Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] , який було зареєстрованого 16 грудня 2003 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, посилаючись на те, що сімейне життя останнім часом погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже тривалий час, а саме понад сім років кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Час на примирення не потрібен. Просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи шляхом направлення судового виклику на адресу його проживання, у судове засідання не з`явився. Оскільки суд немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, тому вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження виданого повторно серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~управління юстиції\~у Запорізькій\~області,\~16\~грудня 2003\~року сторони\~зареєстрували шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №1883\~(а.с.9). Судом встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має суттєве значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і інші документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved