Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Укргазвидобування», в особі філії газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2018 року по січень 2023 року у розмірі 18\~949,21 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем. Позивачі за період з листопада 2018 року по січень 2023 року надав відповідачам вказані житлово-комунальні послуги на загальну суму 18\~949,21 грн. Разом з тим, відповідачі не проводили розрахунок за отримані послуги, в результаті чого за вказаний період утворилась заборгованість, яка становить 18\~949,21 грн та яку позивач просить стягнути з відповідачів. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ніколаєв Володимир Іванович у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просить застосувати до даних правовідносин позовну давність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву не надали. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~зареєстровані відповідачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією адресної\~картки та\~листами Валківської міської ради від 19 жовтня 2023 року. Згідно розрахунку заборгованості за комунальні послуги, за період з січня 2018 року по січень 2023 року включно відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги з квартплати, водопостачання та водовідведення, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 18\~949,21 грн. 27 грудня 2022 року за № ШГВ4487/003.1.1-14 позивачем було направлено [PERSON] претензію про погашення заборгованості у розмірі 18\~171,71 грн протягом десяти днів з дня отримання претензії. Однак заборгованість відповідачами погашено не було. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено,\~що до\~житлово-комунальних\~послуг належать: 1)\~житлова послуга\~-\~послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком. Послуга\~з управління\~багатоквартирним будинком\~включає: забезпечення\~утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~якщо прибудинкова\~територія,\~за даними\~Державного земельного\~кадастру,\~знаходиться у\~власності або\~користуванні співвласників\~багатоквартирного будинку\~відповідно до\~вимог законодавства,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~з обслуговуванням\~внутрішньобудинкових систем\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; інші\~додаткові послуги,\~які можуть\~бути замовлені\~співвласниками багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Частиною 1\~статті 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено,\~що споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закон у споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Відповідно ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. З розрахунку заборгованості за комунальні послуги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , за період з листопада 2018 року по січень 2023 року включно нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг не здійснювалась. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачами суду не надано. Що стосується застосування до даних правовідносин строків позовною давності, про що було заявлено у судовому засіданні представником відповідача, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом\~України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення Акціонерного товариства «Укргазвидобування», в особі філії газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» із даним позовом до суду є 12 жовтня 2023 року, а період нарахування заборгованості становить з листопада 2018 року по січень 2023 року включно. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України)установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України\~№ 530-ІХ\~від 17\~березня 2020\~року «Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~запобігання виникненню\~і поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції Закону України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також вінстимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із\~взаємозв`язку\~норм права,\~які були\~прийняті органом\~законодавчої влади\~в Україні\~під час\~дії карантину,\~введеного Урядом\~України у\~зв`язку\~із поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~цілей,\~з метою\~яких ці\~норми впроваджені,\~а також\~з метою\~недопущення безпідставного\~звуження прав\~учасників цивільних\~правовідносин,\~колегія суддів\~дійшла висновку,\~що пункт12\~Перехідних і\~прикінцевих положень\~ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє і на теперішній час. Таким чином, з урахуванням встановлених вище обставин, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі не сплив, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Як вже було встановлено, що між позивачем та відповідачами фактично утворились договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, позивач свої зобов`язання перед відповідачами виконав, разом з тим, відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. Як вбачається з наданих суду документів, відповідачі не сплачували плату за надані житлово-комунальні послуги за період з листопада 2018 року по січень 2023 року включно, у зв`язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість, яка становить 18\~949,21 грн. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань, по сплаті за комунальні послуги, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved