, а не для загального розвитку дитини, оскільки доказів існування у сина відповідних здібностей суду не надано. Разом з цим, суд констатує, що належні у справі докази є дійсним свідченням того, що позивач понесла витрати у відповідних напрямках діяльності та розвитку сина, однак стягнення затрачених у зв`язку з цим частини коштів з відповідача не ґрунтується на нормах ст. 185 СК України. Враховуючи, що позивач [PERSON] не довела наявність додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами суд вважає що заявлені вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. 84,180,181,182,184,185, 198-200 СК України,

Outcome: dismissed