Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до спеціальної школи-інтернат №15 міста Києва про стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, стягнення судових витрат та моральної шкоди. Позов обгрунтовано тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2022 року у справі №759/27966/21 було задоволено позов [PERSON] до спеціальної школи-інтернат №15 міста Києва, а саме: скасовано наказ №16-т від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи»; поновлено [PERSON] на посаді вчителя трудового навчання. Дане відсторонення призвело до її вимушеного прогулу, який тривав з 08.11.2021 року по 01.03.2022 та відповідно вона не отримувала заробітну плату, чим порушено соціальні права. Ухвалою суду від 25.11.2022 року було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження у справі та призначено до розгляду. Від спеціальної школи-інтернат №15 міста Києва надійшов відзив, в якому відповідач просить в позові відмовити за безпідстівністю. Позивач направив відповідь на відзив, яким наполягала на задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно запису у трудовій книжці [PERSON] з 25.08.1994 перебуває у трудових відносинах з Спеціальною школою-інтернатом №15 міста Києва де переведена на посаду вчителя трудового навчання на підставі Наказу №66-к від 26.08.1994. Наказом від 08.11.2021 №16-т відсторонено [PERSON] без збереження заробітної плати від виконання посадових обов`язків за посадою вчителя трудового навчання до усунення причин, що зумовили відсторонення. 08.11.2021 вх. 52/02-21 [PERSON] подала директору спецшколи-інтернату №15 м. Києва заперечення від 04.11.2021 щодо повідомлення №02-17/186 від 02.11.2021 про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.01.2022 року було скасовано наказ директору спецшколи-інтернату №15 м. Києва скасовано наказ №16-т від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи»; поновлено [PERSON] на посаді вчителя трудового навчання. Постановою Київського апеляційного суду від 30.08.2022 року у справі 759/27966/21 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2022 року залишено без змін. Наказом №01-т від 25.02.2022 року зупинено дію наказу від 08.11.2021 №16-т про відсторонення [PERSON] та зобов"язано приступити до виконання своїх посадових обов"язків з 01.03.2022 року. Наказом №22-Т від 01.09.2022 року визнано таким, що втратив чинність наказ від 08.11.2021 №16-т про відсторонення [PERSON] , на підставі рішення апеляційного суду м.Києва від 30.08.2022р. 06.10.2022 року [PERSON] звернулась з заявою до директора Спеціальної школи-інтерната №15 міста Києва про виплату коштів за період вимушеного прогулу, яка була зареєстрована за Вх. №23/02-21, але була залишена без виконання. Відповідно до положень ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до положень статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Таким чином, право на працю та захист від незаконного звільнення гарантується Конституцією України, у зв`язку із чим, за переконанням Позивача, реалізація зазначеного конституційного права та гарантій працівника полягає в обов`язку роботодавця неухильно дотримуватися вимог трудового законодавства у правовідносинах з працівником, забезпечувати гарантії, що надані працівнику трудовим законодавством. Безпосередній захист прав працівника судом у випадку порушення роботодавцем трудового законодавства гарантовано Конституцією України. Щодо стягнення моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 9 роз`яснено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням зазначеного та конкретних, наведених вище обставин, суд погоджується з доводами позивача у частині заподіяння йому моральної шкоди, однак з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що її розмір становить 2000 грн. 00 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved