Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

25 липня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони з 12.09.2009 року перебували у шлюбі та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] шлюб між сторонами розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, також з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дітей. Після припинення шлюбних стосунків відповідач з 2017 року не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з ними та не приходить до них, формально відмовився від дітей, хоча позивачка жодних перешкод не чинила. Відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про неї. В свою чергу, позивач надає усі необхідні умови для забезпечення своїх дітей як в матеріальному аспекті, так і сприяє повноцінному моральному її розвитку. Позивач вийшла заміж за [PERSON] , який виконує роль батька для дітей, виховує та допомагає в їх матеріальному забезпеченні. Вищезазначене підтверджується характеристикою дітей від класного керівника, відповіддю зі шкоди на адвокатський запит, в якій вказано, що «батько дітей [PERSON] за час навчання дітей в школі батьківські збори не відвідував, до навчального закладу не приходив, не цікавився навчанням дітей, не спілкувався з класними керівниками стосовно їх успіхів. Всі питання стосовно навчання, поведінки та забезпечення дітей навчальним приладдям класні керівники вирішували виключно з мамою [PERSON] . Виходячи з обставин, які викладені вище, виникла потреба юридично оформити вказані обставини, щоб можна було повноцінно реалізовувати права дитини на вибір місця проживання, пересування, а також щоб мати мала можливість оперативно реагувати на проблеми, які можуть виникнути із здоров`ям дітей тощо. Отже, у найкращих інтересах дітей буде позбавлення батьківських прав позивача щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 09 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 15 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи Орган опіки та піклування м. Черкаси та зобов`язано позивачку у дводенний строк з дня постановлення ухвали направити третій особі копію позовної заяви з додатками та докази цього направити суду. На підставі ст. 19 СК України витребуваний висновок органу опіки і піклування щодо відповідності інтересам дітей позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 11.09.2023р. позивачкою долучено до справи документальне підтвердження надіслання копії позовної заяви з додатками службі у справах дітей Черкаської міської ради. 19.09.2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. на 14 год. 00 хв. 06 листопада 2023 року, викликано в судове засідання сторони, третю особу. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.11.2023р. застосовано до органу опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради заходи процесуального примусу у вигляді попередження за фактом невиконання ухвали від 15 серпня 2023 року у справі № 712/7550/23 в частині витребування висновку органу опіки і піклування щодо розв`язання спору. Повторно витребуваний висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо розв`язання спору та визнано обов`язковою явку представника третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради в судове засідання. Представник позивача адвокат Різника Ю.С. та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Вказували, що відповідач не цікавиться дітьми тривалий час з 2017 року, не телефонує їм, не бере участі в їх вихованні та утриманні, має велику заборгованість по сплаті аліментів. Також зазначали, що висновок органу опіки і піклування про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав є необгрунтованим. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні в ході судового розгляду підтримав позицію органу опіки і піклування, викладену у наданому суду висновку. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що між 12 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 222. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження від 13.01.2010 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 40), доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 10.05.2012 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 574), сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 16.07.2013 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 840). 28 листопада 2017 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 222 розірвано. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття з наступною індексацією згідно з чинним законодавством України. Відповідно до довідки Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 ЧМР Черкаської області від 12.07.2023 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] навчаються в навчальному закладі. Батько [PERSON] за час навчання дітей в школі батьківські збори не відвідував, до навчального закладу не приходив, не цікавився навчанням дітей, не спілкувався з класними керівниками стосовно їх успіхів. Всі питання стосовно навчання, поведінки та забезпечення дітей навчальним приладдям класні керівники вирішували виключно з мамою [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] учениці 6-А класу Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 ЧМР Черкаської області вона навчається з першого класу. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, відповідальна учениця. Мати відповідально ставиться до виховання дитини, регулярно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько за час навчання не проявляв інтерес, не цікавився навчанням дитини, на батьківських зборах не був присутній, з класним керівником не зв`язувався. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] учениці 8-А класу Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 ЧМР Черкаської області він навчається з першого класу. Спокійний, стриманий, незлобливий, скромний. За період здобуття освіти в школі зацікавленість навчанням дитини виявила тільки мати, батько дитини інтересу і зацікавленості до навчання [PERSON] не виявляв, до школи ніколи не приходив, участі у засіданнях батьківських зборів не брав, з класним керівником не спілкувався. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] учениці 4-Б класу Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 ЧМР Черкаської області він навчається з першого класу. Зарекомендував себе як недостатньо старанний та працелюбивий учень. У навчанні дитини допомагає мама, контролює, на заняттях часто присутня. Зі слів [PERSON] , батько участі у вихованні дітей не бере, так, як проживає окремо( явнішому місті) Протягом навчання [PERSON] в школі батько навчанням сина у класного керівника не цікавився, батьківські збори не відвідував. Державним навчальним закладом Черкаський професійний ліцей надана довідка 21.08.2023 року про склад сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої склад сім`ї: [PERSON] - наймач, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - колишній чоловік. 01 червня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів в сумі 17936,75 грн.станом на 01.05.2018р. [PERSON] , [INFO] , був оголошений в розшук (справа № 712/12701/18). З наданого розрахунку Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 10.01.2023 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів по ВП № 55603054 в сумі 183 741,30 грн. Між [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2022 року зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2744, у зв`язку реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 22 листопада 2023 року надано висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає, що через відсутність необхідної інформації є недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] . Надані представником позивачки [PERSON] копії пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть бути визнані належними та допустими доказами, якими можуть бути покази свідків безпосепредньо в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матірю позивачки, пояснила, що позивач та її чоловік беруть участь у вихованні дитини, купують їм одяг, продукти. Колишній чоловік доньки телефонував в нетверезому стані, іноді вночі, погрожував, обзивав, бачила його востаннє сім років тому, вночі приходив. Будучи опитаними в судовому засіданні неповнолітні [PERSON] , [PERSON] пояснили, що батько їм не телефонував кілька років, неповнолітній [PERSON] пояснив, що батько телефонував кілька разів за останні роки, також діти зазначали, що батько їх не вітає з днем народження та святами, справами їх не цікавиться упродовж кількох років. Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить таких висновків. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У вказаній справі Європейський Суд з прав людини наголошено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, системний аналіз положень національного законодавства та міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому законом порядку, дають підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Крім того, позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Позивачка в судовому засіданні для доведення позовних вимог надала вищевказані письмові докази та покази свідка, які є послідовними, узгоджуються з поясненнями дітей та підтверджують, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, з 2017 року не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей, не дбає про нормальне самоусвідомлення дітей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач на спростування наданих позивачкою доказів жодних доказів не подав. Надаючи оцінку висновку органу опіки і піклування, суд виходить з того, що вказаний висновок не є обов`язковим для суду і підлягає оцінці, суд може не погодитися з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини. Зі змісту висновку органу опіки і піклування вбачається, що в його основу покладені аргументи про те, що заявницею не надано документів, які б переконливо підтверджували невиконання батьківських є обов`язків відповідачем, також не надана адреса фактичного проживання або перебування відповідача, а тому з`ясувати його думку та заслухати на засіданні комісії не можливо. Суд доходить висновку про недостатню обгрунтованість вказаного висновку, оскільки органом опіки і піклування не були заслухані на комісії позивачка та неповнолітні діти, також не була надана належна оцінка по суті наданим позивачкою матеріалами про відсутність будь-якої зацікавленості дітьми з боку батька, крім того не враховані обставини ухилення відповідача від матеріального утримання дітей упродовж тривалого часу з 2017 року, який перебуває у працездатному віці. Викладені факти свідчать про те, що відповідач не бажає приділяти своїм неповнолітнім дітям увагу, спілкуватися з ними, брати участь в їх вихованні, тобто можна стверджувати, що він свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу шляхом байдужого відношення до потреб розвитку та утримання неповнолітніх дітей в супереч їх інтересам, тому суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування за необгрунтованістю. Суд виходить з того, що наданням вказаних доказів позивачка реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування. Вказані докази не були спростовані відповідачем і тому підлягають врахуванню при розв`язанні спору, в іншому випадку буде порушений принцип змагальності судового процесу. Оцінюючи питання наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як крайньої міри втручання у сімейні зв`язки, суд доходить висновку, що вказані зв`язки передусім припинені самим відповідачем внаслідок того, що упродовж близько семи років останній не виявляє будь-якої зацікавленості щодо життя та розвитку своїх дітей та не вживає будь-яких заходів щодо встановлення систематичного контакту з ними як особистого, так і за допомогою соціальних мереж чи телефонного зв`язку. Враховуючи характер поведінки відповідача, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення за встановлених обставин, виходячи з найкращих інтересів дітей. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав неповнолітніх дітей на належне батьківське піклування, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання, оскільки факт ухилення відповідача у здійсненні батьківських прав об`єктивно підверджений зібраними у справі доказами. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved