Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

06 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, посилаючись на статті 104-105,110,112 СК України, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис № 49. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він з відповідачкою перебуває у шлюбі, який зареєстрований 09 червня 2017 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №49. За час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої він є. Причиною звернення до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки між ним та відповідачкою так і не склалися. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Між ними досить часто виникали сварки, під час яких відповідачка намагалася застосувати до нього не тільки психологічне, а і фізичне насилля, не зважаючи на присутність дитини. Відповідачка негативно ставиться до його рідних та намагається налаштувати його проти них. Такі відносини стали причиною того, що між ним та відповідачкою зникло почуття любові та поваги один до одного. Спроби примиритися не дали бажаних результатів. Все це призвело до припинення між ними подружніх стосунків, вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, фактично їхня сім`я розпалася ще на початку 2022 року. Він категорично налаштований на розлученні та шлюбних відносин з відповідачкою поновлювати не буде, тому просив не надавати строк для примирення. Їхня малолітня дочка залишається проживати разом з відповідачкою, на утримання дитини він надає матеріальну допомогу добровільно, бере участь у її вихованні, спірні питання щодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, відсутні. Ухвалою судді від 17 листопада 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 грудня 2023 року. 12 грудня 2023 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Бабич Н.С. на лікарняному та призначено нове судове засідання на 22 грудня 2023 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, часу і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~вважає,\~що\~позов\~підлягає\~задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09 червня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 червня 2017 року, про що 09 червня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 49. Місце державної реєстрації- Славутицький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.7). Під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є позивач, матір`ю-відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8). Згідно з витягом з реєстру Славутицької територіальної громади № 2023/008986927 від 03 листопада 2023 року місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 26 лютого 2008 року ( а.с.9). Місце проживання малолітньої дочки сторін- [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 10 жовтня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру Славутицької територіальної громади №2023/008986941 від 03 листопада 2023 року ( а.с.10). Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/1884 від 09 листопада 2023 року за даними реєстру Славутицької територіальної громади відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 05 вересня 2018 року по теперішній час ( а.с.14). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною для звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені ще з початку 2022 року через різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільне господарство, спільний бюджет у них відсутній. За вказаних обставин збереження сім`ї та подальше спільне життя позивача з відповідачкою неможливе і суперечить його інтересам. Сторони дійшли згоди щодо утримання та виховання малолітньої дочки після розірвання шлюбу. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з відповідачкою. Майновий спір у сторін відсутній. Вказані обставини відповідачка не заперечує (а.с. 27). Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки № 7 АТ «Укрсиббанк» від 06 листопада 2023 року позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536 гривень 80 копійок. У поданій до суду заяві позивач просив не стягувати з відповідачки на його користь сплачений судовий збір. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин частина судового збору у сумі 536 гривень 80 копійок, з відповідачки на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved