Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

11.10.2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Мосорівської сільської громади, в особі Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання за кожним з них права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилалися на те, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.10.2023 року позовні вимоги [PERSON] до Мосорівської сільської громади, в особі Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом виділено у самостійне провадження. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.10.2023 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.11.2023 року у даній справі за клопотанням позивачки замінено первісного відповідача Мосорівську сільську громаду в особі Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на належного відповідача - [PERSON] , [INFO] , витребувано докази по справі. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.12.2023 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з огляду на положення ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Чернівецького МУЮ вчинено актовий запис №2167 від 14.11.2013 року (а.с.13). За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мосорівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Гуменюк В.Д. 07.12.2011 року, [PERSON] все своє майно, де б не було і з чого не складалось і взагалі, те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповів дочці [PERSON] , сину [PERSON] , і вказаний заповіт є чинним (зворот а.с.53). 14.02.2014 року за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] про прийняття спадщини державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. заведено спадкову справу №58/2014 після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки виданої Вікнянською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області №409 від 21.06.2023 року спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом є його діти: [PERSON] , [PERSON] (а.с.22). Таким чином, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , і є такою, що прийняла спадщину. Іншим спадкоємцем за заповітом і таким, що прийняв спадщину є відповідач [PERSON] .. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2023 року, приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейною Г.П. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно на ім`я померлого (а.с.18). З матеріалів справи, право власності на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.19). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року. Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений 20.04.2023 року КП Кадубовецької сільської ради Заставнівське бюро технічної інвентаризації, домоволодіння [ADDRESS] побудовано в 1980 році. Домоволодіння складається з житлового будинку під літ.А (1980) загальною площею 62,90 м.кв., житловою 43,30 м.кв., літньої кухні під літ. «Б», літньої кухні під літ. «В», гаражу під літ. «Г», сараю під літ. «Д», хліву під літ. «Е», вбиральні під літ. «Ж», воріт під №1, огорожі під №2, криниці під №3, та його вартість складає 210614,00 грн (а.с.26). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №425 від 17.07.2023 року виданою виконкомом Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, один (а.с.14). Також, згідно погосподарських книг, [PERSON] , який помер [INFO] , був власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 20). Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Таким чином, досліджені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що домоволодіння [ADDRESS] побудоване [PERSON] відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. Згідно з листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. А тому [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що спадкодавець [PERSON] був власником домоволодіння [ADDRESS] , але за відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на домоволодіння на ім`я спадкодавця позивачка, будучи спадкоємцем за заповітом, не може отримати свідоцтво про право на спадщину через органи нотаріату, суд вважає, що право позивачки порушено та підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на частку домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved