Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

У липні 2023 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.06.2019 р. у розмірі 42 944,12 грн, посилаючись на те, що відповідач отримав кредитну картку, у подальшому Відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши заяву б/н від 04.09.2019 року, отримав картку типу «Універсальна», кредитний ліміт 600,00 грн., в подальшому кредитний ліміт був збільшений станом на 17.01.2022 р. до 35 000,00 грн., банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, станом на 10.03.2023 р. має заборгованість у розмірі 42 944,12 грн., яка складається з: 35 256,09 грн. заборгованості за тілом кредиту ; 7 688,03 грн. -заборгованість за відсотками за користування кредитом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2023 р. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи міститься його заява, в якій він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити з підстав нікчемності кредитного договору, у зв`язку з тим що банківський (картковий) рахунок не відкривався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі пункту першого статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 04.06.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку отримав кредитну картку. У заяві відповідачем зазначено що, що він згоден з тим, що ця заява разом пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому та які викладені на банківському сайті. У подальшому Відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток, отримав картку типу: «Універсальна», кредитний ліміт 600,00 грн., в подальшому кредитний ліміт був збільшений станом на 17.01.2022 р. до 35 000,00 грн. При укладенні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, за умовами якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За таких обставин, вбачається, що твердження Відповідача про нікчемність кредитного договору не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи Оскільки, відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами кредитного договору, то станом на 10.03.2023 р. має заборгованість у розмірі 42 944,12 грн., яка складається з: 35 256,09 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7 688,03 грн. -заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг підлягають стягненню з відповідача. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 684,00 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved