Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

10 січня 2022 року [PERSON] звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом, відповідно до змісту якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 934\~921,\~80 грн суми боргу за договором позики від 25 грудня 2021 року та наполягає на розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 25 грудня 2021 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено в усній формі договір позики грошових коштів. Відповідно до умов якого відповідач взяла у нього позику у сумі 34\~000 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 31 грудня 2021 року. З метою підтвердження укладення даного Договору позики та передачі вказаних коштів відповідачем власноручно було складено розписку, яка засвідчена їхніми підписами. На даний час, термін повернення зазначеної суми пройшов, при цьому відповідач свої зобов`язання за Договором не виконала, оскільки коштів в рахунок погашення відповідної заборгованості, так і не повернула. Згідно з відомостями Національного банку України, курс долара станом на момент звернення до суду, 10 січня 2022 року, по відношенню до гривні, становить 27, 4977 грн. Таким чином, сума боргу за зобов`язанням в розмірі 34\~000 доларів США, з урахування курсу долара, становить 934\~921,\~80 грн. У зв`язку з цим, зважаючи на те, що неодноразові звернення до відповідача щодо повернення суми позики позитивних результатів не дали, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 22 лютого 2022 року. 26 січня 2022 року ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області, у межах даної цивільної справи, задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт шляхом заборони відчуження на: - 2/3 частки житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , право спільної часткової власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2497, посвідченого Варвинською районною державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2005 року; - земельну ділянку площею 3,23 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території: Мармизівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий №7421183000:04:000:0113, право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1803, виданого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу в Чернігівській області Пушкарьовою-Гезердава Н.О. 02 грудня 2019 року. - земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території: Антонівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий №7421180400:02:000:0883, право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі наказу №25-14790/14-17, виданого 21 вересня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, Варвинською районною державною адміністрацією 24 листопада 2017 року. 15 лютого 2022 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] , яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заявлені первісним позивачем [PERSON] вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовує свою позицію тим, що жодних коштів, які вказані у розписці, [PERSON] не отримувала. Розписка була написана під диктовку, під примусом та під впливом психологічного тиску на неї зі сторони [PERSON] , що стало об`єктом дослідження правоохоронних органів. У зв`язку з цим, [PERSON] , будучи юридично необізнаною, вважала, що вказана розписка, беручи до уваги, що така нотаріально не завірена, не має юридичної сили. З цих підстав, на переконання сторони відповідача за первісним позовом, у відповідності до вимог ЦКУ, зокрема: ст. 202, 207, 234, 640, 646, 1046, 1047 ЦКУ, даний спірний договір позики не був укладений, що є підставою для визнання його недійсним, виключаючи можливість задоволення позову та стягнення боргу (а.с. 43-44 т. 1 ). Крім того, 15 лютого 2023 року адвокат Зарічна Л.А., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з зустрічним позовом пред`явленим до позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання договору позики недійсним, відповідно до вимог якого просить суд визнати недійсним договір позики у формі розписки, укладений 25 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 34\~000 доларів США. Також, наполягала на розподілу судових витрат. З метою обґрунтування вказаних вимог, сторона позивача за зустрічним позовом вказує, що з вимогами пред`явленого до неї первісного позову [PERSON] про стягнення боргу остання не згодна. У зв`язку з цим, остання вимушена скористатися правом на звернення до суду з зустрічним позовом. Обґрунтовує свою позицію тим, що жодних коштів, які вказані у розписці, [PERSON] не отримувала. Розписка була написана під диктовку, під примусом та під впливом психологічного тиску на неї зі сторони [PERSON] , що стало об`єктом дослідження правоохоронних органів. У зв`язку з цим, [PERSON] , будучи юридично необізнаною, вважала, що вказана розписка, беручи до уваги, що така нотаріально не завірена, не має юридичної сили. Вказує, що [PERSON] не мала волевиявлення на укладення відповідного договору позики, а написана нею розписка здійснена під впливом психологічного тиску та погрози застосувати фізичну розправу щодо членів її сім`ї, що на її переконання є законною підставою для визнання такої розписки недійсною (а.с. 49-51 т. 1). 22 лютого 2022 року ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області зустрічну позовну заяву адвоката Зарічної Л.А., яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про визнання договору позики недійсним прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, справа №731/9/22. У зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 25 березня 2022 року. На підставі розпорядження голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» заяву було передано до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області. Проте цивільна справа за позовною заявою не приймалася до провадження Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області та у вказаному суді не розглядалася. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року №27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відновлено територіальну підсудність Варвинського районного суду Чернігівської області. 16 травня 2022 року заяву повернуто з Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області до Варвинського районного суду Чернігівської області для розгляду за територіальною підсудністю. У зв`язку з цим, Варвинським районним судом Чернігівської області в межах даної цивільної справи було призначено підготовче судове засідання на 02 червня 2022 року, яке в подальшому з підстав заявленого клопотання сторони відповідача за первісним позовом, було відкладене на 20 червня 2022 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2022 року по справі призначено комплексну судову семантико-лінгвістичну та почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Додатково, під час проведення даного судового засідання, під звукозапис та відеофіксацію, у [PERSON] було відібрано експериментальні зразки підпису (а.с. 88-92) та експериментальні зразки почерку (а.с. 93-97 т. 1). 02 серпня 2022 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла копія рахунку №1430 від 19 липня 2022 року за проведення комплексної судової семантико-лінгвістичної та почеркознавчої експертизи та клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, що необхідно для складання відповідного експертного висновку (а.с. 110-111 т. 1). У зв`язку з цим, з метою вирішення клопотання експертів, 22 серпня 2022 року ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області провадження по справі було відновлено та призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2022 року, яке в подальшому, з підстав заявлених клопотань сторони відповідача за первісним позовом, було відкладене на 22 вересня 2022 року, 18 жовтня 2022 року та 28 жовтня 2022 року. 28 жовтня 2022 року клопотання сторони відповідача за первісним позовом було задоволено та витребувано з філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10024/0148 оригінали документів, які містять зразки підпису та почерку [PERSON] . Крім того, відповідачем надано квитанцію про оплату послуг експерта (а.с. 147 т. 1). 15 листопада 2022 року, засобами поштового зв`язку, на виконання вищезазначеної ухвали з Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10024/0148 до суду надійшли документи, які містять зразки підпису та почерку [PERSON] (а.с. 196-199 т. 1). 04 липня 2023 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в межах даної цивільної справи, надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної судової лінгвістичної (авторознавчої) та почеркознавчої експертизи №18825/22-39/18826/18827/22-32/17397/23-36 від 27 червня 2023 року (а.с. 212-226 т. 1). У зв`язку з цим, ухвалою суду від 05 липня 2023 року відновлено провадження у цивільній справі, та призначено підготовче судове засідання на 18 серпня 2023 року. Ухвалою від 18 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 вересня 2023 року. 15 вересня 2023 року, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача за первісним позовом - адвоката Шестакова О.В. до суду надійшло клопотання про витребування доказів по справі (а.с. 1-2 т. 2) За результатами чого, ухвалою суду від 15 вересня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом - адвоката Шестакова\~О.В., зобов`язано Прилуцький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надати суду для огляду в судовому засіданні Варвинському районному суду Чернігівської області оригінали документів та належним чином завірені копії документів з матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР 06 січня 2022 року за №12022270330000012 по ч. 2, 3 ст. 190 КК України. У зв`язку з цим, судове засідання було відкладено 18 жовтня 2023 року. З підстав невиконання вказаної вище ухвали суду по справі було оголошено перерву до 23 жовтня 2023 року, яке у подальшому, з підстав неявки позивача за первісним позовом, було відкладено до 24 листопада 2023 року. З підстав надходження від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду клопотання з проханням щодо відкладення розгляду справи через незадовільний стан здоров`я [PERSON] та не можливості забезпечення її особистої явки (а.с. 35), судове засідання було відкладене на 20 грудня 2023 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні заявлені ним первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В частині пред`явленого до нього зустрічного позову категорично заперечив за безпідставністю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримала вимоги зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Зарічна Л.А. у підготовче судове засідання не з`явилася. 07 липня 2023 року засобами поштового зв`язку звернулася до суду з клопотанням про здійснення судового розгляду справи без її участі, з підстав розірвання договору про надання правової допомоги з [PERSON] (а.с. 237 т. 1). Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Шестаков О.В. у судовому засідання заявлені позивачем вимоги пред`явлені у межах первісного позову не визнав та заперечив щодо їх задоволення. При цьому наполягав на задоволенні судом заявлених [PERSON] зустрічних вимог. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 грудня 2021 року [PERSON] було власноручно написано та підписано розписку, відповідно до якої вона отримала в борг від [PERSON] 34\~000 (тридцять чотири тисячі) доларів США, які зобов`язалася повернути 31 грудня 2021 року без відсотків. У випадку прострочення, зобов`язалася повернути вказану суму з відсотками 600 доларів США за кожну добу. Вказана розписка була засвідчена також підписом гр.\~ [PERSON] , про що міститься застереження у оригіналі документу (а.с. 86 т. 1). За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №501/1243/20 (провадження №61-14794 св 21) та від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20 (провадження № 61-14052св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, та від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16. Факт підписання відповідачем [PERSON] зазначеної розписки, хоча і оспорюється останньою, проте за результатами відповідного експертного дослідження не спростований, виходячи з наступного. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової лінгвістичної (авторознавчої) та почеркознавчої експертизи №18825/22-39/18826/18827/22-32/17397/23-36 від 27 червня 2023 року: - рукописний текст, який починається словом «Розписка…» та закінчується словом «… [PERSON] » у розписці, яка датована 25 грудня 2021 року, складено [PERSON] не самостійно, а за участі іншої особи, зокрема, текст, або його фрагменти, складені під диктовку та містить ознаки, які свідчать про перебування [PERSON] при виконанні тексту розписки у незвичайному психофізіологічному стані емоційної напруги; - підпис від імені [PERSON] , який розміщений зліва від рукописного запису « [PERSON] та рукописний текст, який починається словом «Розписка…» та закінчується словом «… [PERSON] » у розписці, яка датована 25 грудня 2021 року, виконані [PERSON] ; - будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на [PERSON] збиваючих факторів природного характеру (до яких, зокрема, може відноситись стрес, стан емоційної напруги тощо) при виконанні підпису зліва від імені [PERSON] , який розміщений зліва рукописного запису « [PERSON] » та рукописного тексту, який починається словом «Розписка…» та закінчується словом «… [PERSON] » у розписці, яка датована 25 грудня 2021 року, - відсутні (а.с. 212-226 т. 1). Суд зауважує, що результати вказаного експертного дослідження сторонами по справі під сумнів не ставилися, клопотань щодо проведення відповідних експертиз повторно до суду не надходило, у зв`язку з цим, суд сприймає вказаний висновок як обґрунтований та такий, що відповідає іншим матеріалам справи, і не викликає сумніви у його правильності. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Таким чином, оцінюючи описаний вище висновок експерта, суд констатує факт неспроможності позиції сторони відповідача за первісним позовом в частині відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення відповідного договору позики. Аналогічним чином суд критично сприймає і твердження щодо укладання відповідного договору під впливом психологічного тиску чи погрози застосувати фізичну розправу щодо членів її сім`ї, з підстав не доведеності. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем за первісним позовом, яка в тому числі є позивачем за зустрічним позовом [PERSON] таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є її процесуальним обов`язком. Таким чином, беручи до уваги вище вказані обставини, судом встановлено, що з 25 грудня 2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено договір позики грошей, шляхом особистого написання та підпису [PERSON] відповідної боргової розписки у формі, яка не суперечить встановленим законом вимогам, з посиланням на необхідні реквізити учасників договору, на обумовлену сторонами суму із зобов`язанням повернути вказані кошти у встановлений строк, що є належним свідченням здійснення нею всього алгоритму дій, необхідних для отримання бажаних коштів у борг, та є беззаперечним обґрунтуванням відсутності правових підстав для визнання спірного договору недійсним. При цьому, позиція [PERSON] та його представника, в частині невідповідності дати передачі обумовлених розпискою коштів - 25 грудня 2021 року, оскільки фактична передача мала місце 20 грудня 2021 року, що на думку відповідача підтверджується протоколом допиту самого [PERSON] від 13 січня 2022 року, у межах кримінального провадження №12022270330000012 (а.с. 24), та відомостями з блокноту [PERSON] (а.с. 26), не спростовує самого факту їх передачі. А тому суд сприймає твердження відповідача за первісним позовом, що договір не передбачав отримання нею коштів критично. Більше того, суд зважає що, будь-яких інших належних обґрунтувань [PERSON] , вказаних у зустрічному позову, які б слугували підставами для визнання спірного Договору позики грошей недійсним, останньою не заявлено. У зв`язку з цим, на переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже у розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Докази на обґрунтування підстав для висновку щодо визнання судом даного Договору недійсним у матеріалах відсутні. Вказані обставини є твердженням відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог пред`явлених [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити. Суд зважає, що предметом даного договору визначено грошові кошти у сумі 34\~000 (тридцять чотири тисячі) доларів США, які надаються позикодавцем позичальнику в борг, з умовами платності, та строковості, а саме, з 25 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року. Згідно зі змістом ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положенням ч. 1 ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, оскільки відповідачем за первісним позовом протилежного не доведено, суд приходить до висновку, що позивач за первісним [PERSON] свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу [PERSON] коштів у розмірі 34\~000 (тридцять чотири тисячі) доларів США, що відповідно до ставки НБУ станом на момент звернення позивачем до суду 10 січня 2022 року еквівалентно - 934\~921,\~80 грн. Суд констатує, що відповідно до умов зазначеного Договору граничний термін повернення коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики було встановлено 31 грудня 2021 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі вимог ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, у випадку якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд зважає, що момент розгляду даної цивільної справи відповідачем за первісним позовом [PERSON] свої обов`язки щодо повернення коштів, які були предметом Договору позики, перед позивачем [PERSON] не виконанні, оскільки будь-яких доказів, які б доводили факт повернення спірних коштів, в рахунок погашення такої заборгованості, на користь позивача до суду подано не було. У зв`язку з цим, суд констатує, що доказів своєчасного повернення боргу в повному обсязі відповідач до суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом було допущено порушення умов Договору, у виді несвоєчасного повернення позикодавцю встановлених договором коштів, що стало підставою для нарахування відповідної заборгованості у виді суми боргу у розмірі 34\~000 (тридцять чотири тисячі) доларів США, що відповідно до ставки НБУ станом на момент звернення позивачем до суду 10 січня 2022 року еквівалентно - 934\~921,\~80 грн. Відомості щодо розрахунку такої заборгованості відображені у змісті позовної заяви та за розрахунками суду сприймається, як математично обґрунтовані, тим паче, стороною відповідача заперечень щодо такого не заявлено. Суд зважає, що пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Разом з тим, зважаючи на первісні вимоги позивача, які у подальшому не змінювалися та заявлені щодо стягнення коштів у сумі визначеній у гривневій валюті - 934\~921,\~80 грн, що відповідно до ставки НБУ станом на момент звернення позивачем до суду 10 січня 2022 року еквівалентно - 34\~000 доларів США, та принцип диспозитивності процесу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимоги у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом сплачений ним судовий збір за звернення з вказаним позовом у сумі 9\~349, 30 грн (а.с. 1, 2) та за звернення з заявою про забезпечення позову у сумі 496, 20 грн (а.с. 20), а всього 9\~845, 50 грн. При цьому, з підстав відмови у задоволення зустрічних вимог [PERSON] , у розумінні ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються також на неї. З урахуванням того, що на підставі ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області 26 січня 2022 року, у межах даної цивільної справі,, задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт, шляхом заборони відчуження на належне відповідачу за первісним позовом нерухоме майно, то суд роз`яснює, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved