Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову та до повноліття дітей. В обґрунтування позову [PERSON] посилалась на те, що вона з 18 серпня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року у справі №629/4066/21. Позивач вказала, що від вказаного шлюбу у них є двоє дітей: неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживають окремо, діти залишились проживати з матірю. Враховуючи те, що діти зростають разом з їх потребами, а відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 01.11.2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторонам надано час для подання заяв по суті. 15.11.2023 року до суду надійшов відзив, в якому [PERSON] підтвердив факт перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем до його розірвання, а також факт наявності спільних дітей. У відзиві відповідач додатково вказав, що проти обставин вказаних відповідачем стосовно ненадання матеріальної допомоги в позові частково заперечує, оскільки він надавав матеріальну допомогу дітям. Позовну вимогу стосовно стягнення з нього аліментів на утримання доньок у розмірі, зазначеному позивачем, визнав повністю. 20.11.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала, що не згодна з викладеним відповідачем, наголошувала, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів надання допомоги дітям, оскільки всі грошові перекази, що здійснював відповідач не містили вказівку, що це аліменти. Позивач також зазначила, що у них з відповідачем була домовленість щодо утримання доньок, однак витрати на дітей є значно вищими, у звязку з чим у відповіді на відзив вона наголошувала на необхідності стягнення аліментів з відповідача. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання вимоги відповідачем, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Так, судом встановлено, що з 18 серпня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року у справі №629/4066/21(а.с.20-21). Від вказаного шлюбу у сторін є двоє дітей: неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та малолітня донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження(а.с.18-19). Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, діти проживають з матірю(а.с.13-15). Вище вказане не оспорюється сторонами. Також матеріали справи містять документи, додані сторонами, якими підтверджуються факт здійснення переказів коштів відповідачем на користь [PERSON] , однак кожен документ окремо судом досліджуватись не буде, оскільки [PERSON] вимогу позивача щодо стягнення аліментів визнав, а тому необхідності в дослідженні даних документів немає. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3, згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо домовленості по сплаті аліментів, позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на визнання позову відповідачем, з урахуванням наявності законних підстав для стягнення аліментів, беручи до уваги, що визнання позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Враховуючи визнання позову відповідачем, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, суд встановлює розмір аліментів на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову і до досягнення кожним із дітей повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право дітей сторін на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 30.10.2023 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачі у справах про стягнення аліментів, відповідно до ЗУ Про судовий збір, звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на те, що [PERSON] судовий збір за подання позову не сплачувався, судом питання повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору позивачу вирішуватися не буде. Беручи до уваги задоволення позову та визнання вимоги відповідачем, з [PERSON] на користь держави підлягають стягненню 50 % суми судового збору, а саме 536, 80 грн.

Outcome: approved