Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі також «Позивач») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 33 806,53 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 року до участі у цивільній справі залучено [PERSON] в статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, страхового відшкодування в розмірі 33 806,53 грн., Позивач (страховик) на підставі статті 38\~ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. В позовній заяві представник Позивача клопотав про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , на адресу суду подав письмові пояснення, у яких, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду, просив відмовити в задоволенні позову з цієї підстави. Відзиву на позов до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. письмових пояснень на позов від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 1. Як вбачається з Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5838/20 від 02 липня 2020 року, яка набрала законної сили 14 липня 2020 року: «29 квітня 2020 року о 18год. 20хв. по вул. Галицька, 105 в м. Івано-Франківськ водій [PERSON] керуючи транспортним засобом RENAULT FLUENCE номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1, 2.3б ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. …суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненому правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, повністю доведена даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 311832 від 29.04.2020 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Таким чином дії [PERSON] суд кваліфікує за ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено». Відтак, постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5838/20 від 02 липня 2020 року, яка набрала законної сили 14 липня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. 2. Крім того, зі змісту Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5837/20 від 15 липня 2020 року, яку залишено без змін Постановою Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2020 року: «29 квітня 2020 року о 18год. 20хв. по вул. Галицька, 105 в м. Івано-Франківськ водій [PERSON] керував транспортним засобом RENAULT FLUENCE номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі в лікаря нарколога за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП». Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5837/20 від 15 липня 2020 року, яку залишено без змін Постановою Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу RENAULT FLUENCE номерний знак [NUMBER] , було застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Полісу №ЕР-128159255 від 21.03.2020 року (а.с.6). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Власник транспортного засобу OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування. Страховою компанією складено Ремонтну калькуляцію №20-0305322 від 06.05.2020 року (а.с.20-24) та 04 серпня 2020 року затверджено Страховий акт (а.с.26), яким вищевказану ДТП визнано страховим випадком та затверджено суму страхового відшкодування у 33 806,53 грн. В подальшому приватним акціонерним товариством «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»\~ здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 33 806,53 грн. власнику транспортного засобу OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжної інструкції № 3Р077494 від 04.08.2020 року (а.с.27). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпунктів «а» - «в» пункту 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, за аналізом наведених правових норм, Приватне акціонерне товариство «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» після виплати страхового відшкодування отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою суду від 02.07.2020 року у справі №344/5838/20, Суд дійшов висновку, що вимога Позивача про стягнення на його користь з Відповідача суми виплаченого потерпілому у ДТП страхового відшкодування в розмірі 33 806,53 грн. є підставною. Докази, які б спростовували викладені в позовній заяві доводи Позивача, або свідчили про необґрунтованість суми страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні. Щодо строку позовної давності. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, як підставу відмови в задоволенні позову. В обгрунтування вказаної заяви Відповідач посилається на те, що оскільки виплату страхового відшкодування було здійснено страховою компанією 04.08.2020 року, відтак, будучи обізнаним зі строками позовної давності та звернувшись до суду 10.10.2023 року, Позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою відмови в позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Статтею 268 ЦК України визначено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Відповідно достатті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.3 ст. 267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Також, суд зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). З даним цивільним позовом Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до Івано-Франківського міського суду 03.10.2023 року (про що свідчить відмітка на поштовому конверті, у якому відправлено позовну заяву). Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Виплату потерпілому страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснено 04.08.2020 року (а.с. 27). Отже, строк позовної давності у спірних відносинах розпочався 05.08.2020 року та сплив 05.08.2023 року. До суду Позивач звернувся 03.10.2023 року. В позовній заяві з приводу строку позовної давності представник Позивача посилається на положення п.19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене та те, що строк позовної давності у даній справі повинен був закінчитися 05.08.2023, тобто під час воєнного стану, Суд приходить до висновку, що строк позовної давності не сплинув і Позивач звернувся у межах вказаних строків, а тому Суд не вбачає підстав для висновку про пропуск строку позовної давності, як про це стверджує Відповідач у своїй заяві. Посилання відповідача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22 та Постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №990/102/22 Суд не приймає до уваги, оскільки у вказаній постанові розглядалася адміністративна справа за Кодексом адміністративного судочинства України, нормами якого не передбачено продовження процесуальних строків у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, на відміну від Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 38 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1191, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved