Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва позивачка [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 08 червня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 683 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2013. Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 07.12.2013 з відповідним актовим записом №633. Сімейне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З серпня 2022 року сторони припинили підтримку шлюбних відносин, ведення спільного побуту та господарства, спільний бюджет не ведеться. Крім того, сторони проживають окремо один від одного, у зв`язку з чим, просить строк на примирення не надавати та розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглядати справу з урахуванням ст. 274 ЦПУ України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність (а.с.38). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 08 червня 2013 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 683, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.22). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що 07 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 633, що засвідчується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Позивачка у позові вказала, що сімейне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З серпня 2022 року сторони припинили підтримку шлюбних відносин, ведення спільного побуту та господарства. Спільний бюджет не ведеться. Крім того, сторони проживають окремо один від одного, просила строк на примирення не надавати. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В позовній заяві позивач заявила клопотання про відновлення дошлюбного прізвища, змінивши прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », з цього приводу суд дійшов таких висновків. Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами (ч. 1 ст. 35 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органі реєстрації актів цивільного стану. Якщо шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, а питання про повернення дошлюбного прізвища стороною не ставиться, і такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, орган реєстрації актів цивільного стану не може змінити прізвище на вимогу одного із подружжя в момент реєстрації розірвання шлюбу. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, а тому вимога про відновлення дошлюбного прізвища позивача підлягає задоволенню. Крім цього, з квитанції про сплату судового збору вбачається, що за пред`явлення даного позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved