Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь завдану вчиненням кримінального правопорушення матеріальну шкоду в розмірі 4548 грн. 40 коп., моральну шкоду в розмірі 40000 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. В обґрунтування поданого позову зазначала, що в рамках кримінального провадження № 12023186140000067 від 30 травня 2023 року [PERSON] обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Зокрема у тому, що [PERSON] 22 липня 2021 року близько 19:00 год. на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно схопила правою рукою за волосся на голові [PERSON] та різко потягнула до себе з метою спричинення останній тілесних ушкоджень. [PERSON] не втримала рівновагу та падаючи вдарилась колінами об асфальт. Після цього, [PERSON] продовжувала умисно утримувати [PERSON] за волосся та нагинати головою до асфальту, щоб вдарити обличчям та спричинити тілесні ушкодження останній. В результаті протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні обох колінних суглобів, що згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.06.1995 №6 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 26.09.2023 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Так, після завдання відповідачкою їй тілесних ушкоджень, вона була змушена звернутись за медичною допомогою до лікарів КНП «Корецька міська лікарня» Корецької міської ради, а також до інших лікувальних та діагностичних установ з метою встановлення діагнозів та призначення відповідного лікування отриманих травм завданих внаслідок протиправних дій відповідачки. Окрім того, після нанесення тілесних ушкоджень вона змушена була купувати ліки за призначенням лікаря, у зв`язку з чим вона понесла витрати 4548,40 грн. на своє лікування, які позивачка разом з моральною шкодою, яку оцінила у розмірі 40000,00 грн., просила стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Також, пояснила, що внаслідок протиправних дій відповідачки тривалий час вона страждала від постійних головних болей, мала душевні переживання, неодноразово підвищувався тиск, хоча подібних симптомів такої інтенсивності та тривалості вона практично до 22 липня 2021 року(дати заподіяння відповідачкою тілесних ушкоджень) не мала. Відповідач [PERSON] та її адвокат Ткачук В.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Свої заперечення обгрунтовували, тим, що фактично [PERSON] жодних тілесних ушкоджень [PERSON] не наносила, обвинувального вироку, який би набрав законної сили та встановлював би винуватість відповідачки позивач суду не надала. Крім того, подані медичні документи, квитанції та товарні чеки на придбання ліків та оплату інших процедур просили визнати неналежними доказами з огляду на те, що придбані позивачкою медикаменти не призначені для лікування тих ушкоджень та хворобливих станів, які були у неї встановлені. Аналогічно нічим не підтверджена вимога позивачки про відшкодування їй заподіяної моральної шкоди. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до таких висновків. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно обвинувального акту [PERSON] 22.07.2021, приблизно о 19 год., перебуваючи на території подвір`я житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час словесної суперечки, умисно схопила правою рукою за волосся на голові [PERSON] та різко потягнула до себе з метою спричинення останній тілесних ушкоджень. [PERSON] не втримала рівновагу та падаючи вдарилась колінами об асфальт. Після цього, [PERSON] продовжувала умисно утримувати [PERSON] за волосся та нагинати головою до асфальту, щоб вдарити обличчям та спричинити тілесні ушкодження останній. В результаті протиправних дій [PERSON] , потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні обох колінних суглобів, що згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.06.1995 №6 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 26 вересня 2023 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК Українина підставі п. 1 ч. 1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно неї кримінальне провадження №12023186140000067. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. В даному випадку за клопотанням захисника Соловей О.В. суд був зобов`язаний звільнити її від кримінальної відповідальності і закрити кримінальне провадження, тобто вона погодилась на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, хоча у випадку, якщо заперечувала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, мала право та можливість на повний судовий розгляд, в ході якого могла доводити свою позицію, однак не скористалась таким правом. У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збиткист. 22 ЦК України); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). В обґрунтування позову позивач зазначає, що на придбання нею ліків було витрачено власних коштів на суму 3386,40 грн., що підтверджено копіями чеків про придбання медичних препаратів. Крім того, позивач зазначає, що на поїздки в м. Рівне для проведення судово-медичної експертизи та дослідженння КТ головного мозку витратила 252 грн. та на саме проведенння КТ 910 грн. Аналізуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, проте, що позивач поніс витрати на лікування, внаслідок неправомірних дій саме відповідача в повній мірі суду не надано, з огляду на таке. Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів причино-наслідкового зв`язку між подією, яка сталась 22 липня 2021 року та ліками, які [PERSON] купувала, що ставить під обґрунтований сумнів лікування позивача саме від травматичних станів, які виникли саме після сутички з [PERSON] , а не після будь-якої іншої події, яка могла статись з позивачем. З наданих чеків неможливо встановити необхідність придбання тих чи інших медичних препаратів саме для лікування наслідків, заподіяного відповідачем ушкодження здоров`я позивачу 22.07.2021, зокрема з врахуванням висновків експертиз наявних в матеріалах кримінального провадження відповідно до яких [PERSON] внаслідок протиправних дій [PERSON] отримала ушкодженння правої руки, стегна та живота. Висновком експерта від 13.12.2021 № 76/Д-126 наявність у [PERSON] жодних черепно-мозкових травм чи інших ушкоджень голови не встановлено. Зокрема в висновку есперта №48/Д від 25 травня 2023 року встановлено що при огляді [PERSON] 23.07.2021 року згідно висновку експерта № 76 на її ім?я у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: - крововиливів на задній поверхні правого плеча, на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на на зовнішній поверхні лівого стегна, на передньо зовнішній поверхні правового ліктьового суглобу, на зовнішній поверхні лівого стегна, на передньо-зовнішній поверхні черевної стінки: - саден на передній поверхні обох колінних суглобів, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних шкоджень» завтерджених Наказом МОЗ України від 17.01.95р. № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Будь-яких ушкоджень в ділянці голови на момент огляду експертом не виявлено. З огляду на це суд не вважає належними доказами фіскальні чеки в частині придбання ліків, крім бинта (27 грн.), препарату мовіназа (297 грн.) та препарату бетадін (180 грн.), які застосовуються при лікуванні аналогічних травм. Всі інші медикамети не є в причинно-наслідковому зв`язку, з отриманими [PERSON] травмами та відповідним їх лікуванням, направлені на нормалізацію та лікування астено-невротичних станів, виникнення яких від дій відповідачки позивачкою не доведено. Вищевказані витрати позивач понесла з власної ініціативи, що не було викликано діями відповідачки, відтак їх не можна віднести до майнової шкоди завданої неправомірними діями відповідача. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує таке. Положеннями статті 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд вважає доведеним, що дії відповідача 22.07.2021 були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. З позовної заяви вбачається, що умисними діями відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого остання страждала від болю, хвилювалася, порушився її звичайний уклад життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих [PERSON] тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані перенесенням нею фізичного болю та вимушеними змінами у її житті. У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» ЄСПЛ вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості. Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Позивачка оцінює компенсацію за нанесену їй моральну шкоду відповідачем у розмірі 40000 грн. Разом з тим, позивачкою у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, викликаних діями відповідача, а саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, а також, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та вважає, що 5000 грн є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачці моральну шкоду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач зільнена від сплати судового збору. Частиною 6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved