Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

14 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеною заявою,\~в якій\~просилавизнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дослідне Дніпровського району Дніпропетровської області, безвісно відсутнім. Заява мотивована тим, що заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 19 вересня 2014 року по 07 серпня 2020 року. Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із заявником. В 2018 році [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 199, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 209 КК України. На даний час [PERSON] переховується від органів суду та слідства, його місцезнаходження невідоме з 2020 року, у місці проживання немає відомостей про [PERSON] протягом майже трьох років. [PERSON] є особою, яка переховується від органів слідства з 13 квітня 2020 року. У житті заявника постійно виникають побутові ситуації, в яких дитині потрібні дозволи від батька, зокрема, на реєстрацію місця проживання, оформлення документів на виїзд за кордон, але через відсутність [PERSON] зробити це неможливо. Також заявник позбавлена можливості отримати будь-яку допомогу на дитину. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року витребувано: в Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянином України [PERSON] , [INFO] , державного кордону України з квітня 2020 року по теперішній час; в Державній міграційній службі України інформацію про поточну адресу реєстрації місця проживання в Україні [PERSON] , [INFO] ; з Державної податкової служби України відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] , [INFO] , за період з квітня 2020 року по теперішній час; з ГУНП в Чернівецькій області\~наявні відомості про громадянина [PERSON] , [INFO] , зокрема, про перебування його в розшуку; притягнення його до адміністративної та/або кримінальної відповідальності; іншу наявну інформацію щодо вказаної особи, місцеперебування якої невідоме. Заявник у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Сергієвська А.Ю. письмово просила розглядати справу без її участі, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився,про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У відзиві на заяву зазначив, що Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не є належною заінтересованою особою у справі. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Від сумісного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 травня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 вересня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 1449. Після розірвання шлюбу залишено за [PERSON] прізвище, яке було у неї до моменту домоменту державної реєстрації шлюбу, а саме: « [PERSON] » (а.с. 7-9). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржником [PERSON] у ВП № 61723592, заборгованість по аліментам за період з лютого 2020 року по 01 листопада 2023 року становить 150 626,00 грн. (а.с. 97). 06 серпня 2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно з\~відповіддю ГУНП\~в Чернівецькій\~області від\~28\~січня 2023\~року №\~С-4аз/123/03/23-3023,\~Відділом розслідувань\~злочинів у\~сфері господарської\~та службової\~діяльності СУ\~області здійснювалось\~досудове розслідування\~у кримінальному\~провадженні №\~12018260000000422\~від 27\~жовтня 2018\~року за\~ознаками кримінальних\~правопорушень,\~передбачених ч.\~3\~ст.\~199,\~ч.\~4\~ст.\~190,\~ч.\~3\~ст.\~289,\~ч.\~3\~ст.\~209,\~ч.\~1\~ст.\~263\~КК України.\~У ході\~досудового розслідування\~вказаного кримінального\~провадження було\~зібрано достатньо\~доказів щодо\~повідомлення [PERSON] \~про підозру\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених ч.\~3\~ст.\~199,\~ч.\~4\~ст.\~190,\~ч.\~3\~ст.\~289,\~ч.\~3\~ст.\~209КК України та його місцезнаходження невідоме, останнього було оголошено у розшук. Матеріали кримінального провадження № 12018260000000422 від 27 жовтня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 263 КК України з обвинувальним актом скеровано до Кіцманського районного суду Чернівецької області (а.с. 15). У відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06 листопада 2023 року зазначено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] , [INFO] , в період з 01 квітня 2020 року по 03 листопада 2023 року в Базі даних не виявлено (а.с. 84). Відповідно до листа Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 липня 2023 року, 13 березня 2020 року слідчим Сачиком Д.М. ухвалено постанову про оголошення у розшук підозрюваного [PERSON] 21 квітня 2020 року в ході досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження № 12018260000000422 виділено матеріали, що стосуються вчинення кримінальних правопорушень [PERSON] (а.с. 72). Згідно з довідкою № 23310690017163066520 від 06 листопада 2023 року, [PERSON] з 13 квітня 2020 року перебуває у розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування (а.с. 101). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Частиною 3 статті 43 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Верховний Суд (постанова № 225/882/17 від 22 листопада 2018 року, постанова № 225/1297/17 від 07 травня 2018 року) зазначив, що безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст. 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року справа № 317/3139/15). Потреба для заявника у визнанні колишнього чоловіка та батька спільної дитини безвісно відсутнім викликана метою реєстрації місця проживання дитини. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заяви та наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійно проживання більш як протягом одного року підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, про місце перебування [PERSON] не відомо, а вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved