Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

10.08.2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить визнати недійсним заповіт, який залишив батько позивача [PERSON] на випадок своєї смерті (спадкова справа № 138/2022, номер у спадковому реєстрі № 69983079). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , за життя він залишив заповіт, посвідчений 28.12.2021 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрований в реєстрі за № 4121, яким заповів належну йому на праві власності будівлю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , належні йому на праві власності: нежитлову будівлю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] , крамницю продовольчих товарів та земельну ділянку щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] , нежитлову будівлю, крамницю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. Приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. 30.11.2022 року була заведена спадкова справа № 138/2022 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач за законом першої черги [PERSON] вважає, що заповіт [PERSON] є недійсним, оскільки спадкодавець охопив заповітом майно, на яке не мав зареєстрованого права власності, тобто всупереч своєму вільному волевиявленню склав заповіт на майно на яке не мав права та приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. не було встановлено обсяг майна, яке є предметом спадкування за заповітом. Крім цього, представник позивача зазначив, що не зрозуміло на яких саме осіб та в якому статусі спадкодавець [PERSON] залишив заповіт від 28.12.2021 року та які саме особи звернулись з заявою про прийняття спадщини за заповітом та в якому саме статусі, чи є вказані особи належними спадкоємцями. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову, надала відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначила, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] на момент посвідчення заповіту від 28.12.2021 року не було вільним і не відповідало волі спадкодавця, вважає, що оскаржуваний заповіт за формою відповідає вимогам закону, докази що заповіт посвідчений особою, яка не мала на це права чи з істотним порушенням вимог нотаріального посвідчення відсутні, текст заповіту записаний приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. зі слів [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса, особу його встановлено, дієздатність перевірено, на прохання заповідача у зв`язку з хворобою заповіт посвідчений за адресою: [ADDRESS] о 17 год. 10 хв. Отже, форма та порядок посвідчення заповіту, який було посвідчено 28.12.2021 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4121, відповідає положенням ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Також зазначила, що необґрунтованою є підстава для звернення до суду про те, що [PERSON] охопив заповітом майно, на яке не мав зареєстрованого права власності, тобто всупереч своєму вільному волевиявленню склав заповіт на майно, яке на думку позивача, він не мав права, у зв`язку з чим вважає, що заповіт підлягає скасуванню. Вважає, що сама по собі незгода позивача із волевиявленням спадкодавця [PERSON] не є підставою для визнання заповіту недійсним без доведення обставин і підстав недійсності такого правочину. Доводи позивача, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки він зазначив майно, яке на думку позивача, йому не належить та нотаріусом, на думку позивача, не з`ясовано, які саме особи звернулись із заявою про прийняття спадщини за заповітом та в якому саме статусі - є безпідставними та також не свідчать про недійсність заповіту. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала суду заперечення на позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки жодних порушень чинного законодавства України, як під час посвідчення заповіту, так і під час заведення спадкової справи, не було. Незгода спадкоємиці із волевиявленням заповідача - спадкодавця не є підставою для визнання заповіту недійсним. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна про визнання заповіту недійсним та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.11.2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 28.12.2021 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4121, [PERSON] заповів належну йому на праві власності будівлю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , належні йому на праві власності: нежитлову будівлю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] , крамницю продовольчих товарів та земельну ділянку щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] , нежитлову будівлю, крамницю із земельною ділянкою щодо неї, розташовану за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70774871 від 30.11.2022 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 28.11.2021 року, зареєстрований за № 4121 не змінювався та не скасовувався. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Статтею 1257 передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Стаття 56 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Глава 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року визначає порядок, посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування. Згідно з п.1.1 Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст. ст. 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Пунктом 1.4 Порядку передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (п. 1.6 Порядку). В якості доказу недійсності заповіту представник позивача надав клопотання про надання інформації від 07.12.2023 року, адресоване приватному нотаріусу Єфіменко М.Д. щодо того, на підставі яких документів та здійснених заходів було встановлено особу, обсяг цивільної дієздатності та цивільно - правових відносин між [PERSON] та [PERSON] , на яке отримав відповідь № 779/02-14 від 20.12.2023 року про відмову у наданні копій документів, оскільки дані зазначені адвокатом містять персональні дані і не стосуються спадкоємиці, інтереси якої він представляє та є таємницею нотаріальних дій. Крім цього, в якості доказу недійсності заповіту представник позивача надав клопотання про надання інформації від 14.12.2023 року, адресоване приватному нотаріусу Єфіменко М.Д. щодо того, яке рухоме та нерухоме майно належало на праві власності спадкодавцю [PERSON] на день його смерті, окрім майна, зазначеного в заповіті від 28.12.2021 року та які заходи для встановлення обсягу спадкового майна було здійснено нотаріусом, на яке отримав відповідь № 778/02-14 від 20.12.2023 року, якою було роз`яснено необхідність звернення до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та після цього в разі необхідності нотаріус може здійснити заходи щодо розшуку майна за проханням заінтересованих осіб, тобто звернутись до юридичних осіб з офіційними запитами про наявність у них відомостей про майно спадкодавця (а банківські установи - щодо існування рахунку, в органи БТІ - про зареєстроване на ім`я померлого нерухоме майно до нотаріальних контор - про несходження документів на зберіганні тощо). Також представником позивача у судових засіданнях неодноразово зверталася увага суду на те, що об`єкт речового права - земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122086300:02:002:0220 спадкодавцю не належить та перебуває в комунальній власності Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, однак спадкодавець зазначив у заповіті цю земельну ділянку, як таку, яка йому належить на праві власності. Як з`ясовано в судовому засіданні, у відповіді № 778/02-14 від 20.12.2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марією Дмитрівною було роз`яснено позивачу та його представнику про обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Та звернуто увагу, що ст.ст. 68, 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства (за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. На час розгляду справи у спадковій справі відсутні заяви спадкоємців про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі яких нотаріус у відповідності до ст.ст. 68,69 Закону України «Про нотаріат» могла б перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства (за законом або за заповітом), обсяг спадкового нерухомого майна тощо. Враховуючи вищезгадане, суд вважає, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що оспорюваний заповіт не відповідав дійсній волі спадкодавця та позивач у своєму позові не послався на жодну із перелічених вище підстав для визнання недійсним заповіту, позов ґрунтується лише на незгоді спадкоємиці із волевиявленням заповідача. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту немає. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 18.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області; - син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 08.07.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); - донька - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 14.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.02.2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), з якого вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини від 07.12.2022 року за № 295, після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , тобто вважається такою, яка спадщину прийняла ( спадкова справа № 138/2022). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини від 30.11.2022 року за № 288, після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , тобто вважається такою, яка спадщину прийняла ( спадкова справа № 138/2022). Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом та спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. В свою чергу, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом та законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на користь дружини померлого [PERSON] , [INFO] , відповідною заявою від 30.11.2022 року за № 289 (спадкова справа № 138/2022). Суд вважає, що зазначення у заяві про відмову від прийняття спадщини від 30.11.2022 року родинного зв`язку [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , як «мій чоловік», є технічною опискою та жодним чином не є підставою для визнання заповіту недійсним. Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70775561 від 30.11.2022 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., 30.11.2022 року було заведено спадкову справу № 138/2022 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. № 402/02-14 від 14.07.2023 року на заяву позивача про намір звертатися до суду з питання оскарження заповіту, було повідомлено [PERSON] про те, що якщо в строк до 14.08.2023 року нотаріусом не буде отримано повідомлення про надходження позовної заяви до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, за заявою спадкоємців за заповітом буде видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все майно, охоплене заповітом. Листом від 11.08.2023 року представник позивача [PERSON] проінформував приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. про подану до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву про визнання заповіту недійсним. Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Із тексту оспорюваного заповіту від 28.12.2021 чітко й однозначно вбачається воля спадкодавця [PERSON] на передання частини свого майна у спадок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, форма і зміст заповіту [PERSON] , посвідченого 28.12.2021 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д. відповідає вимогам закону, заповіт належним чином посвідчений, чітко і однозначно фіксує волю спадкодавця, тому в задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: dismissed