Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

В лютому 2023 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 18 квітня 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду уточнену позовну заяву, яка обґрунтована тим, що [PERSON] на підставі укладеного договору №VOС0GА0000000001 від 26 лютого 2008 року отримав кредит у розмірі 23600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 26 лютого 2018 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На виконання вимог ч. 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України АТ КБ «ПриватБанк» 26 серпня 2020 року направило претензію кредитора до Горохівської державної нотаріальної контори. 28 травня 2021 року до спадкоємця [PERSON] [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, було направлено лист-претензію, відповідно до якого позивач пред`явив свої вимоги, але останньою ніяких дій не було вчинено. Остання, в силу вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України, зобов`язана задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] розмір його заборгованості за кредитним договором №VOС0GА0000000001 від 26 лютого 2008 року становить 166 211,28 доларів США з яких: 21225,11 доларів США заборгованість за кредитом; 13912,72 доларів США заборгованість за відсотками; 555,54 доларів США заборгованість з комісії; 130498,89 доларів США заборгованість з пені. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 166211,28 доларів США, що за курсом НБУ 26,29 складає 4369 694,52 гривні за кредитним договором №VOС0GА0000000001 від 26 лютого 2008 року, а також сплачений судовий збір. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2023 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Підготовче засідання призначено на 04 квітня 2023 року. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2023 року витребувано від відділу «Центр надання адміністративних послуг Горохівської міської ради» довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також витребувано від Горохівської державної нотаріальної контори витяги зі спадкового реєстру про наявність спадкових справ до майна померлого спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , а також заповітів, посвідчених від його імені, а у випадку заведення спадкової справи на ім`я спадкодавця належним чином завіреної її копії з відомостями про всіх спадкоємців, які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, копії претензій кредиторів, видані та отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті вказаної особи. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2023 року витребувано з Горохівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції витяги про народження (або іншу інформацію) відносно [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року залучено співвідповідачами у даній справі [PERSON] та [PERSON] , що проживають за адресою: [ADDRESS] . Також залучено до участі в даній справі як законного представника малолітнього [PERSON] , [INFO] [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 13 грудня 2023 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що позивачем нараховано невиправдано великі суми відсотків та пені, які вони погасити не в змозі. Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VOС0GА0000000001, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 26 лютого 2008 року по 26 лютого 2018 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 23600 доларів США: 21000 дол. США на споживчі цілі, а також 2600 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених 2.1.3, 2.2.7 цього Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 8.2 даного Договору. Щомісячний платіж згідно Графіку погашення кредиту становить 309,27 дол. США (п. 8.1 договору) (том 1, а. с. 14-16). Згідно з п. 2.4.2 кредитного договору позивальник має право погашати заборгованість по Кредиту будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством України. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 8.1 змінної частини даного Договору. Згідно з п. 5.1 Договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 5.5 Договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно з п. 8.1.1. вказаного Договору позичальник зобов`язується повернути Кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п. 8.1. Повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1 даного Договору. Відповідно до п. 8.3 вказаного Договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 56,30 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] . Також судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки відповідно до умов якого іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за Кредитним договором від 26 лютого 2008 року №VOС0GА0000000001, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлювальної лінії в сумі 23600 доларів США на строк з 26 лютого 2008 року по 26 лютого 2018 року включно. Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 56,30 кв. м., що знаходиться [ADDRESS] . Майно належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин С.А. 12 жовтня 2005 року за р№2381 (том 1, а. с. 17-19). Вищевикладене підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1, а. с. 275-277, 277-279). Факт надання кредиту у розмірі 21000 дол. США [PERSON] підтверджується Ордером-Розпоряджнням на видачу кредиту від 27 лютого 2008 року базовий номер ХХХUТТ, заявою на видачу готівки №1 від 27 лютого 2008 року, квитанцією №1 від 26 лютого 2008 року про оплату одноразової комісії [PERSON] за кредитним договором від 26 лютого 2008 року у сумі 2121 грн. та виписками по рахунках за період з 26 лютого 2008 року по 03 листопада 2021 року (том 1, а. с. 80-273, 280-281), анкетою заявою від 18 лютого 2008 року, випискою по рахунку з 26 лютого 2008 року по 02 серпня 2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №VOС0GА0000000001 від 26 лютого 2008 року станом на 03 листопада 2021 року розмір заборгованості [PERSON] становить 166192,26 доларів США з яких: 21225,11 доларів США заборгованість за кредитом; 13912,72 доларів США заборгованість за відсотками; 555,54 доларів США заборгованість з комісії; 130498,89 доларів США заборгованість з пені. При цьому, згідно виписки по рахунку сплачена позичальником сума на погашення кредитної заборгованості за період з 11 квітня 2008 року до 27 листопада 2008 року становить 2372 дол. США. Матеріалами справи також встановлено, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області №2-476/2011 від 14 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №VOС0GА0000000001від 26 лютого 2008 року в розмірі 37919,31 дол. США, що станом на 23 травня 2011 року еквівалентно 302596 грн. 08 коп., суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-якій іншій особі-покупцеві та виселити [PERSON] з даного житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку. Судове рішення не змінено та не скасовано, набрало законної сили 10 вересня 2012 року. Із описової частини даного рішення вбачається, що «з наданих представником позивача доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 24 Договору іпотеки банком направлялась [PERSON] 17 травня 2011 року, позивач ставив перед відповідачем питання про виконання основного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги». «Судом встановлено, що отримавши письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, [PERSON] жодних дій по усуненню вказаного порушення не вчинив, заборгованість за договором не погасив». Також рішенням Горохівського районного суду Волинської області №2-476-2011 від 16 квітня 2014 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №VOС0GА0000000001від 26 лютого 2008 року в розмірі 37919,31 дол. США, що на день винесення рішення еквівалентно 432132,25 грн., суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-якій іншій особі-покупцеві та виселити [PERSON] з даного житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку. Судове рішення не змінено та не скасовано, набрало законної сили 12 червня 2014 року. Із описової частини даного рішення вбачається, що станом на 25 травня 2011 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 37919,31 дол. США, з них: заборгованість за кредитом 20840,64 доларів США, заборгованість по відсотках 7506,43 доларів США, заборгованість по комісії 216,67 доларів США, заборгованість по пені 7520,05 доларів США, а також штрафи 31,33 долари США (фіксована частина) та 1804,19 долари США (процентна складова). Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України на момент винесення судового рішення, складає 1139,61 грн. за 100,00 доларів США, відтак сума заборгованості за кредитним договором, нарахованими відсотками, комісією, пенею та штрафами становить 432132,25 ((20840,64 + 7506,43 + 216,67 + 7520,05 + 31,33 + 1804,19) х 11,3961 = 432132,25) грн. Письмовою вимогою від 17 травня 2011 року стверджується, що ПАТ КБ «ПриватБанк» ставив перед [PERSON] вимогу про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попереджав останнього про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Судом встановлено, що отримавши письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, [PERSON] жодних дій по усуненню вказаного порушення не вчинив, заборгованість за договором не погасив. Згідно з інформацією ВП-спецрозділ від 16 жовтня 2023 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області №2-476-2011, резолютивна частина «Виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку» закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення 27 листопада 2014 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 06 червня 2017 року Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (том 1, а. с. 23). Відповідно до довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 09 березня 2023 року №112/10-13/2-23 за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Також згідно з відміткою у паспорті гр. України [PERSON] , [INFO] , розділ «сімейний стан», останній 29 травня 2003 року одружився з [PERSON] (том 1, а. с. 20). Відповідно до відмітки у паспорті гр. України [PERSON] , розділ «сімейний стан», остання 29 травня 2003 року уклала шлюб з [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] з 08 лютого 2007 року (том 1, а. с. 22). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00041772908 батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №000417763153 батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно з витягом з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» позивач дізнався про смерть [PERSON] 24 жовтня 2019 року, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Дізнавшись про смерть позичальника, 26 серпня 2020 року, в порядку ст. 1281 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Горохівської державної нотаріальної контори, що стверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень-рекомендованих листів, з проханням повідомити про заведення спадкової справи і спадкоємців померлого [PERSON] та включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу після смерті боржника (том 1, а. с. 24, 25). Листом від 29 вересня 2020 року Горохівська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що надасть інформацію після оплати даної послуги (том 1, а. с. 26). 28 травня 2021 року до [PERSON] було направлено лист-претензію (від 12 травня 2021 року), відповідно до якої позивач просив останню як спадкоємця за законом після смерті [PERSON] сплатити заборгованість перед банком за кредитним договором №VOС0GА0000000001 від 26 лютого 2008 року, яка станом на дату смерті боржника становить 22838,81 грн. та 167370,14 дол. США (том 1, а. с. 27, 28). Матеріалами спадкової справи №148/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] підтверджується, що спадкова справа заведена Горохівською державною нотаріальною конторою 25 вересня 2020 року. В матеріалах вищевказаної спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 28 липня 2020 року, якою банк просить включити кредиторські вимоги в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 22838,81 гривень. Інформація про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] та заяви про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні (том 1, а. с. 58-66). Відповідно до довідки про вартість об`єкта нерухомості станом на 19 липня 2023 року, поданої позивачем, вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 909693,99 гривні. Норми права, які регулюють спірні правовідносини: Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні. Таким чином, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника та для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, необхідно встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевірити розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, за чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. АТ КБ «ПриватБанк» свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачі відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] та протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку від дня відкриття спадщини не заявили про відмову від неї. Відповідно до чинного законодавства місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. На підтвердження факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання банк посилався на те, що за паспортними даними відповідачка зареєстрована за тією ж адресою, що і позичальник [PERSON] . Водночас, відповідно до довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 09 березня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відтак, з огляду на матеріали справи та вищенаведену довідку органу місцевого самоврядування, суд не знаходить підстав стверджувати, що останнє місце проживання [PERSON] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] і що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, так як [PERSON] на виконання рішення суду був виселений з даного житлового будинку та знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою ще в 2014 році, тобто до дня його смерті (виконавче провадження завершене у зв`язку з його виконанням 27 листопада 2014 року). Відомостей про останнє постійне місце проживання (реєстрації) спадкодавця [PERSON] станом на 03 червня 2017 року (дата смерті спадкодавця) матеріали справи не містять. Матеріалами спадкової справи встановлено, що заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] відповідачі у шестимісячний строк нотаріусу не подали. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає встановленню в судовому порядку за заявою особи, яка бажає оформити спадщину. Однак, судове рішення про встановлення факту постійного проживання відповідачів зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яке б слугувало підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутнє. Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють встановити істотну обставину, а саме, факт прийняття спадщини дружиною та дітьми [PERSON] шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті. Водночас, за змістом наведених вище норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України. Недотримання строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). В постанові Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц викладено висновок про те, що стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою (п. 46 постанови). Із витягу з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» та пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено той факт, що банк дізнався про смерть [PERSON] [INFO] . Претензію кредитора (від 28 липня 2020 року) банк скерував до Горохівської державної нотаріальної контори 26 серпня 2020 року. 28 травня 2021 року до [PERSON] банк направив лист-претензію (від 12 травня 2021 року), відповідно до якої позивач просив останню як спадкоємця за законом після смерті [PERSON] сплатити заборгованість перед банком за кредитним договором. До відповідачів [PERSON] та [PERSON] лист-претензія не направлялась. Тобто, вимога була направлена банком з пропуском шестимісячного строку від дня, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Аргументи представника позивача про дотримання строків, визначених ч. 3 ст. 1281 ЦК України протягом одного року від настання строку вимоги не заслуговують на увагу, оскільки кредитні кошти згідно умов кредитного договору надавались на строк з 26 лютого 2008 року по 26 лютого 2018 року включно, проте 17 травня 2011 року банк звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, чим змінив строки виконання основного зобов`язання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор звернувся з вимогою до спадкоємців [PERSON] з пропуском строків, визначених частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України позбавляється права вимоги. Перевіривши дійсний розмір вимог кредитора (перевіривши розрахунок заборгованості станом на 03 листопада 2021 року) суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20 (провадження №61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст. 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна». Таким чином, розмір заборгованості боржника на день відкриття спадщини повинен доводити позивач як кредитор. Водночас важливим моментом є встановлення факту наявності/відсутності рішення суду про стягнення суми боргу за кредитним договором за життя спадкодавця. Якщо на день смерті позичальник мав заборгованість за кредитним договором, що визначена рішенням суду, яке набрало законної сили, і яка не була ним погашена, то відповідно і обсяг відповідальності спадкоємців обмежується виключно даним розміром боргу. Перерахунок заборгованості станом на дату смерті позичальника є безпідставним, оскільки за життя позичальника кредитор не звертався до нього з вимогами про сплату додатково нарахованих процентів, пені, комісії за користування кредитними коштами, а отже він не має права вимагати їх стягнення із спадкоємців. Матеріалами справи встановлено, що банк реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості ще у 2011 році, що вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи рішень суду відносно [PERSON] . Із мотивувальної частини рішення вбачається, що зміна строку виконання основного зобов`язання відбулася ще у 2011 році (письмова вимога була пред`явлена до боржника 17 травня 2011 року), тобто саме у 2011 році настав строк дострокового повернення кредиту. Розмір заборгованості, встановлений рішенням суду, становить 37919,31 дол. США. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано відсотки за користування кредитом з лютого 2008 року по 27 лютого 2018 року, комісія по 26 лютого 2018 року, пеня по 01 березня 2020 року, що свідчить про незаконність їх нарахування, оскільки нарахування відбувались поза межами дії кредитного договору та після дня смерті боржника. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до вимоги позивача відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи наявність рішення суду, яким визначена сума стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, позивач у даному випадку мав право вимагати сплати лише суми, визначеної у відповідному рішенні суду. Отже, надані позивачем та належним чином оцінені судом докази не дозволяють встановити істотні обставини, а саме, факт прийняття спадщини відповідачами у справі, дотримання кредитором строків звернення з вимогою до спадкоємців боржника, розмір заборгованості боржника на день відкриття спадщини, тобто банком не доведено підстав та обсягу відповідальності відповідачів, що є обов`язковим за вимогами закону. Враховуючи викладене та аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором, тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed