Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 18.05.2023 року о 22-20 год. електровоз "ЧС-8016" локомотив №56 сполучення "Київ-Перемишль" під керуванням машиніста [PERSON] на 272 км поблизу с.Березівка Коростенського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. У зв`язку зі смертю сина [PERSON] позивачам було спричинено моральну шкоду, вони позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Останні роки перед смертю позивачі проживали разом з сином, були пов`язані спільним побутом, що призводить до негативних наслідків та зміни життєвого устрою, також позивачі є пенсіонерами за віком. Просили стягнути з АТ "Українська залізниця" на користь позивачів по 250 00 грн. кожному в якості відшкодування моральної шкоди. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки з поданих документів не можливо встановити факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією і шкодою, наявності вини чи умислу в діях самого потерпілого та обов`язок АТ "Укрзалізниця" відшкодувати цю шкоду. 18.05.2023 року поїзд №53 сполучення "Київ-Перемишль" на дільниці Київ-Львів обслуговувала локомотивна бригада депо "Київ-Пасажирський" в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] .. Слідуючи по непарній колії перегону Гранітний-Омелянівка локомотивною бригадою подавались звукові сигнали у відповідності до вимог п.11.2 Інструкції з сигналізації на залізницях України №ЦШ-0001 та згідно встановлених знаків. Голова поїзду (локомотив) була осигналізована у відповідності до вимог до вимог п.10.2 вищевказаної інструкції для руху вночі. Прямуючи до перегону на 272 км, локомотивна бригада помітила людину, яка сиділа з лівого боку залізничного полотна непарної колії спиною до поїзда, спершись ліктем правої руки на ліву рейкову нитку. На звукові сигнали, як великої, так і малої гучності, перемикання світла прожектора для привернення її уваги, людина не реагувала та колію не звільнила. Машиніст [PERSON] відразу застосував екстренне гальмування, у відповідності до вимог п.16.39 ПТЕ України та п.п.10.1.13, 10.1,21 Інструкції з експлуатації гальм №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015. Незважаючи на всі можливі міри, які були прийняті локомотивною бригадою, наїзду уникнути не вдалось. Працівниками медичної допомоги було константовано смерть потерпілого від отриманих травм, несумісних з життям. Згідно акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим "Правил безпеки громдян на залізничному транспорті України", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.12.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 №193/2663 зі змінами внесеними наказом Міністерства транспорту України від 22.07.2007 №1059, п.2.5 (пішоходам забороняється ходити по злізничних коліях та наближатися до них на відстань 5 метрів). До того ж довідкою розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №53 за 18/19.05.2023 на 272 км 1 пк підтверджується факт застосування екстренного гальмування для запобігання наїзду на людину. Згідно висновку експертизи №82 при розтині трупа [PERSON] , в крові та сечі трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,93 проміле та 4,75 проміле відповідно, що при житті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Органи досудового розлідування не виявили порушень в діях локомативної бригади, як і не виявили порушень в діях працівників залізниці і представники комісії службового розслідування. Щодо моральної шкоди, то відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, смерть потерпілого настала через його свідоме ставлення до настання шкідливого наслідку та порушення Правил безпеки громадян гна залізничному транспорті. Представник відповідача Мельниченко Н.М. в судовому засіданні проти позовних вимог позивачів заперечила, підтримала доводи відзиву на позов, пояснила, що потерпілий грубо порушив правила безпеки на залізничній колії, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Працівники залізниці дотримались всіх норм безпеки. Вважає, що постраждалий вчинив самогубство. Відповідь на відзив позивачами не подано. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.06.1981 року [PERSON] , його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Причиною смерті [PERSON] став наїзд на нього тепловоза "ЧС №8016" №53 сполученням "Київ-Перемишль" під керуванням машиніста [PERSON] на 272 км поблизу с.Березівка Коростенського району Житомирської області, від отриманих травм загинув на місці пригоди. 19.05.2023 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060490000423 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Згідно акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим "Правил безпеки громдян на залізничному транспорті України", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.12.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 №193/2663 зі змінами внесеними наказом Міністерства транспорту України від 22.07.2007 №1059, п.2.5 (пішоходам забороняється ходити по злізничних коліях та наближатися до них на відстань 5 метрів). Довідкою розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №53 за 18/19.05.2023 на 272 км 1 пк підтверджується факт застосування екстренного гальмування для запобігання наїзду на людину. Згідно висновку експертизи №82 при розтині трупа [PERSON] , в крові та сечі трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,93 проміле та 4,75 проміле відповідно, що при житті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Органи досудового розлідування не виявили порушень в діях локомативної бригади, як і не виявили порушень в діях працівників залізниці і представники комісії службового розслідування. У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження постановою слідчого від 07.07.2023 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України. З постанови слідує, що загиблий [PERSON] мав середній ступінь алкогольного сп`яніння. Встановлено, що машиніст [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а поїзд "ЧС №8016" перебуває на балансі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця". Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України. Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність [PERSON] , а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Таким чином, встановлено, що син позивачів загинув внаслідок наїзду на нього джерела підвищеної небезпеки. Відповідач, з яким машиніст, який керував джерелом підищеної небезпеки, перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що власник (володілець) небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Таким чином, у спірному випадку подія сталась внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, який проявив грубу необережність. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 та п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5,9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сам факт загибелі сина позивачів є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Однак, оскільки смерть сина позивачів сталася внаслідок його грубої необережності, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів по 30000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Outcome: partial