Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №80711 про стягнення з [PERSON] боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в розмірі 35873,69 грн за договором №1803/7705DCLRG2PT від 24.04.2015. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження №68130916 з примусового виконання виконавчого напису №80711. Сума заборгованості складає 35873,69 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 5859,00 грн; прострочена заборгованість за комісією у розмірі 28,01 грн; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 299,95 грн; строкова заборгованість за комісією у розмірі 94,16 грн; строкова заборгованість за несплаченими відсотками у розмірі 28942,57 грн. Вважають, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 (залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017) визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин» Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, яка була внесена до Постанови Кабінету Міністрів від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». На сьогоднішній день, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягнення заборгованості на підставі виконавчих написі нотаріусів передбачено за нотаріально-посвідченими угодами. Для одержання виконавчого напису надається оригінал нотаріально-посвідченої угоди. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набула законної сили, в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв?язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 дане рішення не було скасоване. Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.11.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між стягувачем та позивачем кредитний договір №1803/7705DCLRG2PT від 24.04.2015, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До позовної заяви додається копія договору №1803/7705DCLRG2PT від 24.04.2015, який не є нотаріально посвідченим кредитним договором. Крім того, відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що передбачено п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03.11.2020 до 24.05.2021, заборгованість по відсотках в сумі складає 28942,57 грн. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. Оскільки сума нарахувань є спірною (за який період нараховано комісію, яка ставка нарахування комісії), то виконавчий напис підлягає скасуванню. На час вчинення виконавчого напису позивач не мав безспірну заборгованість перед відповідачем. Тому, просить визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №80711, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 35873,69 грн, таким, що не підлягає виконанню. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 05.12.2023 від представника відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Крім того, позивач не надає суду будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що несплачені кошти в іншій сумі або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином позивач не спростовує його іншими доказами. В даних кредитних правовідносинах ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є правонаступником права вимоги виконання боргу від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги, який було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача як нового кредитора. Кредитний договір є чинним на даний час, позивачем не надаються будь-які докази щодо недійсності кредитного договору чи окремих його умов, відтак, твердження про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості є безпідставним. При вчиненні виконавчого напису нотаріуса не пропущено і строку. Тому, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , а також відмовити у стягненні із ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» витрат на надання правничої допомоги. У клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу представник відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вказує, що до позовної заяви не надано документів, що визначені законом на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, а також відсутні документи на підтвердження оплати таких витрат. Представником позивача долучено до позовної заяви копію додаткової угоди №1 від 17.10.2023 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2023, згідно з пунктом третім якої оплата послуг адвоката в розмірі 20000,00 грн здійснюється клієнтом у день укладення цієї додаткової угоди, тобто 17.10.2023. Представник позивача долучає до позовної заяви копію квитанції до прибуткового касового ордера від 17.10.2023 №17-10/2023, яка не засвідчує оплату послуг адвокату клієнтом, оскільки складена адвокатом одноособово та не є платіжним банківським документом про надходження коштів на поточний рахунок адвоката від клієнта за надані правничі послуги із відміткою банку про надходження коштів на поточний рахунок адвоката. Відтак, оплата витрат на надання правничої допомоги не підтверджена жодними доказами. Представник позивача вказує про вартість написання позовної заяви в розмірі 18000,00 грн, однак така вартість є явно завищеною, враховуючи незначну складність справи. Категорія справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, має сформовану судову практику, текст позовної заяви не є складним за змістом, його вартість не може бути в такому розмірі. Представник позивача просить стягнути витрати на надання правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн, в той час, коли мінімальний розмір заробітної плати в Україні становить 6700,00 грн на місяць, що в декілька разів перевищує місячну мінімальну заробітну плату в державі. Із заявленої суми до стягнення витрат на правничу допомогу убачається недобросовісна поведінка представника, яка направлена на збагачення за рахунок стягувача, що є неприпустимим при наданні правничих послуг. Тому, просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі. В судове засідання 20.12.2023 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце проведення судового розгляду. Представник позивача Кравчука П.О. згідно з ордером Хейніс О.Г. разом з позовною заявою подав письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримують у повному обсязі та наполягають на його задоволенні, не заперечують з приводу заочного розгляду справи. Частиною третьою\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в судове засідання 20.12.2023 не з`явився без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» повідомлялось судом у встановленому законом порядку. Будь-яких клопотань від відповідача до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання 20.12.2023 не з`явилася без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 20.12.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що між Публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] 24.04.2015 було укладено кредитний договір №1803/7705DCLRG2PT, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за встановлених даним договором розмірах і строках, та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі; за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на таких умовах: а) сума кредиту 11050,35 грн; строк кредитування 60 платіжних періодів (а.с. 13). 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №80711, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №1803/7705DCLRG2PT від 24.04.2015, укладеним з Публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК»,правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 147 від 22.03.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03/11-01-П від 03.11.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», строк платежу за кредитним договором №1803/7705DCLRG2PT від 24.04.2015 настав, боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 03.11.2020 до 24.05.2021; сума заборгованості складає 35223 грн 69 коп., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 5859,00 грн; простроченої заборгованості за комісією 28,01 грн; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками 299,95 грн; строкової заборгованості за сумою кредиту 0,00 грн; строкової заборгованості за комісією 94,16 грн; строкової заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 28942,57 грн; строкової заборгованості за штрафами і пенями 0,00 грн, а також плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 650,00 грн; загальна сума, що підлягає стягненню, 35873,69 грн, що підтверджується копією даного виконавчого напису (а.с. 12). При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України\~«Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку, документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. 12.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження №68130916 на підставі виконавчого напису №80711 (а.с. 14). Згідно із ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 внесено зміни до зазначеного вище Переліку документів. Зокрема, доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 Переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчиненні виконавчого напису не враховано, що пункт 2\~Постанови Кабінету Міністрів України\~№1172\~від 29.06.1999 на час їх застосування, а саме: 12.06.2021, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~№662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~№662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. Зокрема, пунктом 9 частини другої\~статті 129 Конституції України\~визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до\~ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною другою\~статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2021, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14). Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім цього, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передбачені чинним законодавством документи, в зв`язку з чим суду не доведено наявність у нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, що зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, за відсутності доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку, що виконавчий напис від 12.06.2021 вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. без дотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо наданого представником відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відзиву на позовну заяву варто зазначити, що він надійшов до суду з пропуском строку, встановленого ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2023. Так, ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2023 визначено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно з довідкою про доставку електронного документу, копію ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2023 по справі № 128/4447/23 було надіслано одержувачу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в його електронний кабінет; документ доставлено до електронного кабінету 01.11.2023. Тобто останнім днем строку на подання відзиву є 16.11.2023. Відзив на позовну заяву, відповідно до адресного ярлика, що міститься на конверті, у якому надійшов відзив, відповідачем помилково було надіслано на адресу Вінницького міського суду Вінницької області 27.11.2023. До Вінницького районного суду Вінницької області відзив на позовну заяву надійшов лише 05.12.2023. У відзиві сторона відповідача жодним чином не обґрунтувала обставини, що стали підставою для пропуску встановленого судом строку, клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не надходило. Таким чином, суд не бере до уваги наданий стороною відповідача відзив на позовну заяву. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 17 жовтня 2023 року між адвокатом [PERSON] , адвокатом Стягайлом О.П. та Кравчуком П.О. було укладено договір про надання правової допомоги, в якому зазначено, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. При визначені у договорі про надання адвокатських послуг форми гонорару у твердій (фіксованій) сумі вона є незмінною в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу (правова позиція Верховного Суду від 31.01.2022 у справі№ 185/5421/21). В інших своїх постановах\~від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 06.10.2022 у справі № 824/294/21 Верховний Суд сформував правову позицію, за якою попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності. Однак у наданому договорі про надання правової допомоги від 17.10.2023 фіксована сума гонорару не зазначена. З додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2023, у якій зазначено, що сторони домовилися, що гонорар адвоката за надання послуг, передбачених п. 1 даної додаткової угоди, становить 20000 грн, убачається, що вона укладена між адвокатом Хейнісом О.Г., адвокатом Стягайлом О.П. та Кузьминським В.М. Крім того, сторони за цією додатковою угодою домовилися, що адвокат на виконання умов основного договору про надання правової допомоги від 17.10.2023 зобов`язується надати клієнту послуги, зокрема, представляти інтереси клієнта у суді по справі № 128/3662/23. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, що гонорар у розмірі 20000 грн сплачено [PERSON] за надану правову допомогу у даній цивільній справі. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд,\~у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також\~чи була їх сума обґрунтованою (пункти 268, 269). Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved