Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

27.09.2023 до Славутського міськрайонного суду за підсудністю надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 26.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka» первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 210226-35435-1, відповідно до умов якого якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. строком на 12 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитий договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний 26.02.2021 о 10:09:42 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті https://monetka.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 26.02.2021 на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , емітовану АТ «Приватбанк». Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору із всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210226-35435-1 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість у сумі 21755,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4000 грн., 955,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом в період з 26.02.2021 по 10.03.2021 включно; 16800,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 по 08.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки заборгованість відповідачем добровільно не сплачена, позивач звернувся до суду та просить стягнути 21755,20 грн. заборгованості за кредитним договором та 2684 грн. судового збору, а також 90000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 26.10.2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.11.2023. 22.03.2023 розгляд справи було відкладено на 18.12.2023 у зв`язку із неявкою відповідача до суду, а також задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 18.12.2023 учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав, у зв`язку із чим ухвалою суду від 18.12.2023 постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 26.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 210226-35435-1, відповідно до умов якого якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. строком на 12 днів шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% від суми кредиту за кожен день користування (п. 2.4.3 Договору) та 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк кредитування (п. 3.3 Договору) (а.с. 10-11). Згідно п. 1.4 Договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. 26.02.2021 кредитні кошти у сумі 4000 грн. за кредитним договором № 210226-35435-1 від 26.02.2021 надійшли на картковий рахунок позичальника (а.с. 12). Таким чином, кредитний договір був укладений в електронному через інформаційно-телекомунікаційну системі ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та поза нею, шляхом підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Як видно із розрахунку заборгованості по договору № 210226-35435-1 від 26.02.2021, станом на 22.09.2023 сума заборгованості [PERSON] становить 21755,20 грн., в тому числі 4000 грн., 955,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом в період з 26.02.2021 по 10.03.2021 включно; 16800,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 по 08.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 13). В матеріалах справи наявний Договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, згідно з умовами якого право вимоги за договором № 210226-35435-1 від 26.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 34-38). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як видно із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача кошти в розмірі 4000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 21755,20 грн. заборгованості за кредитом, підлягають задоволенню із наступних причин. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. 02.06.2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (адвокатом) укладено договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг. На підставі довіреності ТОВ «ФК «Ріальто» від 15 березня 2022 року уповноважила адвоката Руденка К.В., представляти його інтереси в судах України з усіма правами, які надано позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір № 02/06/2021 про надання юридичних послуг між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП [PERSON] , акт приймання-передачі послуг № 122 від 20.06.2023, платіжне доручення від 20.06.2023 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Ріальто» надало суду докази на підтвердження витрат на надання юридичних послуг у справі спрощеного провадження адвокатом Руденко К.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018, видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 18 від 23.10.2018). За таких обставин заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2684 грн. сплаченого при подачі позовної заяви судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved