Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

27 жовтня 2023 року адвокат Палащук Володимир Михайлович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області про визнання права власності у порядку спадкування. У позовній заяві зазначив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ... своєму сину [PERSON] . На момент смерті матері позивача, брат позивач був зареєстрований та проживав за наступною адресою: [ADDRESS] , та відповідно прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч. 1. ст. 549 ЦК УРСР в редакції станом на 27.12.1996. Після смерті матері позивача, його брат успадкував таке спадкове майно: земельна ділянка, площею 0,4041 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1346, виданим Станинською сільською Радою народних депутатів Радехівського району Львівської області від 16 жовтня 1997 року; земельні ділянки, загальною площею 2,7266 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 076067, виданим Радехівського райдержадміністрацією Львівської області від 28 грудня 1999 року; 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва на право приватної власності на будівлю, виданим Виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів Львівської області 7 грудня 1987 року. Житловий будинок зареєстрований за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , позивач проживав без реєстрації за наступною адресою: [ADDRESS] . Після смерті брата позивача залишилося наступне спадкове майно: 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] як члену колгоспного двору. Факт належності брату позивача 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підтверджується тим, що [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року був членом колгоспного двору, що підтверджується будинковою книгою. 26.05.2023 позивач через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Юрченко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . 26.05.2023 приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Юрченко О.В. надав представнику позивача лист відмову № 88/02-14 від 26.05.2023 посилаючись на те, що позивач відповідно до ст. 1270 ЦК України не подав протягом шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини і він вважається таким, що не прийняв спадщину. Отож, просить суд ухвалити рішення, яким: установити факт проживання без реєстрації позивача - [PERSON] разом зі своїм братом - спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за однією адресою: [ADDRESS] ; установити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння майном спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачем - [PERSON] , право на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , яке фактично успадкував [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння майном, в порядку спадкування за законом, а саме: земельну ділянку, розміром 0,4041 га, з установленими межами відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1346, виданого Станинською сільською Радою народних депутатів Радехівського району Львівської області 16 жовтня 1997 року; земельні ділянки, загальною площею 2,7266 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 076067 виданим Радехівською райдержадміністрацією Львівської області 28 грудня 1999 року; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва на право приватної власності на будівлю, виданого Виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів Львівської області 7 грудня 1987 року; судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на сторону позивача (а.с.1-7, 36-44). 27 жовтня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.29). Ухвалою судді від 13 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 59). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Вислухавши представника позивача, покази свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] в селі Станин Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 8 від 17 грудня 1997 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 17 грудня 1997 року Станинською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина (відкрилась спадщина), зокрема, земельна ділянка, площею 0,4041 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1346, виданого Станинською сільською Радою народних депутатів Радехівського району Львівської області 16 жовтня 1997 року (а.с.15); земельна ділянка, загальною площею 2,7266 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 076067, виданого Радехівською райдержадміністрацією Львівської області 28 грудня 1999 року (а.с.16); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] , що належав до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] , на підставі Свідоцтва на право приватної власності на будівлю, виданого Виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів Львівської області 7 грудня 1987 року (а.с.17). Згідно зі Заповітом, посвідченим 14 березня 1997 року секретарем виконкому Станинської сільської ради Радехівського району Львівської області Крісою М., та зареєстрованим в реєстрі за №19, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла своєму синові [PERSON] (а.с.12). [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Разом з нею був зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Від імені померлої заповіт посвідчувався 14 березня 1997 року за реєстровим №19. Вказане підтверджується довідкою Радехівської міської ради Львівської області від 19.09.2022 №642 та довідкою Радехівської міської ради Львівської області від 09.11.2023 №560 (а.с.14, 48). З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74675738 від 09.11.2023, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою, видно, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.50). [PERSON] помер [INFO] в селі Станин Радехівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 4 від 13 квітня 2004 року, що видно зі Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 30 березня 2023 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.18). [PERSON] до дня смерті [INFO] , був зареєстрований у будинку [ADDRESS] . Разом з померлим зареєстрованих осіб немає. Від імені померлого заповіт не посвідчувався. Вказане підтверджується довідкою Радехівської міської ради Львівської області від 08.11.2023 №558 (а.с.47). З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74675706 від 09.11.2023, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою, видно, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.49). 26 травня 2023 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в органи нотаріату зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте листом приватного нотаріуса Юрченко О.В. № 88/02-14 від 26.05.2023, йому рекомендовано звернутися до суду за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини (а.с.21, 22). Відповідно до довідки № 557 від 8 листопада 2023 року, виданої Радехівською міською радою Львівської області, станом на 15.04.1991 у будинку [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , голова домогосподарства; [PERSON] , син (а.с.46). Зазначене також підтверджується будинковою книгою для прописки громадян (а.с.23-24). Для підтвердження родинних відносин зі спадкодавцями позивачем додано такі докази: копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 11 лютого 1949 року (а.с.13); копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 31 серпня 1968 року (а.с.19). Інших спадкоємців судом не встановлено. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття сторонами права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Статтею 121 ЦК УРСР регламентовано, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть такий позов пред`явити за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а позов в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, може бути пред`явлений їх батьками (усиновителями) або опікуном. Згідно із ст. 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Відповідно до ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. За правилами ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. На підставі ст. 126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. «а», «б», «г» п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №13 від 25 грудня 1992 року, № 15 від 25 травня 1998 року, передбачено, що правила ст. 563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Суд установив, що станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок [ADDRESS] належав до колгоспного типу двору, головою якого, була [PERSON] , членом колгоспного двору був її син - [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, відтак кожному з них належала 1/2 частка в майні вищевказаного колгоспного двору. Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина після її смерті відкрилася до 1 січня 2004 року . На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Враховуючи наведені вище норми Закону, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняв її син - [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння майном, що встановлено у судовому засіданні. [PERSON] належним чином не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] . Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] поширюються норми ЦК України, оскільки спадщина після його смерті відкрилася після 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Суд установив, що [PERSON] проживав з братом [PERSON] на час відкриття спадщини без реєстрації за однією адресою: [ADDRESS] , що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких у суду немає підстав (а.с. 64-65). За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Узагальнюючи вищенаведене, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняв її син - [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння майном, проте належним чином не оформив своїх спадкових прав. Після його смерті спадщину прийняв його брат [PERSON] , оскільки проживав без реєстрації разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за однією адресою: [ADDRESS] . Перешкодою в реалізації [PERSON] своїх законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на це майно. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №13 від 25 грудня 1992 року, № 15 від 25 травня 1998 року), Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та відповідно такі необхідно задовольнити. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved