Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме: договору дарування від 17.11.1992 р., посвідченого державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Гнатюк Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1834. Заява обґрунтована тим, що в листопаді 2023 року, при огляді документів ним було виявлено помилку в договорі дарування будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , а саме прізвище « [PERSON] » вказано як « [PERSON] ». При зверненні до Радивилівського бюро технічної інвентаризації, яке проводило реєстрацію права власності, йому було відмовлено у виправленні помилки з посиланням на те, що підприємство на даний час не має доступу до електронного реєстру. Виправити помилку в позасудовому порядку неможливо, тому він змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 12.12.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник у судовому засіданні підтримав вимоги вказані у заяві, просив їх задовольнити. Представник Радивилівської міської ради в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не надав. Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення заявника, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до паспорту серія [NUMBER] , заявник має повне прізвище, ім`я та по-батькові: [PERSON] . Згідно довідки № 853 від 07.12.2023 року, виданої комунальним підприємством «Радивилівське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що при проведенні реєстрації права власності 05.06.2012 року нерухомого майна домоволодіння за поштовою адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору дарування від 17.11.1992 року, посвідченого нотаріусом Червоноармійської районної ДНК Ровенської області Гнатюк Н.В., реєстратором комунального підприємства «Радивилівське боро технічної інвентаризації» у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу: 34376353 від 05.06.2012 р. у розділі «власник» була допущена технічна помилка написано « [PERSON] », а вірно мало бути «Пороховник». Також встановлено, що підприємство не може виправити помилку, адже не має доступу до електронного реєстру (а.с. 4) Згідно договору дарування від 17.11.1992р., посвідченого державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Гнатюк Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1834, [PERSON] подарувала [PERSON] , будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 5-8). З витягу про державну реєстрацію прав № 34376353 від 05.06.2012 р. у розділі «власник» зазначено « [PERSON] ». Право власності зареєстроване на підставі договору дарування №1834 від 17.11.1992 року, зареєстрованого державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Гнатюк Н.В. (а.с. 9) Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір дарування від 17.11.1992р., посвідчений державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Гнатюк Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1834, належить - заявнику, так як всі дані, які ідентифікують особу, збігаються . Тому суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: договір дарування від 17.11.1992р., посвідчений державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Гнатюк Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1834, належить заявнику [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved