Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

20 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичну особу-підприємця [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтня 2021 року відповідач звернулася до позивача з метою пошуку роботи. 07 жовтня 2021 року їй надано статус безробітної, а також призначено допомогу по безробіттю. В подальшому, в ході здійсненні перевірки у квітні 2022 року позивачем було встановлено, шо у грудні 2021 року відповідач була працевлаштована у ФОП [PERSON] , про що не повідомила центр зайнятості та безпідставно отримувала допомогу по безробіттю. На підставі вищевикладеного, а також положень ст.1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неправомірно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 12\~890,97 грн. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що вона ніколи не працювала у ФОП [PERSON] , хто ця особа їй не відомо, жодного доходу від цієї особи вона не отримувала, що слідує з даних податкових та пенсійних органів (зазначені нулі), запису у трудовій книжці про роботу у цієї особи в неї немає. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, письмових пояснень на позов не надала, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до Луцького міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітної, а також про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.5-6). Відповідно до наказу Луцького міського центру зайнятості від 07 жовтня 2021 року №НТ211007, відповідачу наданий статус безробітної, а також призначено виплату допомоги по безробіттю (а.с.8). Згідно акту Луцького міського центру зайнятості від 06 квітня 2022 року №77 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», на підставі відомостей Пенсійного фонду України встановлений факт працевлаштування [PERSON] у ФОП [PERSON] з 02 грудня 2021 року, про що відповідач не повідомила центр зайнятості (а.с.15). Згідно розрахунку, виконаного позивачем, розмір виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю у період з 02 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року становить 12\~890,97 грн., яку позивач вимагає повернути від відповідача (а.с.17-20). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. У пункті 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. В свою чергу частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. А у пункті 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що особа, яка має статус безробітної та отримує відповідну допомогу по безробіттю, зобов`язана інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про обставини, що можуть бути підставою для припинення виплати такої допомоги, зокрема про факт свої зайнятості (працевлаштування). Невиконання такого обов`язку свідчить про недобросовісність отримувача допомоги та є підставою для стягнення з нього безпідставно набутих коштів, відповідно до приписів ч.1 ст.1212, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України. Однак, в даному конкретному випадку суд не вбачає ознак недобросовісності з боку відповідача, як і факту її працевлаштування за час отримання допомоги по безробіттю, з таких підстав. Так, свій висновок про прийняття відповідача [PERSON] на роботу до ФОП [PERSON] з 02 грудня 2021 року позивач обґрунтував даними органів ДПС та ПФ України про подання цим підприємцем повідомлення про прийняття [PERSON] на роботу за трудовим договором (а.с.9-10). Одночасно, з наданих відповідачем відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ФОП [PERSON] не виплачувала та не нараховувала відповідачу жодного доходу (у відповідних графах нулі). Позивачу, як органу, який має доступ до автоматизованих реєстрів, які ведуться органами ПФ України та ДПС України, вказані обставини не могли бути невідомі. Крім того, у наданій відповідачем копії трудової книжки відсутні записи про будь-яке працевлаштування у ФОП [PERSON] . Посилання позивача на те, що відповідні записи можуть бути внесені в електронну трудову книжку суд відхиляє, оскільки позивач відповідні докази суду не надав, не просив суд їх витребувати. Також з наданої відповідачем виписки з банківського рахунку слідує, що відповідачу не надходили будь-які грошові кошти від ФОП [PERSON] . Суд також враховує, що повідомлення про прийняття на роботу до органів ПФ України та ДПС України здійснюється роботодавцем одноособово, тобто, без участі самого працівника. До того ж, відповідач зверталася до правоохоронних та контролюючих органів з приводу безпідставного внесення ФОП [PERSON] відомостей про її працевлаштування, що свідчить про вжиття нею активних заходів для спростування цих обставин, а також притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності. Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, зокрема відсутність будь-якого нарахованого чи виплаченого доходу на користь відповідача з боку ФОП [PERSON] , як за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, так і за даними банківської виписки відповідача, відсутність будь-якого запису про працевлаштування у трудовій книжці відповідача, відсутність в матеріалах справи трудового договору, заяви про прийняття на роботу, або іншого доказу, який би свідчив про волевиявлення [PERSON] бути прийнятою на роботу до цього підприємця, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутній факт зайнятості відповідача, в розумінні п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», а також ознаки недобросовісності в її поведінці, а тому відсутні правові підстави для стягнення з неї отриманої допомоги по безробіттю. З цих мотивів слід відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed