Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та прийнятої судом 14.11.2023 відмови від частини позовних вимог, просить: усунути [PERSON] , [INFO] , перешкоди у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову вказав, що 16.04.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було посвідчено свідоцтво, відповідно до якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачу [PERSON] , та була реалізована відповідно до ст.61 Закону України "Про виконавче провадження". Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.11.2020 по справі №278/10876/20, на стадії виконання рішення суду від 03.06.2020, затверджено мирову угоду, відповідно до якої право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до позивача в рахунок часткового погашення заборгованості на суму 500 000,00 грн. 25.11.2020 державним реєстратором Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Санніковою І.В. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за позивачем. Разом з тим, у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] без його згоди та правових підстав проживають відповідачі по справі, які не є членами його родини, та які добровільно не бажають звільнити житло. Проживання відповідачів в належній позивачу квартирі не дозволяє йому користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, а також покладає на нього обов`язок щодо сплати додаткових комунальних послуг, які спожитті сторонніми особами. Крім того, він та його неповнолітній син [PERSON] , які є внутрішньо переміщеними особами з території м.Херсона, внаслідок проживання у квартирі сторонніх осіб, фактично позбавлені права проживання у своєму житлі, та згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28.06.2023 усунуто [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 15 вересня 2021 року у даній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2022 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Пасенка Валентина Петровича про зміну предмету позову у цивільній справі №296/5672/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2022 року: залучено до участі у цивільній справі №296/5672/21 в якості співвідповідачів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє [PERSON] , [PERSON] , [INFO] ; залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2023 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 листопада 2023 року у справі прийнято відмову представника позивача [PERSON] - адвоката Пасенка Валентина Петровича від частини позовних вимог та закрито провадження у цивільній справі №295/5672/21 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Пасенко В.П. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач додатково зазначив, що на підставі рішення суду він разом зі своїм сином був вселений у спірну квартиру, однак проживати в ній разом з родиною не має можливості у зв`язку з відмовою відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які на даний час проживають у квартирі, добровільно звільнити належне йому житло. Також вказав, що через створені відповідачами перешкоди у здійсненні права власності він разом з родиною змушений проживати в м.Херсон, де на даний час ведуться бойові дії, оскільки іншого житла немає. Повідомив, що неодноразово звертався до органів поліції з приводу неправомірних дій відповідачів, однак відомості за його зверненнями до ЄРДР не були внесені. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради - Трохимчук О.М. подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести без її участі, при розгляді справи просить захистити житлові та майнові права дитини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] відзивів на позовну заяву не подавали. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини неявки суд не повідомили, клопотань від них не надходило. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Янчука МО. на адресу суду неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, при цьому, інших дій представником відповідача в межах справи не вчинялось, в судові засідання він жодного разу не з`являвся. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача та його представника - адвоката Пасенка В.П., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно акту про проведені електронні торги від 27.03.2020, приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Євгенією Олегівною на підставі виконавчого листа №2-2986/10 виданого 26.08.2011 Ленінським районним судом м.Севастополя, відповідно до ст.61 Закону України "Про виконавче провадження", було передано на реалізацію чотирьохкімнатну квартиру двоповерхову квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності, та за результатами проведених електронних торгів з реалізації якої, відповідно до протоколу від 16.03.2020 №47004, переможцем визнано [PERSON] . Відповідно до свідоцтва від 16 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №598, [PERSON] за 824 29 гривень 00 копійок було придбано майно, що раніше належало [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Житомирського районного суду м.Житомира від 04 листопада 2020 року у цивільній справі 278/1087/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення суду на наступних умовах: право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 124,1 кв.м, в тому числі житловою 68,7 кв.м, що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , переходить до [PERSON] , [INFO] , в рахунок часткового погашення заборгованості на суму 500 000 грн згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області №278/1087/20 від 03.06.2020. У відповідності до інформаційної довідки №247474607 від 10.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, і довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" від 09.12.2020 №280, [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , яка згідно рішення суду 278/1087/20 від 04.11.2020 належить йому на праві приватної власності (1/1 частка). Згідно повідомлення Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 21.10.2021 №10-09/1815, наданого на виконання ухвали суду від 15.09.2021, в [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання п`яти осіб: [PERSON] , [INFO] , з 23.11.2010; [PERSON] , [INFO] , з 05.05.2017; [PERSON] , [INFO] , з 10.03.2020; [PERSON] , [INFO] , з 10.03.2020; [PERSON] , [INFO] , з 23.11.2010. Відповідно до копії актового запису про народження №2528 від 07 вересня 2011 року, наданої на виконання ухвали суду від 28.09.2022, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] і [PERSON] . Вважаючи, що відповідачі по справі неправомірно створюють перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] , позивач [PERSON] звернувся до суду із цим позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує наступні норми законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 109 Житлового кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно положень статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України (ст.155 ЖК УРСР). Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 червня 2023 року у цивільній справі №296/3488/23 усунуто [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Вказане рішення суду набрало чинності 31 липня 2023 року. При цьому, зазначеним вище рішенням суду у цивільній справі №296/3488/23, на момент його ухвалення, встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 23.11.2010, [PERSON] з 10.03.2023 та як внутрішньо переміщена особа - неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 06.04.2023. Згідно інформації за номенклатурою №10-14/1270 від 07.09.2023 про осіб зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що станом на 07.09.2023 відомості щодо осіб зареєстрованих за вказаною вище адресою, відсутні. Відповідно до наявного в матеріалах справи звернення [PERSON] від 12.04.2023, яке адресовано т.в.о.начальника Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області підполковнику поліції Віталію Княгницькому вбачається, що [PERSON] просив орган поліції встановити законність перебування [PERSON] , [PERSON] та їх родича [PERSON] в належній йому квартирі [ADDRESS] , оскільки останні не допускають його разом з малолітнім сином до помешкання. У відповідності до наданого в ході розгляду справи акту державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 26.09.2023, рішення Корольовського районного суду м.Житомира №296/3488/23 виконано, а саме усунуто [PERSON] та [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] та [PERSON] . Ключі від квартири [PERSON] та Нікітою передані [PERSON] . Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява №39948/06, пункт 47). У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява №30856/03) ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. В практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Досліджуючи питання законності втручання у право відповідачів на користування спірною квартирою в контексті обставин цієї справи, суд зауважує, що позивач [PERSON] наділений правом, як власник квартири [ADDRESS] , на звернення до суду із вимогою про усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою, шляхом виселення відповідачів, з огляду на відсутність потреби попереднього визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки згідно наявної у суду інформації станом на дату розгляду справи відповідачі зняті з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є членами сім`ї позивача по справі [PERSON] . Також, спірне житло не є предметом договору найму, тощо, між позивачем та вказаними відповідачами, а доказів протилежного суду не надано. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наступне: відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не були і не є членам сім`ї позивача [PERSON] , не володіють житлом (квартира [ADDRESS] )на будь-яких правових підставах; вказані вище особи вселилися у спірне житло до набуття позивачем права власності на нього та проживають у ньому на даний час без відповідної згоди позивача; [PERSON] та [PERSON] наразі продовжують проживати у квартирі та чинять перешкоди у користуванні [PERSON] належним йому жилим приміщенням шляхом недопуску в квартиру; протиправність зайняття ними спірної квартири та порушення цим прав позивача встановлена рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 червня 2023 року у цивільній справі №296/3488/23. Доказів зворотнього відповідачами в ході розгляду справи надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині усунення перешкод у здійсненні права власності квартироюшляхом виселення [PERSON] та [PERSON] без надання їм іншого житлового приміщенняє обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача в частині усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою шляхом виселення відповідача [PERSON] , суд зазначає, що, як пояснив в судовому засіданні позивач, остання понад рік не проживає у квартирі та виїхала за кордон, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження проживання останньої у спірній квартирі та вчинення нею дій, які перешкоджають позивачу користуватись належним йому житлом, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в загальному розмірі 1 984,80 грн (992,40 грн х 2)

Outcome: partial