Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

КП «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення у розмірі 30390 грн. 89 коп. із них: за надані послуги з центрального водопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 15259 грн. 79 коп.; за надані послуги з центрального водовідведення за період 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 11642 грн. 10 коп., інфляційні витрати 2569 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 919 грн. 16 коп. В обґрунтування позову представник КП «Харківводоканал» посилається на те, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем, за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідач не сплачує у повному обсязі за надані позивачем послуги, що призвело до утворення заборгованості за надані послуги в сумі 30390\~грн.\~89\~коп. На момент подання позовної заяви відповідач не здійснила жодних заходів до повного погашення заборгованості. Разом з із нарахованими інфляційними втратами та 3 % річних сумі заборгованості складає 30390 грн. 89 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 13 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, вважаючи неправомірною вимогу позивача про стягнення з неї заборгованості за 6 років і стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку із заборгованістю за цей період, посилаючись на ч. 1 ст. 257, ст. 258 ЦК України. Представник позивача в свою чергу подав письмові пояснення в яких вказав, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Також надали розрахунок заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за яким сума заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання за період з 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року становить 13856 грн. 01 коп.; за надані послуги з центрального водовідведення за період 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 10653 грн. 51 коп., інфляційні витрати 2569 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 919 грн. 16 коп. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] \~зареєстрована за\~адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] . Відповідачка цей факт в своїй заяві не заперечувала. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги централізованого водопостачання, централізованого водовідведення відносяться до житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений\~ст. 68 ЖК України. Відповідно до ст.67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корись другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку суми заборгованості, заборгованість відповідачки за послуги централізованого водопостачання і водовідведення становить 30390 грн. 89 коп. із них: за надані послуги з центрального водопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 15259 грн. 79 коп.; за надані послуги з центрального водовідведення за період 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 11642 грн. 10 коп., інфляційні витрати 2569 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 919 грн. 16 коп. Матеріалами справи підтверджено, що КП «Харківводоканал» надавало відповідачці зазначені вище послуги, відповідачка їх одержувала та не відмовлялася від них у встановленому законом порядку. Оскільки [PERSON] офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилась від послуг, які надавало їй КП «Харківводоканал», в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідачкою розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростовано. Проте, КП «Харківводоканал» із даною позовною заявою звернувся до суду 05 жовтня 2023 року, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» 05 жовтня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2022 року, трирічний строк позовної давності щодо платежів за період з 01 листопада 2016 року по 11 березня 2017 року включно позивачем пропущено. При цьому суд приймає письмове клопотання та розрахунку надані КП «Харківводоканал» до суду 13.12.2023 на заяву про застосування строків позовної давності [PERSON] , відповідно до яких заборгованість [PERSON] становить: за надані послуги з центрального водопостачання за період з 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 13856 грн. 01 коп.; за надані послуги з центрального водовідведення за період 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 10653 грн. 51 коп., інфляційні витрати 2569 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 919 грн. 16 коп. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за надані послуги з центрального водопостачання за період з 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 13856 грн. 01 коп.; за надані послуги з центрального водовідведення за період 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 10653 грн. 51 коп., інфляційні витрати 2569 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 919 грн. 16 коп. Щодо посилання відповідачки на застосування спеціальних строків позовної давності, визначені ст. 258 ЦК України стосовно нарахування інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає таке. Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також\~трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц\~зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення\~і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову частково, відповідно до наданих представником позивача розрахунків 13.12.2023. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам, оскільки позов задоволено частково (на 92,13%), а отже судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачки становить 2472,77 грн. Однак суд звертає увагу, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.10.2023 року позивачу відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, так як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судовий збір у розмірі 2472,77 грн. підлягає стягненню з відповідача, а 211, 23 грн. з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial