Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу та витребування земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що 12.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7325082000010010045), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Пунктами 1, 2 вказаного договору купівлі-продажу передбачено, що відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №175655, виданого Хотинським районним відділом земельних ресурсів 05.03.2007 року. Продаж земельної ділянки здійснювався за 15 692 грн, які покупець передав продавцю до підписання цього договору. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4636, проведена його державна реєстрація. На державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Проте, згодом позивачу стало відомо, що 06.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. Разом з тим, [PERSON] не мав повноважень на укладення цього договору про відчуження земельної ділянки, оскільки він вже розпорядився вказаною ділянкою шляхом її продажу [PERSON] . З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянки вибула з володіння позивача поза її волею, а тому право власності позивача на спірну земельну ділянку порушено. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. за реєстровим № 623, а також витребувати у [PERSON] на її користь нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7325082000010010045), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Ухвалою судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.26 том 1). 21.11.2022 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 7325082000010010045), укладеного 12.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за №4636 та посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що цей договір він не укладав та не підписував, про його існування дізнався з позовної заяви [PERSON] . З копії договору купівлі-продажу від 12.09.2009 року вбачається, що невідома йому особа зробила від його імені підпис з імітацією його підпису. Тому вважає цей договір нікчемним, який не несе ніяких правових наслідків (а.с.31-32 том 1). Ухвалою суду від 20.03.2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки та об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.89 том 1). 03.04.2023 року від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що договір купівлі-продажу від 12.09.2009 скріплений підписами обидвох сторін, доводи позивача про те, що він не підписував даний договір, а про його існування дізнався із позовної заяви [PERSON] є неправдивими. У оспорюваному договорі нотаріусом вказано, що договір підписаний у його присутності, особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність земельної ділянки [PERSON] перевірено. Отже, позивач у зустрічному позові здійснив повідомлення суду недостовірної інформації (а.с.92-93 том 1). Ухвалою суду від 10.04.2023 року за клопотанням представників сторін залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Мартинюка Віталія Анатолійовича та приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Аллу Володимирівну, крім того, витребувано у нотаріусів належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2009 та від 06.08.2021 (а.с.98-99 том 1). Ухвалою суду від 11.07.2023 року, за клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] призначено судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертамЧернівецького науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи (а.с.187-188 том.1). Ухвалою суду від 06.11.2023 року відновлено провадження по справі у зв`язку із надходженням висновку експерта № СЕ19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023 року та призначено підготовче засідання (а.с.10 том 2). Ухвалою суду від 21.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.24 том 2). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Докази щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно в установленому законом порядку через засоби поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, разом з тим, на адресу суду повернулися конверти з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.46-47,64-65,73,79,107,114,168,194,197,213,223,230 том 1, а.с.15, 33, 35-36 том 2), відзив на позов не подавав. У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, відповідно до якої, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду лист, в якому зазначає, що 06.08.2021 року ним було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Ця земельна ділянка належала продавцю на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилання в позові позивача, що вона належним чином зареєструвала право власності на земельну ділянку в органах Держкомзему, відповідно постанови КМУ №1021 від 09.09.2009 року, то інформація про це була б наявна в Державному земельному кадастрі. Проте, ні витяг Державного земельного кадастру, ні жоден з поданих для посвідчення договору документів не містить інформації про права позивача [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Така інформація відсутня, як в електронних реєстрах, так і на паперових носіях. Жодних підстав для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу у нього не було. Просив справу слухати за його відсутності (а.с.145 том 1). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку (а.с.14, 29 том 2), на адресу суду направила лист згідно якого 12.09.2009 року нею посвідчувався договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 4636. Договір було складено у двох примірниках, один з яких залишився у справах приватного нотаріуса, а другий видано покупцю [PERSON] . Дублікат вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2009, в тому числі з підстав втрати або зіпсуття, нею, як приватним нотаріусом, не видавався (а.с.111 том 1). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7325082000010010045), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Договір посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4636 (а.с. 112 том 1). Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу від 12 вересня 2009 року відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №175655, виданого Хотинським районним відділом земельних ресурсів 05 березня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010782000009. Згідно з пунктом 2 договору продаж земельної ділянки здійснюється за 15 692 грн, які повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання цього Договору. Договір підписано сторонами в присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] земельної ділянки перевірено. Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 175655 від 05 березня 2007 року земельна ділянка з кадастровим номером 7325082000010010045, площею 0,2136 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і на праві власності належала [PERSON] . Державний акт містить відмітку нотаріуса [PERSON] про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] на підставі Договору від 12 вересня 2009 року (а.с. 11). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023, підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі - продажу земельної ділянки кадастровий номер 7325082000010010045 від 12.09.2009 року, який посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №4636 виконаний [PERSON] . В підписі від імені [PERSON] у даному договорі ознак дії на процес письма природних та штучних «збиваючих» факторів - не виявлено. Експертиза проведена експертомЧернівецького науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України Вільховецьким А.В. (а.с.2-6 том 2). 06 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну [PERSON] на праві приватної власності земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2136 га, кадастровий номер 7325082000:01:001:0045, який посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк В.А. та зареєстрований в реєстрі за №623 (а.с.118 том 1). Згідно з пунктом 3 спірного договору продаж земельної ділянки здійснений за 20 696 грн 51 коп. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2022 року № 304777728 право власності на спірну земельну ділянку 06 серпня 2021 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2021 року, реєстровий №623, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюком В.А. (а.с.13-14 том 1). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У частині першій статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частинами третьою та четвертою статті 334 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі статтею 182 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з умов: реєстрація таких прав була проведена відповідна до законодавства, що діяла на момент їх виникнення; на момент їх виникнення діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) зробила такі висновки: «Спірні правовідносини у справі виникли 21 листопада 2011 року (дата укладення позивачем відповідного договору купівлі-продажу спірної квартири). Станом на вказану дату питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо: - у ЦК України містилися норми як про державну реєстрацію прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657), - за Законом України № 1952-IV, який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI). Істотно, що частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону України № 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через що юридична сила цієї норми закону не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року. Водночас стаття 182 ЦК України у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й допускала визначення законом лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 1878-VI) не належали. Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI). Таким чином, на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу спірної квартири дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону України № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу». З огляду на викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у цій постанові, зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України. Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності». З урахуванням наведеного правового висновку Виликої Палати, суд прийшов до висновку, що право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2009 року [PERSON] набула 12 вересня 2009 року, тобто з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Отже, з моменту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2009 року право власності [PERSON] припинено, а відсутність державної реєстрації покупцем майна не відновлює право власності особи, яка відчужила своє майно, а, отже, є необґрунтованими доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо не набуття позивачем за первісним позовом [PERSON] права власності на спірне майно у встановленому законом порядку. Частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 серпня 2021 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] не мав права на відчуження земельної ділянки за цим договором. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Положення частини першої статі 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У такому разі відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Враховуючи, що земельна ділянка вибула з володіння [PERSON] поза її волею, шляхом відчуження ділянки особою, яка не мала такого права, тому суд вважає правомірною вимогу [PERSON] щодо витребування земельної ділянки у [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доводи [PERSON] за його зустрічним позовом про те, що підпис в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2009 року належить не йому, судом до уваги не приймаються та спростовуються висновком експерта №СЕ-19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023 року, яким встановлено, що підпис від імені [PERSON] у даному договорі виконаний саме [PERSON] . Висновок експерта №СЕ-19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023 року, сумнівів у суду не викликає, експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» і положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, судовий експерт про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок був попереджений. Тому даний висновок експерта визнається судом належним і допустимим доказом. Посилання відповідача [PERSON] на те, що експертиза була проведена експертною установою, до якої у нього немає довіри, суд вважає безпідставними. Так, судово-почеркознавча експертиза була призначена ухвалою суду від 11.07.2023 року на підставі клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Раєвського І.А. В клопотанні представник просив доручити проведення почеркознавчої експертизи саме експертам Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. У представника позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні з приводу обраної представником відповідача експертної установи заперечень не було, тому судом, відповідно до ч.3 ст.103 ЦПК, за взаємною згодою сторін, було доручено проведення почеркознавчої експертизи експертам Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Також слід зазначити, що відповідач [PERSON] з висновком експерта був особисто ознайомлений 21.11.2023, що підтверджується його письмовою заявою (а.с.20 том 2), будь-яких заперечень, клопотань щодо проведення додаткової або повторної експертизи, тощо не заявляв, надав заяву щодо проведення підготовчого засідання у його відсутність та не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду (а.с.21 том 2). Інших належних та допустимих доказів [PERSON] та його представником на підтвердження своїх позовних вимог за зустрічним позовом суду не надано. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що первісний позов [PERSON] є обґрунтованим, а отже його необхідно задовольнити в повному обсязі шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 7325082000:01:001:0045) від 06 серпня 2021 року та витребування спірної земельної ділянки у співвідповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задоволено повністю, тому з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею та документально підтверджений судовий збір в розмірі 1984,80 гривень в рівних частках (а.с.6 том 1), тобто по 992,40 гривні з кожного.

Outcome: approved