Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] , яка є правонаступником померлої [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а саме з 2005 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] ; визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] з 1983 року зареєстрована та по 2005 рік проживала за адресою: [ADDRESS] , а з 2005 року на момент подання позову проживала в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , була знайома з 1984 року, тобто з того часу коли вони отримали вищевказану квартиру як службове житло від Харківського машинобудівного заводу "ФЕД" (де працював [PERSON] ».Подружжя, [PERSON] та [PERSON] , були самотніми, дітей або будь-яких інших родичів не мали. У [PERSON] була велика родина, чоловік, [PERSON] , [INFO] , та троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] , (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , з якими [PERSON] проживала разом до 2005 року в квартирі [ADDRESS] . Більш ніж 20 років, з 1984 по 2005 роки,сім`я [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] проживали поруч, дружили сім`ями та завжди допомагали та підтримували один одного. В 2002 році помер чоловік [PERSON] - [PERSON] . Діти виросли та стали самостійними, хоча вони і продовжували проживати разом з [PERSON] . В 2003 році [PERSON] звільнилась з останнього місця роботи та стала багато часу проводити вдома. Кожного дня [PERSON] ходила до сусідів - [PERSON] та [PERSON] , щоб допомогти їм по господарству, прибрати в квартирі, приготувати їжу, купити та принести їм ліки тощо, оскільки вони дуже хворіли та іноді навіть не мали сил вийти до магазину чи до аптеки. В 2005 році, враховуючи що [PERSON] та [PERSON] потребували щоденної допомоги, [PERSON] прийняла їх пропозицію та стала жити спільно разом з ними однією сім`єю в іх квартирі [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] доглядала за [PERSON] та [PERSON] , купувала їм продукти харчування, необхідні ліки, готувала їжу. прибирала в квартирі, сплачувана комунальні послуги за дану квартиру, купувала побутову техніку тощо. В квартирі [ADDRESS] залишилися проживати діти [PERSON] . В 2006 році [PERSON] та [PERSON] за спільною домовленістю склали заповіт на ім я доньки [PERSON] - [PERSON] , відповідно до якого заповідали їй свою квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та її донька [PERSON] були присутні при складанні та нотаріальному посвідченні даного заповіту. [INFO] [PERSON] померла. Всі витрати, пов язані з похованням, [PERSON] взяла на себе та оплатила їх за власний рахунок. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] продовжувала проживати однією\~сім`єю з [PERSON] в вищевказаній квартирі [ADDRESS] : вела з ним спільне господарство, допомагала йому в побуті,прибирала в квартирі, купувала харчі та готувала їжу, купувала ліки, необхідний одяг, взуття для нього та доглядала за ним до дня його смерті. [PERSON] помер [INFO] . Його похорони також оплатила [PERSON] за власний рахунок. Квартира [ADDRESS] , з якій проживати [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] , належала їм на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР Харківської області від 18.07.2002 року, реєстраційний № 1-02-228521, зареєстроване у КП "ХМБТІ" від 01.08.2002 року за №П-1-40918. [PERSON] після смерті своєї дружини, [PERSON] , враховуючи відсутність заповіту та інших спадкоємців за законом, спадщину, а саме 1/2 частин вищевказаної квартири, прийняв фактично на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, проте не встиг оформити своїх спадкових прав. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (що підтверджується матеріалами справи). Таким чином, спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] складається з вищевказаної квартири [ADDRESS] . 09.10.2013 року [PERSON] , маючи на руках оригінал заповіту подружжя [PERSON] та [PERSON] , звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті вищевказаних осіб. Проте від державного нотаріуса вона дізналась про те, що даний заповіт було скасовано ще в 2008 році, у зв`язку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру. Починаючи з 2005 року до дня смерті останнього з подружжя, [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] та [PERSON] в їх квартирі за [ADDRESS] , вела з ними спільне господарство, мала спільний бюджет та доглядала за [PERSON] та [PERSON] до самої їх смерті, купувала їм продукти харчування, ліки, прибирала в квартирі, готувала їжу, сплачувала комунальні послуги за дану квартиру тощо. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] вважає, що, постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] та [PERSON] більш ніж вісім років до дня смерті останнього з подружжя, [PERSON] . На момент подачі позову, [PERSON] продовжувала проживати одна у вищевказаній квартирі [ADDRESS] , оплачувала комунальні послуги та підтримувала квартиру в належному технічному стані. Проте у зв`язку з тим, що право власності на цю квартиру зареєстровано за померлими, вона не може переоформити на своє ім`я особові рахунки для сплати комунальних послуг за дану квартиру та навіть зареєструватися в цій квартирі. Враховуючи відсутність інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] та відсутність заповіту [PERSON] як єдина спадкоємиця за законом четвертої черги після смерті [PERSON] у відповідності до ст. 1264 ЦК України звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, важаючи, що спадщину прийняла фактично в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала з 2005 року, в тому числі і на час відкриття спадщини, разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру після померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] було відмовлено. Враховуючи, що з 2005 року та дo смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] проживала з ними однією сім`єю більш ніж вісім років за адресою: [ADDRESS] , беручи до уваги відсутність будь-яких інших спадкоємців у померлих, вважає, що має право отримати у власність вищевказану квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після їх смерті, як особа, що проживала разом зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини відповідно до ст. 1264 ЦК України. Для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме квартири за [ADDRESS] , [PERSON] необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з померлими не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, [PERSON] , на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю. Ухвалою суду від 25.03.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 29.03.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.04.2016 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Адамова Людмила Антонівна про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом об`єднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 30.05.2016 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Адамова Людмила Антонівна про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду. Ухвалою суду\~від 10.08.2016\~року провадження\~у справі\~за позовом [PERSON] до\~Харківської міської\~ради,\~третя особа\~ [PERSON] \~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~визнання права\~власності на\~нерухоме майно\~в порядку\~спадкування за\~законом зупинено до вирішення питання про залучення правонаступників. Ухвалою суду 13.05.2019 року провадження по справі відновлено, замінено позивача у цивільній справі № 638/4546/16-ц [PERSON] правонаступником [PERSON] , припинено статус [PERSON] як третьої особи у названій справі. Ухвалою суду\~від 30.01.2020\~року витребувано\~докази з\~ Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного управління ДМС у Харківській області для суду по справі. Ухвалою суду\~від 16.10.2023\~року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 20.12.2023 року позивач не з`явилась, представник позивача надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 1983 року зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] . [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 14березня 1980 року, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.03.1980 року, актовий запис №178. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 02.12.2002 року, актовий запис №1341. Від шлюбу [PERSON] має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , які проживали разом з нею, про що свідчить копія Довідки з місця проживання про скалд сім`ї та прописку. [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 21.01.1983 року, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.1983 року, актовий запис №62. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 31.08.2010 року , актовий запис №12425. Причиною смерті [PERSON] , [INFO] , згідко копії Лікарського свідоцтва про смерть №365 від 30.08.2010 року стала атеросклеротична хвороба серця . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.09.2013, актовий запис № 12019. Причиною смерті [PERSON] , [INFO] , згідко копії Лікарського свідоцтва про смерть №812 від 11.09.2013 року став гострий інфаркт міокарду. Згідно копії Ордеру №229 від 30.11.1983 року, [PERSON] видано житло житловою площею 17,83 кв.м, б.50-А, кв. 3. Згідно копії рішення Виконавчого комітету від 24.04.2002 року №74/38 , виключено з числа житлової площі Харківського машинного заводу ФЕД однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] і гр. [PERSON] визнати наймачем цієї квартири разом із своєю дружиною [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2002 року , реєстраційний №1-02-228521 посвідчено, що гр. [PERSON] та члени його сім`ї, а саме - [PERSON] мають праві спільної (сумісної) власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії Технічного паспорту від 11.07.2002 року, квартира [ADDRESS] , власником є [PERSON] . Згідно копії Заповіту подружжя від 10.03.2006 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , квартиру [ADDRESS] заповідають [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . 10.12.2015 року [PERSON] звернулась до Десятої харківської державної нотаріальної контори заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2015 року, державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Верещака Г.Л. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що у шестимісячний строк не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та не надані документи, що свідчать про прийняття [PERSON] спадщини у порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, а саме про постійне проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладним, [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В ході судового засідання стало відомо, що [INFO] позивачка [PERSON] померла. 22 травня 2019 року [PERSON] подано заяву про залучення у справі у якості правонаступника, до якої додано довідку Сьомої Харківської державної нотаріальної контори про те, що заявник є єдиним спадкодавцем [PERSON] . Ухвалою суду від 13.05.2019 року замінено позивача у цивільній справі № 638/4546/16-ц [PERSON] правонаступником [PERSON] , припинено статус [PERSON] як третьої особи у названій справі. 15.06.2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Харченко К.С. подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій сторона позивача просить змінити прохальну частину позовної заяви, а саме: - \~ \~ \~ \~Встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а саме: з 2005 року до [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . - \~ \~ \~ \~Встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . - \~ \~ \~ \~Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, що [PERSON] з 2005 року почала проживати разом з [PERSON] та [PERSON] , де вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] доглядала за [PERSON] та [PERSON] , купувала їм продукти харчування, необхідні ліки, готувала їжу. прибирала в квартирі, сплачувана комунальні послуги за дану квартиру, купувала побутову техніку тощо. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Той факт, що [PERSON] , починаючи з 2005 року по 2013 рік постійно проживала з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , які кожний окремо показали, що [PERSON] дійсно постійно проживала разом із [PERSON] , [PERSON] у вказаний позивачем період, також і на момент смерті останнього. У суду немає підстав для сумнівів у достовірності показів свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] займалась організацією поховання [PERSON] , що підтверджується копією реєстраційної картки про кремацію № 2875. На підставі викладеного та безпосередньо досліджених доказів, суд приходить до висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з\~ [PERSON] та\~ [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що в [ADDRESS] , яка згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2002 року , реєстраційний №1-02-228521 посвідчено, що гр. [PERSON] та члени його сім`ї, а саме - [PERSON] мають праві спільної (сумісної) власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 31.08.2010 року , актовий запис №12425. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.09.2013, актовий запис № 12019. Згідно копії Заповіту подружжя від 10.03.2006 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , квартиру [ADDRESS] заповідають [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г., спадкоємцем на 1/5 частки квартири померлої [PERSON] , яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , є [PERSON] . Так, частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] правонатупником є [PERSON] . Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд вважає, що позивач, як спадкоємець, який проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Державним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку між спадкодавцем та позивачем щодо жодної з передбачених законодавством черг у спадкуванні. Однак, оскільки судом встановлено факт проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . При цьому\~суд наголошує,\~що судове\~доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд зазначає, що відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі №203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.71)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (п.39); від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (п.75); від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.74)). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи в суді необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved