Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

09 червня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за послуги з розподілу природного газу у сумі 32514,47 грн.; трьох відсотків річних у сумі 53,38 грн. та інфляційних збитків у сумі 135,60 грн., а також судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг з постачання природного газу, що надаються позивачем. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] .. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператору ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 Розділу VІ Кодексу ГРМ). Факт споживання природного газу за вказаною адресою підтверджується Витягом з особливого рахунку споживача по об`ємам споживання, що свідчить про приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу та фактичне його укладання. Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №853 від 29 червня 2017 року, Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної\~системи «Миколаївгаз» (далі АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз») видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах міста Миколаєва та Миколаївської області. Таким чином, він є оператором газорозподільної системи та здійснює діяльність з постачання та розподілу природного газу. Споживач отримав вказану послугу та користувався нею. Водночас свої обов`язки щодо оплати з розподілу природного газу не виконував, в зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 січня 2020 року по 31 січня 2023 року, яка складає 32514,47 грн. За період з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року позивачем нараховано 3% річних, сума яких складає 53.38 грн., за період з січня 2020 року по грудень 2021 року нарахована сума інфляції - 135,60 грн. Добровільно погасити борг відповідач не бажає, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти прийняття судом заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. На підставі ухвали суду від 26 грудня 2023 року справа розглядається в порядку заочного провадження за правилами спрощеного позовного провадження. З огляду на те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем природного газу, а за адресою: [ADDRESS] , на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року №329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон №329-VIII), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі Кодекс ГРМ), та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Постачальник природного газу це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Розподіл природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №853 від 29 червня 2017 року, АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах міста Миколаєва та Миколаївської області. Тобто АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» є оператором газорозподільної системи (скорочено Оператор ГРМ) і надає послуги саме із розподілу природного газу, і такі послуги не включають в себе послуги з постачання природного газу. Згідно з частинами першою та другою статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Типовий договір розподілу природного газу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) від 30 вересня 2015 року №2498. За змістом частини другої статті 205 ЦК України, укладання договору, шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Відповідно до змісту статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (частина 1 статті 634 ЦК України). Відповідно до пункту 7\~глави 3\~Розділу VІ\~Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Витягом з особливого рахунку споживача підтверджується факт споживання природного газу за вказаною адресою (а.с. 8). Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16. Справа розглядається за поданими Банком доказами. Від відповідача заяви будь-яких інших заяв не надходило. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. В якості доказу заборгованості позивачем до справи долучена виписки з особового рахунку на ім`я та прізвище відповідача, у яких зазначено адреса відповідного споживача-абонента, лічильник та фінансовий стан. Вказані витяги з особового рахунку відповідача містять інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу по о/р № [NUMBER] період з 01 січня 2020 року по 31 січня 2023 року. Судом установлено, що між сторонами виникли договірні відносини щодо надання АТ «Оператор газоразподільнох системи Миколаївгаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу до домоволодіння відповідача, а останній прийняв ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняв оферту). Відповідно до пункту 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу та механічного від`єднання від мереж Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VI цього Кодексу. У постанові КЦС ВС від 07.10.2021 року у справі № 468/1649/20-ц зазначено, що припинення споживання природного газу через неоплату послуг не звільняє споживача, приєднаного до системи газопостачання, від оплати послуг за забезпечення доступу до газорозподільної системи з можливістю споживання природного газу. Позивач остаточно не відмовлявся від послуг газопостачання, про розірвання договору не заявляв. Крім того, судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та надав послуги розподілу природного газу, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив послуги розподілу природного газу, чим порушив умови договору, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість за послуги розподілу природного газу в сумі 32514,47 грн, покази газового лічильника 30391,99 м3., що підтверджується належними, достовірними і допустимими доказами, наданими позивачем. Розрахунок відповідачем не оспорювався, заборгованість не сплачена. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, відповідачу за період з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3% річних, що складає 53.38 грн., за період з січня 2020 року по грудень 2021 року суму інфляції - 135,60 грн. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем наявні фактичні договірні відносини і відповідач своїх зобов`язань за ними не виконав та не оплатив послуги розподілу природного газу, чим порушив умови договору, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а також 3% річних та сума інфляції. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved