Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У позивачки та відповідача народились діти син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність спільних інтересів, шлюбні відносини фактично припинені. Таким чином, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивачка у судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справине заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Як встановлено зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.12.2010 року, виданого повторно, сторони перебувають у шлюбі з 18.09.2009 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського районного управління юстиції Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 35. У позивачки та відповідача народились діти син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.06.2010 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.01.2015 року. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Оскільки позивачка не наполягає на стягненні судового збору з відповідача, суд залишає судові витрати позивачки по фактично понесеним.

Outcome: approved