Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

у серпні 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) за період з 01.05.2015 року по 01.06.2023 року основного боргу в розмірі 6 015,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 350,50 грн, і 3% річних в розмірі 760,72 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.05.2015 року і по теперішній час надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] у цьому будинку. Свої обов`язки по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки, в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним. З огляду на викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою від 23.08.2023 року відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 16). 20.10.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Якушова Н.Е. просить у позові відмовити, посилаючись на пропуск позовної давності позивачем за пред`явленими вимогами за період з 01.05.2015 року по 01.08.2020 року, а також відсутність належних і допустимих доказів щодо дійсної заборгованості. 30.10.2023 року від директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач здійснювала в окремі періоди часткові оплати, в зв`язку із чим, перебіг позовної давності перервався; послуги надавалися за тарифом, який встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 06.06.2017 року № 668 (а.с.). 01.11.2023 року до суду від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Якушова Н.Е. вказує, що відповідачем здійснювалася оплата за окремі періоди, що не може вважатися перериванням строку позовної давності та визнання всього боргу; на період воєнного стану нарахуванням та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних забороняється. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що утримання будинків та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , здійснює безпосередньо позивач. Як вказує позивач, відповідач є власником квартири [ADDRESS] за вказаною адресою та є споживачем послуг, які надаються позивачем з утримання будинку та прибудинкової території. Разом з тим жодного доказу на підтвердження факту того, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачем до матеріалів справи не надано. Так, у матеріалах справи знаходиться лист №02/01/05-220 від 07.07.2023 року Комунального концерну «Центр комунального сервісу», в якому зазначено, що згідно ПАК «Нарахування та оплати за житлово-комунальні послуги» у квартирі [ADDRESS] , власником особового рахунку є [PERSON] , у квартирі за даними ПАК значиться 3 особи, житлова площа квартири - 33,80 кв.м., загальна площа квартири - 58,60, квартира - приватизована. Вказаний лист в якості доказу підтвердження належності відповідачу зазначеного житлового приміщення, не береться судом до уваги, оскільки така обставина має доводитись іншими належними доказами. Окрім того, з листа не зрозуміло, з якого періоду [PERSON] є власником особового рахунку, тоді як заборгованість позивачем нарахована за період з 01.05.2015 року по 01.06.2023 року. У доданій до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості щодо власника квартири [ADDRESS] . Поряд із цим, судом з`ясовано, що 18.03.2016 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, укладено Договір № 209 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого стало забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасно оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. У відповідності до п. 3 цього Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленні відповідними договорами (пункт 1 та пункт 5 частина 2 статті 7 Закону), а обов`язком виконавця забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно типовим договором. За змістом ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Відповідач споживає житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. У встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від оплати, відповідачем надано не було. Разом з тим, відповідач не сплачує вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим, у неї виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 року по 01.06.2023 року складає 6 015,68 грн. основного боргу. Відповідач контррозрахунку суми боргу до матеріалів справи не надав. Разом з тим, суд зауважує, що не може в повному обсязі прийняти розрахунок позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується, що договір між сторонами про надання послуг укладено лише 18.03.2016 року, а за період з 01.05.2015 року по 18.03.2016 року позивачем не надано доказів того, що відповідач користувалася його послугами з утримання будинку та прибудинкових територій, що знаходиться на [ADDRESS] , що вона проживала за цією адресою, користувалася квартирою [ADDRESS] в цьому будинку та була споживачем послуг. Тому, заборгованість відповідача лише підтверджується за період з 18.03.2016 року по 01.06.2023 року. Поряд із цим, стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно норм ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою відмови у задоволенні позову. Відповідно до Постанови KM України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України було установлено карантин з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року. В подальшому строк дії загальнонаціонального карантину в Україні було неодноразово продовжено, останній раз на строк до 30.06.2023 року. Оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з квітня 2016 року до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 року до 01.06.2023 року, заявлених в серпні 2023 року, то трирічний строк позовної давності не пропущений. Така позиція суду узгоджується із висновками суддів Київського апеляційного суду в аналогічних справах (№758/4358/21, №758/10318/21, 752/10759/21). Таким чином, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача при застосуванні строків позовної давності за період з 01.04.2017 року по 01.06.2023 року, і становить 1 185,48 грн (6 015,68грн-4830,20 грн). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушує вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача виплат, передбачених ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, в постанові від 21.07.2021 року в справі № 752/24896/20 Київський апеляційний суд зазначив, що нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-IX. Крім того, з 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено. Зважаючи на те, що на території України з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24.02.2022 року в період воєнного стану нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат - також заборонено, тому нарахування позивачем за спірний період з березня 2020 року 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Оскільки, судом частково задовольняється позов в частині стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), то відповідно й здійснюється перерахування вказаних сум, визначених ст. 625 ЦК України, і судом присуджується до стягнення з відповідача на користь позивача 105,70 грн 3% річних та 305,62 грн інфляційних витрат. Крім того, із свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що після розірвання шлюбу відповідачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 456, 28 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial