Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 14.09.2023 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 03.07.1993 року в Ризинській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 5. Також просить залишити проживати разом з нею, [PERSON] , сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.07.1993 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей та одного неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання між сторонами виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони проживають окремо. Шлюбні стосунки не підтримують. Продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача, а тому подальше продовження шлюбних стосунків та збереження сім`ї неможливі. У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач на примирення не згідна, та бажає розірвати шлюб. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, а також ухвалу про зупинення провадження а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, зустрічного позову не пред`являв. 30.11.2023 року н адресу суду від представника відповідача адвоката Павленка С.І. надійшов відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти їх задоволення. Однак заперечує проти вимоги визначення місця проживання неповнолітнього сина-інваліда [PERSON] разом з матір`ю мотивуючи це тим, що позивачка зробила невірні та передчасні висновки.На даний час позивачка підтримує стосунки з [PERSON] , запрошує його до себе додому. На цей час, коли він у неї гостює, сина [PERSON] відправляє до своїх под\-руг, де він часом і ночує. Залишає дитину і на той час, коли їздить на зустрічі з [PERSON] або бере його з собою попри те, що дитина є школярем і повинна відвіду\-вати заняття в школі. 15.06.2023 року [PERSON] гостював у [PERSON] . Бачучи, що [PERSON] їде трактором повз хату, [PERSON] спровокувала лайку і все це відбулось на очах у сина [PERSON] . Ситуація, що має місце, дійсно негативно впливає на психічний стан дитини, а тому залишення проживання [PERSON] з матір`ю зашкодить його інтересам. Крім того, як вбачається з довідки УСЗН Звенигородської РДА, [PERSON] ви\-плачуються кошти державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю у сумі більше 7000 грн. щомісячно, проте син [PERSON] просить грошей у батька і брата на поповнення мобільного зв`язку та інші потреби, що свідчить про те, що у зв`язку з таким способом життя матері і відсутністю у неї інших доходів, мати допускає нецільове використання дитячих коштів і вони не ідуть на потреби дитини. Також слід зазначити, що дитина просить гроші, щоб не знала мати, що свідчить про залякування дитини. Цивільна дружина відповідача не заперечує, щоб [PERSON] залишився проживати з батьком. Тим більше, що діти сина [PERSON] після занять в школі і доки він перебуває на роботі, знаходяться у неї і разом з її донькою-школяркою готують уроки та відпочива\-ють. До бабусі вони категорично не хочуть іти, бо вона їм не рада. Таким чином його довіритель категорично заперечує проти того, що відсутній спір про місце проживання їх неповнолітнього сина, а тому вирішувати питання про місце проживання дитини в даному позовному провадженні є передчасним. 05.12.2023 року через канцелярію суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, якій позивачка просила відзив представника відповідача [PERSON] відхилити, а позов задоволити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що то на час фактичного розлучення та подачі заяви про розірвання шлюбу ніякого спору про це між нами не було. Відповідач сам нїх покинув і пішов до своєї коханки. Їхній син [PERSON] , [INFO] , інвалід з дитинства і постійно проживає з нею, так як вона визнана його опікуном, що стверджується наданими до позову доказами: посвідченням та медичним висновком. Що стосується будинку, то фактично будинок відповідачу не належить і ніколи не належав, будинок належить [PERSON] який помер. Спадкоємцем цього будинку є його син [PERSON] , (дядько відповідача), який надав цей будинок їм безкоштовно для користування та догляду за ним. В даний час, коли [PERSON] дізнався, що відповідач пішов від неї до коханки, він заявив, що будинок, після його переоформлення на його ім`я, подарує їй, так як я доглядаю сина-інваліда, а відповідач нічого не отримає. Вказаний відзив відповідача не обґрунтований, містить виключно голослівне заперечення позову, а будь-яких належних доказів спростування позову не надано, тому вважаю, що він підлягає відхиленню. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.09.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач вчасно та в повному обсязі усунув недоліки зазначені в ухвалі суду від 20.09.2023 року. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.10.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 03.07.1993 року в Ризинській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.07.1993. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] ». (а.с.8). Сторони згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 01.02.2007 року, виданого Ризинською сільською радою Звенигородського району, Черкаської області, мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 3. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Позивач на примирення не згідна. Подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідноіз ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу, також згідно поданого відзиву відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач у поданому відзиві погодився на розірвання шлюбу, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині немає, і суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільнимі нтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згіднозі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XIIвід 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповіднодо принципу, затвердженого ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами наявний такий спір, оскільки згідно поданого відзиву відповідач заперечує проти задоволення вказаної вимоги і зазначає про наявність спору. Відтак вказана вимога задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак витрати залишаються за позивачем. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України,

Outcome: partial