Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

09.11.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 26722,74 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 29.01.2021 по 29.07.2021 у розмірі 147925,95 грн., разом: 174648,69 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 24.10.2002 по 29.01.2021 вона перебувала у трудових відносинах із Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. 29.01.2021 була звільнена з роботи згідно ст.38 КЗпП України. Відповідачем порушено її право на отримання заробітної плати шляхом допущення заборгованості по виплаті такої. Зважаючи на вищенаведене, просить суд стягнути з Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації заборгованості по заробітній платі в розмірі 26722,74 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 29 січня 2021 по 29 липня 2021 у сумі 147925,95 грн. Процесуальні дії у справі: 10.11.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 05.12.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, згідно наказу відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації від 28.01.2021 №3 позивач звільнений 29 січня 2021 року з посади провідного фахівця централізованої бухгалтерії відділу освіти Дрогобицької райдержадміністрації згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Нарахування заробітної плати позивачу здійснювалось з районного бюджету. У відповідності до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов?язаний передати у комунальну власність територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України. Пунктом 39 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України передбачено, що районні ради здійснюють передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність сільських, селищних, міських територіальних громад установ та закладів, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного цим Кодексом. З 1 січня 2021 року видатки на функціонування зазначених установ і закладів плануються та здійснюються з бюджетів таких територіальних громад. Рішенням сесії Дрогобицької районної ради від 29.12.2021 року №28 «Про передачу бюджетних установ та майна із спільної власності територіальних громад Дрогобицького району Львівської області до комунальної власності об?єднаних територіальних громад Дрогобицького району» вирішено передати, серед іншого, до Дрогобицької міської ради установи освіти - Забезпечення діяльності інших закладів у сфері освіти (централізована бухгалтерія шкіл відділу освіти та господарська група централізованого обслуговування навчальних закладів та установ відділу освіти). Вказана установа знаходиться на території Дрогобицької міської ради. Засновником вказаної установи є Дрогобицька районна рада що підтверджується рішенням сесії Дрогобицької районної ради від 29.12.2020 №28 «Про передачу бюджетних установ та майна із спільної власності територіальних громад Дрогобицького району Львівської області до комунальної власності об?єднаних територіальних громад Дрогобицького району». Згідно п.7 вказаного рішення Дрогобицької районної ради від 29.12.2020 №28 передано з 01.01.2021 на фінансування з бюджетів об?єднаних територіальних громад комунальні заклади, вказані в додатках 1-5 даного рішення, зокрема і заклад в якому працювала позивач (додаток 1 до рішення Дрогобицької районної ради). В структурі Дрогобицької райдержадміністрації станом на день звільнення позивача 29.01.2021 діяв структурний підрозділ зі статусом юридичної особи відділ освіти Дрогобицької райдержадміністрації, штатна чисельність якого становила 3 одиниці. Тобто відділ освіти складався із трьох працівників, які були державними службовцями та які фінансувалися із державного бюджету. Таким чином, у відділі освіти райдержадміністрації станом на 29.01.2021 згідно затвердженого штатного розпису такої посади, як провідного фахівця централізованої бухгалтерії відділу освіти Дрогобицької райдержадміністрації не існувало. Станом на сьогодні, згідно розпорядження Дрогобицької районної державної адміністрації від 29.04.2021 №81 «Про припинення юридичної особи відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації» вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. Даним розпорядженням припинено діяльність відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації, утворено ліквідаційну комісію з припинення юридичної особи, до якої перейшли повноваження щодо управління справами ліквідованої юридичної особи. Відділ освіти Дрогобицької райдержадміністрації не є засновником даної установи і не може відповідати за даним позовом, оскільки позивач отримувала заробітну плату із районного бюджету, а відділ освіти райдержадміністрації фінансувався з державного бюджету, відповідно такі кошти у відділі освіти відсутні. Крім цього, звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, а серед поважності причин пропуску наведено лише введення на території України карантину у зв`язку поширенням корона вірусного захворювання Covid-19, не навівши при цьому доказів того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з даним позовом до суду. Водночас, відповідачем подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін та залучення до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дрогобицьку міську раду Львівської області. 06.12.2023 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 19.12.2023 у зв`язку з незакінченням строку для подання відповіді на відзив. 13.12.2022 позивач подала до суду відповідь на відзив. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З приводу заявленого представником відповідача заявленого клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дрогобицької міської ради, суд вважає, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити з урахуванням того, що рішення у даній справі жодним чином не вплине на права та обов`язки Дрогобицької міської ради. Щодо клопотання про проведення судового розгляду з участю сторін, суд вважає, що ним забезпечено дотримання принципів цивільного судочинства, зокрема рівності, диспозитивності, забезпечено можливість сторін на представлення суду своїх доводів та заперечень, а тому, зважаючи на визначені законодавцем строку розгляду даної категорії справи, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити. Встановлено судом: [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в період з 24.10.2002 по 29.01.2021. На підставі наказу Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації №3 від 28.01.2021 [PERSON] звільнено з посади провідного фахівця централізованої бухгалтерії відділу освіти 29.01.2021 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП. З довідки про доходи №114 від 25.02.2021 загальна сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 26722,74 грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд також враховує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч.1 ст.94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що судом не беруться до уваги покликання відповідача про те, що Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації не є належним відповідачем у справі, оскільки у трудовій книжці позивача чітко зазначено роботодавця - Відділ освіти Дрогобицької райдержадміністрації, також така позиція зазначена у постановах Львівського апеляційного суду від 07.09.2022 у справі №442/5927/21, провадження № 22-ц/811/1257/22, від 24.01.2023 у справі №442/1147/22, провадження №22-ц/811/902/22, а саме: спростовано твердження відповідача про те, що Відділ освіти Дрогобицької райдержадміністрації, є неналежним відповідачем у справі. У рішенні Дрогобицької районної ради №25 від 24.12.2020 «Про затвердження районного бюджету Дрогобицького району на 2021 рік» зазначено, що на Дрогобицьку районну державну адміністрацію покладено обов`язок забезпечити врахування розпорядниками коштів районного бюджету першочергово потребу в коштах на оплату праці працівників бюджетних установ, відповідно до встановлених законодавством України умов оплати праці та розміру мінімальної заробітної плати, тощо. (п. 10.2) З наявних матеріалів справи вбачається, що процедура ліквідації відповідача розпочалась несвоєчасно, зокрема, як вбачається з розпорядження Дрогобицької районної державної адміністрації від 29.04.2021 №81 «Про припинення юридичної особи - відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації», вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. Відповідно до ст.1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст.12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, відповідачем - відділом освіти порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі, заборгованості по виплаті такої. Зважаючи на записи у трудовій книжці позивача про те, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 24.10.2002 по 29.01.2021, відповідач безпідставно не виплатив нараховану заробітну плату за січень 2021 року, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в особі ліквідаційної комісії на користь позивача нараховану, але невиплачену йому заробітну плату в сумі 26722,74 грн. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі допущено заборгованість по виплаті такої. З таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену їй заробітну плату. Разом з тим, у ст.117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у зазначеній нормі регламентовано, що у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. В разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи. Як вбачається обставин справи, двома останніми місяцями роботи [PERSON] перед звільненням були листопад 2020 та грудень 2020 року. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п.5 Порядку. При цьому, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів - п.б Порядку. Цим же пунктом встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом береться заробітна плата [PERSON] (згідно Довідки про доходи та Витягу форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу) за відпрацьовані дні в листопаді 2020 та грудні 2020 року та поділивши на кількість цих відпрацьованих днів: 51713,76 грн./43 день = 1202,65 грн. З 29 січня 2021 року по 29 липня 2021 було 123 робочі дні. Враховуючи вищенаведене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 123 дні*1202,65 грн. = 147925,95 грн. Щодо посилання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України, якою врегульовано строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на усій території України встановлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від № 239 від 25.03 2020 року, № 291 від 22.04.2020, № 392 від 20.05.2020, № 641 від 22.07.2020 року, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, 1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року карантин продовжувався до 30.06.2023 року на усій території України. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів дотримання відповідачем вимог ст.116 КЗпП України в частині направлення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні. За таких обставин, підстав для застосування давності судом не встановлено. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1073 гривні 60 копійок понесених нею витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved