Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 10 травня 2011 року між нею та відповідачем укладено шлюбу, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 548. Від шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Разом із тим, спільне життя із відповідачем не склалося, а тому рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року їх шлюб розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2020 року. При цьому зазначала, що під час перебування у шлюбі нею та відповідачем було набуто у власність спільне нерухоме майно, а також грошові кошти, які розміщені на рахунках в банківських установах, відкритих на ім`я [PERSON] , зокрема депозитні кошти та інші грошові надходження, які під час розлучення поділені не були. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, які регулюють порядок поділу спільного майна подружжя, неодноразово змінюючи позовні вимоги, просила здійснити поділ грошових коштів між нею та відповідачем в рівних частках шляхом стягнення на її користь 37\~025 грн. 16 коп., які складаються з частини грошових коштів від 49\~545 грн.,- коштів, витрачених відповідачем на власні потреби, а саме відпочинок у Туреччині та частину від 24\~505 грн. 32 коп. - залишок грошових коштів, розміщених на рахунках відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги з урахуванням заяви про їх зменшення підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. При цьому суду пояснили, що грошові кошти, які розміщені на рахунках відповідача є спільною сумісною власністю та підлягають поділу не зважаючи на те, що позивачка не працювала у зв`язку із здійсненням догляду спільної дитини. Також вказали й на те, що перед розлученням позивачка також працювала та заробляла грошові кошти для потреб родини, а саме була викладачем східних танців, а тому просили грошові кошти, які перебували станом на 30 листопада 2020 року на рахунках відповідача, а також кошти, які ним у період шлюбу були витрачені на власні потреби, а саме відпочинок, визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити їх поділ в рівних частках між сторонами. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог вказуючи на їх безпідставність, оскільки грошові кошти в родині заробляв лише відповідач та усі кошти, зароблені ним під час шлюбу були витраченні виключно в інтересах сімї, а саме на придбання будинку та виконання робіт з його ремонту та облаштування. Крім того, відповідачем витрачалися усі зароблені ним кошти на ремонт та облаштування будинку навіть після розірвання шлюбу. При цьому даний будинок було визнано спільною сумісною власністю подружжя та здійснено його поділ. Також вказували, що позивачка маючи можливість працювати жодного дня під час шлюбу не працювала, а її доводи в тій частині, що вона не працювала, оскільки доглядала спільну дитину є безпідставними, так як доглядом дочки весь час займалися бабусі. Щодо витрат на відпочинок, то путівка коштує не 49 тис. як вказує позивачка, а лише 19 тис грн. Крім того, усі грошові кошти, які були на депозитних рахунках та інших рахунках [PERSON] ще під час шлюбу були зняті та витраченні на ремонтні роботи у будинку, а тому вимоги позивачки є безпідставними та задоволенню не підлягають. Свідок [PERSON] будучи допитана в ході судового розгляду справи в режимі відеоконференції суду пояснила, що із позивачкою вона знайома більше 5 років, оскільки її дочка та [PERSON] перебували в дружніх відносинах. Також їй відомо, що вихованням та доглядом спільної із відповідачем доньки займалася виключно [PERSON] . Також вказала, що час від часу до позивачки приїжджала її мати бабуся доньки, яка також допомагала у вихованні онуки, однак постійно із позивачкою не проживала. Також їй відомо, що у придбаному під час шлюбі подружжям будинку проводилися ремонтні роботи та позивачка вимушена була готувати їжу у неї вдома. Хто саме заробляв грошові кошти в родині їй невідомо, оскільки фінансові питання вони із позивачкою ніколи не обговорювали. Свідок [PERSON] , будучи допитаний в ході розгляду справи в режимі відео конференції суду пояснив, що з відповідачем вони знайомі більше 20 років. Також він знайомий і з [PERSON] , знає її ще з того часу, коли відповідач познайомився з нею та почав зустрічався. Також йому відомо , що під шлюбу в родині працював виключно [PERSON] та лише він ніс усі витрати на утримання родини. Крім того, йому також відомо, що під час шлюбу сторони придбали будинок, в якому проводилися ремонтні роботи, фінансування яких здійснював виключно [PERSON] . Час від часу, [PERSON] звертався до нього з проханням позичити грошові кошти, оскільки йому не завжди вистачало грошей для здійснення розрахунку із майстрами чи оплати замовлень на придбані матеріали. Зокрема, у вересні 2020 року він йому позичив 2\~000 доларів, які перерахував [PERSON] на картковий рахунок та в подальшому [PERSON] борг йому повернув. Звернув увагу суду й на те, що навіть після розлучення, [PERSON] продовжував здійснювати ремонтні роботи у будинку та виключно з власних фінансових надходжень. Тетяна фінансової участі у ремонті будинку не приймала. Також позивачці було відомо, що [PERSON] позичав у нього грошові кошти, оскільки розмова про позику була у її присутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 травня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2020 року (а.с. 11-12, т. 1) За період спільного життя подружжям було набуто у власність спільне майно, зокрема нерухоме, спір щодо поділу якого перебував у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси та за наслідками судового розгляду якого було постановлено рішення про поділ спільного нерухомого майна та майнових прав сторін в рівних частках за кожним. Крім того, як убачається з виписок, наданих банківськими установами з поточних та депозитних рахунків, на ім`я [PERSON] у декількох банківських установах у період шлюбу було відкрито ряд рахунків. Зокрема, на рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] в АТ «Універсал Банк» відповідачем були розміщені депозитні кошти (депозит від 12. 12. 2019 року). Даний рахунок закрито 13 січня 2020 року з виплатою грошових коштів в розмірі 11\~812,09 доларів США (а.с. 90, т. 1). Також в даній банківській установі [PERSON] за період з 1 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року було відкрито ще 6 розрахункових рахунків (депозит фізичних осіб), однак згідно наданої банком інформації усі вищевказані рахунки були закриті у період з січня по червень 2020 року, тобто ще у період перебування сторін у шлюбі ( а.с. 206-211, т. 1). З інформації про рух коштів убачається, що з усіх вищевказаних шести депозитних рахунків грошові кошти були зняті відповідачем ще до розірвання шлюбу з виплатою процентів й відповідно станом на 30 листопада 2020 року на усіх вищевказаних розрахункових рахунках кошти були відсутні. При цьому, відповідач [PERSON] вказував, що усі кошти, які були ним розміщені на депозитних рахунках в банку були використані виключно в інтересах сімї, а саме на проведення ремонтних робіт у придбаному для родини будинку та його облаштування й відповідно позивачкою будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного суду не надано. Також в даній фінансовій установі на ім`я [PERSON] було відкрито ще 4 рахунки та згідно інформації, наданої АТ «Універсал Банк», залишок коштів станом на 30 листопада 2020 року на одному з рахунків становить 10\~535,94 коп. (а.с. 248-256, т. 2), на інших трьох рахунках грошові кошти відсутні ( а.с. 93, т.2. ) Крім того, як встановлено судом, окрім АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] були відкриті розрахункові рахунки в АТ «Укрсиббанк», на які у період перебування сторін в шлюбі надходили грошові кошти. Зокрема, з наданої АТ «Укрсиббанк» інформації про залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] та відповідних виписок про рух коштів убачається факт надходження грошових коштів в різних сумах, які як пояснив відповідач є оплатою наданих ним послуг в ІТ-сфері. Також з виписки про рух коштів убачається, що 3 та 4 вересня 2020 року відповідачем здійснено оплату туристичних послуг на суму 49\~545 грн. (а.с. 244, т. 1), а 10 вересня 2020 року переведення відповідачем на рахунок [PERSON] коштів в сумі 13\~333 грн. Крім того, з виписки убачається, що 21 вересня 2020 року на рахунок відповідача від [PERSON] надійшли грошові кошти трьома платежами в загальній сумі 71\~280 грн. Є відомості й про те, що 2 жовтня 2020 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів на рахунок [PERSON] в розмірі 15\~000 грн., а також 12 жовтня 2020 року двох платежів в розмірі 40\~000 грн. та 16\~580 грн. У листопаді 2020 року [PERSON] здійснив переведення відповідачу коштів в розмірі 26\~440 грн. та 30\~000 грн., однак відомості про їх повернення [PERSON] шляхом здійснення перерахунку коштів в аналогічних сумах на його рахунок у наданій виписці відсутні (а.с. 242-246, т. 1). При цьому, як пояснив свідок [PERSON] ці кошти були надані ним відповідачу у борг, який останній повернув у 2021 році. На підтвердження наявності боргових зобов`язань перед [PERSON] відповідач надав скіншоти з телефонної переписки та їх наявність також підтверджені й показами самого свідка та відомостями про зарахування на рахунок відповідача від [PERSON] грошових коштів. Також з матеріалів справи убачається, що станом на 30 листопада 2020 року на рахунках відповідача в АТ «Укрсиббанк» залишок коштів становить 13566 грн. 64 коп. (а.с.1, 79 т. 2). З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» убачається, що в даній банківській установі на ім`я [PERSON] було відкрито 4 рахунки, по яким у період з вересня по листопад 2020 року рух коштів не здійснювався й відповідно станом на 30 листопада 2020 року залишок коштів становить 51 грн. 12 коп. та 0,56 центів (а.с. 247). Так, звертаючись до суду із позовом про поділ грошових коштів, які розміщені на рахунках відповідача, позивачка неодноразового змінюючи розмір позовних вимог просила визнати грошові кошти в розмірі 24\~505 грн. 32 коп. як залишок грошових коштів станом на 30 листопада 2022 року, розміщених на рахунках відповідача та 49\~545 грн. - коштів, які були витрачені відповідачем на власні потреби, а саме на оплату 3 та 4 вересня 2020 року туристичних послуг на відпочинок у Туреччині окремо від родини, спільною сумісною власністю подружжя та здійснити їх поділ шляхом стягнути на її користь частину в розмірі 37\~025 грн. 16 коп. При цьому, заперечуючи проти вимог позивачки в частині поділу грошових коштів, витрачених на відпочинок, [PERSON] вказував що вартість однієї путівки становить 19\~545 грн. та саме таку суму він витратив на власні потреби, інші кошти, які перераховувалися за туристичні послуги це була оплата відпочинку його друзів - родини [PERSON] , які в подальшому повернули йому сплачені ним грошові кошти за придбання путівок у готівковій формі. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1ст. 61 СК України). Частиною 2 статті 372\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до \~ст. 63 СК України,\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ( ст.71СК\~України). Таким чином, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року по справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19) зазначила, що належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором,\~є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої \~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За таких обставин, суд оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, а також виходячи із вищевказаних норм чинного законодавства та відсутністю доказів того, що грошові кошти, які були розмішені на рахунках [PERSON] є його особистою власністю, приходить до висновку, що грошові кошти в розмірі 49\~545 грн., які були витрачені відповідачем на оплату туристичних послуг, були використані ним виключно у власних інтересах та за рахунок коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому доводи відповідача в тій частині, що ним було використано на власний відпочинок лише 19\~545 грн., а різниця в грошових коштах в розмірі 30 тис. грн. це є кошти, які він перерахував за оплату відпочинку друзів та які йому їх в подальшому повернули, не підтверджуються належними та допустимими доказами й відповідно спростовуються випискою з банківського рахунку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки грошові кошти, набуті сторонами на під перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя й відповідно [PERSON] не доведено, що дані грошові кошти є його особистою власністю, тому вони підлягають поділу між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним по 1/2 частини загальної суми коштів. Таким чином, грошові кошти в розмірі 49\~545 грн., які були витрачені відповідачем на власні потреби та не в інтересах сім`ї є спільною сумісною власністю подружжя й відповідно підлягають поділу, а тому вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню й відповідно на її користь підлягає стягненню частині в розмірі 24\~772 грн. 50 коп.. Щодо іншої частини позовних вимог про поділ грошових коштів, які залишалися на рахунках відповідача станом на 30 листопада 2020 року та становили 24\~505 грн. 32 коп., то в цій частині суд зазначає наступне. Як вже було встановлено судом, станом на 30 листопада 2020 року на рахунках відповідача в АТ «Укрсиббанк» залишок коштів становить 13566 грн. 64 коп., на рахунках в АТ «Універсал Банк» - 10\~650 грн. 91 коп., а також незначні суми коштів на інших рахунках, у тому числі у валюті США, що в загальному розмірі становить 24\~505 грн. 32 коп. При цьому, заперечуючи проти поділу даної суми коштів, відповідач вказував, що усі ці кошти і навіть більші були витрачені ним після розірвання шлюбу на оплату ремонтних робіт, які проводилися в будинку, що визнаний спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, як убачається із наданих відповідачем платіжних доручень, квитанцій, замовлень та актів виконаних робіт, у листопаді - грудні 2020 року [PERSON] було проведено оплату ремонтних робіт у будинку, у тому числі й зовнішніх робіт, а також придбання будівельних матеріалів на значно більшу суму, ніж 25 тис грн., розрахунок за які здійснювався, у тому числі й з банківських карт, а тому суд приходить до висновку, що залишок коштів на рахунку відповідача в загальній сумі 24\~505 грн. 32 коп. було витрачено ним в інтересах сімї й підстави для поділу даних коштів відсутні. При цьому, враховуючи те, що позивачка заперечує факт використання цих коштів саме в інтересах сім`ї, саме на неї покладається обов`язок надання доказів на спростування вказаного, які нею в свою чергу в ході розгляду справи суду не були надані. Таким чином, [PERSON] не надано доказів на спростування доводів відповідача в тій частині, що після розірвання шлюбу він продовжував ремонтні роботи в будинку та здійснював їх фінансування. При цьому, наявність квитанцій, замовлень та актів виконаних робіт саме у відповідача, суд визнає це як факт підтвердження здійснення саме ним оплати робіт з ремонту будинку та придбання будівельних матеріалів. За таких обставин, вимоги [PERSON] в частині поділу шляхом стягнення на її користь з відповідача частини від грошових коштів в розмірі 24\~505 грн. 32 коп., які перебували станом на 30 листопада 2020 року на рахунках відповідача слід відмовити. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачені нею витрати по зверненню до суду в розмірі 1992 грн. 40 коп.

Outcome: partial