Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Суть звернення до суду 31.10.2023 представник позивача - адвокат Столітній М.М. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» звернувся до суду із вказаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 30.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №5150178 про надання споживчого кредиту (Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору складає: -25 000,00 грн. - тіло кредиту; -40 850,00 грн. - нараховані проценти; -13 828,50 грн. - інфляційні втрати; -3 112,09 грн. - 3% річних, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позиція відповідача 27.11.2023 представником відповідача адвокатом Гаврилюком О.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача частково заперечує проти позовних вимог, зокрема вважає, що за договором позики № 5150178 від 30.11.2021 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну на який були надані кредитні кошти, а тому розмір відсотків за користування кредитними коштами за цим договором з урахуванням умов договору та наданого позивачем розрахунку складає 14 250,00 грн. Таким чином вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 39250,00 грн. Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 13828,50 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 3112,09 грн. (за період з квітня 2022 року по червень 2023 року) вважає не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 96-100). Також 27.11.2023 представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру втрат на правову допомогу оскільки вважає, що покладення на відповідача судових витрат у розмірі 10 000,00 грн. є неправильним і несправедливим. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливі в обсязі 2 000,00 грн. (а.с. 104-106). Судовий розгляд У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Столітній М.М., підтримав позов та просив його задовольнити, вважаючи, що позов обгрунтований. Оскільки позовні вимоги відповідачем визнаються частково, адвокат не бачив необхідності дослідження факту укладення спірного договору, який є предметом розгляду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Гаврилюк О.В. у судовому засіданні просив позов задовольнити частково в розмірі 39 250,00 грн.. Щодо витрат на правову допомогу він підтримав своє клопотання, зауваживши, що в разі невиконання адвокатом вимог, передбачених статтею 137 ЦПК України, сторона відповідача має право на зменшення витрат на правничу допомогу. Оскільки представник позивача не збирав доказів, а частково вони йому були надані, [PERSON] підтримав своє клопотання і просив стягнути з відповідача на користь позивача суму 2 000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правову допомогу. Дослідивши позовну заяву, долучені до неї докази, заперечення сторони відповідача, заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, суд приходить до наступних висновків. Досліджені докази Так, 30.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №5150178 про надання споживчого кредиту (Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с. 55-59). ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (а.с. 47 зв.). 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 18.04/23-Ф ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 65 850,00 грн. (а.с.21-25) . Згідно розрахунку за кредитним договором № 5150178 від 30.11.2021 загальна заборгованість [PERSON] складає 65 850,00 грн. станом на 17.04.2023 (а.с. 63-67). Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту (а.с.72). Стороною відповідача не оспорювались обставини невиконання [PERSON] свого грошового зобов`язання в сумі 39 250,00 грн., а оскаржувався лише розмір коштів, котрі підлягають до стягнення (а.с. 96-100). Разом з тим відповідно до п. 1.4 Кредитного договору (а.с. 55) строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Відповідно до п. 4.3.1 Кредитного договору (а.с. 56) сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний дань, що слідує за днем такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів псопіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до п. 4.3.2 Крединитного договору (а.с. 56) споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. Договору. Оцінка на висновки суду Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Встановлено, що [PERSON] порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за ним станом на 24.02.2022 утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 65 850,00 грн., з яких: 25 000, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 40 850,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 63 зв)., а тому в цій частині позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. В той же час згідно п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан та неодноразово продовжувався, що являється загальновідомим фактом та не потребує доказування. В зв`язку з викладеним вище, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 3112,09 грн., інфляційних втрат в розмірі 13828,50 грн. задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2147,20 грн. (а.с. 1), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 65850,00 грн. * 100% : 82790,59 грн. ціни позову = 79,53 %), тобто 79,53 % від суми сплаченого судового збору 79,53 % * 2147,20 грн:/100% = грн), що складає 1707,67 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial