Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №4339002 від 25 січня 2021 року в розмірі 31 325,00 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №4339002, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 7000,00 грн та зобов`язалася повернути його, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за його користування до 24 лютого 2021 року. ТОВ «Мілоан» виконало умови кредитного договору в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти шляхом переказу на її картковий рахунок. 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 68-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4339002 від 25 січня 2021 року. Відповідачка свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 31 325, 00 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту-7000,00 грн; заборгованість за відсотками - 23 625,00 грн; заборгованість за комісією- 700,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки на підставі статей 525, 526, 530 ЦК України. Ухвалою судді від 28 червня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26 липня 2023 року. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів в АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 26 липня 2023 року поновлено позивачу строк для подання клопотання про витребування доказів. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано: в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про наявність відкритих рахунків [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 01 лютого 2021 року та інформацію про зарахування коштів в сумі 7000,00 грн від платника ТОВ «Мілоан» на відповідний рахунок отримувача [PERSON] ; в ТОВ «Мілоан» належним чином завірені копії документів, що підтверджують перерахування грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн на рахунок [PERSON] за кредитним договором № 4339002 від 25 січня 2021 року. Відкладено судовий розгляд справи на 07 вересня 2023 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. У період з 07 серпня 2023 року по 05 вересня 2023 року суддя Бабич Н.С. перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. 24 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача- [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Зазначив, що відповідач не погоджується із сумою заборгованості, виходячи з такого: умови кредитного договору № 4339002 від 25 січня 2021 року, передбачені пунктами 1.2, 1.3, 1.4. та пунктом 2.3.1.2, є суперечливими, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування кредитом 24 лютого 2021 року; проценти за користування кредитом нараховані всупереч вимогам статті 1050 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування, тому у разі доведеності допустимими і належними доказами заборгованості відповідача за простроченими процентами, заборгованість становитиме 2 625,00 грн, як зазначено у пункті 1.5.2. договору, тобто за період користування тілом кредиту. Вказав, що розрахунки заборгованості, які додані до матеріалів справи, самі по собі не можуть бути належними та допустимими доказами заборгованості, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим не підтверджені, а перевірити їх правильність неможливо. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. 07 вересня 2023 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 02 жовтня 2023 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України за клопотанням представника позивача з метою отримання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника відповідачки про витребування доказів та витребувано в ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» для огляду в судовому засіданні оригінали електронних документів: договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , та паспорта споживчого кредиту №4339002, у зв`язку з чим на підставі частини другої статті 240 ЦПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 17 жовтня 2023 року. 04 жовтня 2023 року до суду від представника позивача - Бабич В.І. надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. 17 жовтня 2023 року судове засідання було відкладено на 27 жовтня 2023 року на підставі пункту 5 частини другої статті 223 ЦПК України. 27 жовтня 2023 року судове засідання було відкладено на 13 листопада 2023 року на підставі пункту 5 частини другої статті 223 ЦПК України за клопотанням представника відповідачки. 13 листопада 2023 року судове засідання було відкладено на 30 листопада 2023 року на підставі пункту 4 частини третьої статті 223 ЦПК України. У судовому засіданні, яке відбулося 30 листопада 2023 року, представник відповідачки [PERSON] позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] не підтверджується належними і допустимими доказами. У січні 2021 року відповідачка укладала багато дрібних кредитних договорів, за деякими з яких свої зобов`язання не виконала, тому до неї пред`являють претензії різні кредитори. Анкета-заява, кредитний договір та додатки до нього не є належними і допустимими доказами, оскільки не містять відомостей щодо їх підпису позичальником одноразовим ідентифікатором. Паперова копія кредитного договору є неналежним доказом його укладення, оскільки позивач не надав на виконання вимог ухвали суду оригіналу договору про споживчий кредит №4339002. Заборгованість за відсотками нарахована поза межами строку кредитування, оскільки матеріали справи не містять доказів пролонгації кредитного договору. Довідка про ідентифікацію не є складовою договору про споживчий кредит, тому що викладена на окремому аркуші та її зміст залежить від особи, яка її склала, отже перевірити її справжність та чи направлялася вона позичальнику неможливо. Крім того, час відправки позичальнику ідентифікатора, зазначений у довідці про ідентифікацію, не збігається з часом підписання договору, вказаним в анкеті- заяві на кредит. У матеріалах справи відсутні докази перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів за кредитним договором № 4339002 на картковий рахунок відповідачки, надана позивачем копія платіжного доручення не відповідає вимогам статті 22 Закону України «Про платіжну систему та перекази в Україні», оскільки не містить даних про банк отримувача, код банка, підпис уповноваженої особи на ініціювання переказу та печатку платника, тому є неналежним доказом. 30 листопада 2023 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 18 грудня 2023 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 18 грудня 2023 року, позивач свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином через електронний кабінет, у поданій до суду заяві представник позивача просила проводити судове засідання за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання, призначене на 18 грудня 2023 року, не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином. Представник відповідачки подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності та відповідачки, у задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено з матеріалів справи, що 25 січня 2021 року [PERSON] на сайті miloan.ua створила та заповнила анкету-заяву на кредит №4339002, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо правил кредитування. Анкета-заява на кредит №4339002 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №4339002, зокрема про такі дії: заповнення заяви- 25.01.2021 06:49:25; автоматична перевірка- 25.01.2021 07:03:54; перевірка у базі кредитних історій - 25.01.2021 07:04:02; скоринг - 25.01.2021 07:04:09; підтвердження зміни умов - 25.01.2021 07:04:10; обробка - 25.01.2021 07:05:41; інформацію про результати прийняття рішення по заяві №4339002 - погоджено 25.01.2021. Крім того, анкета-заява на кредит №4339002 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 10 000 грн; замовлений строк - 30 днів; погоджена сума - 7 000,00 грн; погоджений строк - 30 днів; комісія за надання - 10,0 % одноразово; ставка процентів 1,25 % за кожен день користування (а.с.15). З доданого до позовної заяви договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року ( далі - кредитний договір, договір), укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , вбачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах ( а. с. 8-11). Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.). Сума кредиту становить 7000,00 у валюті гривня ( пункт 1.2.). Кредит надається строком на 30 днів з 25 січня 2021 року (строк кредитування) ( пункт 1.3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 24 лютого 2021 року (пункт 1.4.). Комісія за надання кредиту становить 700,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.). Проценти за користування кредитом - 2 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.). Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору ( пункт 1.7.). Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування ( з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.). Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.). Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4339002. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.). Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.). У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця ( пункт 4.2.). Відповідно до додатків №1 та №2 до договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року ( графік платежів, паспорт споживчого кредиту) встановлено дату платежу 24 лютого 2021 року, до сплати: кредит в сумі 7000,00 грн, комісія за надання кредиту в сумі 700,00 грн, проценти в сумі 2 625,00 грн, разом 10 325,00 грн ( а.с. 12 зв ст.-13). На підтвердження підписання відповідачкою договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою [PERSON] акцепт договору здійснила шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора « Z88442» 25 січня 2021 року о 16:05, який відправлено на номер телефону [NUMBER] ( а.с.14). На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит №4339002, укладеним 25 січня 2021 року, позивач надав копію платіжного доручення №382884430 від 25 січня 2021 року про перерахування на рахунок відповідачки коштів в сумі 7000,00 грн ( а.с.7,59,76). Також на виконання вимог ухвали суду від 26 липня 2023 року про витребування доказів ТОВ «Мілоан» надало довідку від 19 вересня 2023 року про успішне проведення платежу - коштів за договором №4339002 в сумі 7000,00 грн на картковий рахунок відповідача ( а.с.131). Як убачається з інформації АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-230804/41148-1 від 03 листопада 2023 року, яка надійшла до суду на виконання вимог ухвали від 28 червня 2023 року, на картку № [NUMBER] [PERSON] 25 січня 2021 року о 18:06:46 зараховано кошти в сумі 7000,00 грн за міжбанківським платежем ( а.с.221). Із договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», витягу з реєстру боржників до цього договору вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №4339002 від 25 січня 2021 року ( а.с. 19-24). Згідно з карткою обліку виконання договору та відомістю про отримання грошових коштів на дату відступлення права вимоги ( 14 травня 2021 року) тіло кредиту становить 7000, 00 грн, проценти - 23 625,00 грн, комісія за кредит- 700,00 грн, комісія за пролонгацію - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн, усього 31 325,00 грн ( а.с.16-18). Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві, борг [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» становить 31 325 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту- 7000,00 грн; заборгованість за відсотками -23 625,00 грн; заборгованість за комісією- 700,00 грн ( а. с. 3-6). 28 травня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідачки претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №4339002 від 25 січня 2021 року, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором ( а.с.25). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді ( статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1054 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Із позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що договір про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України « Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII ( далі Закон №675-VIII) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір ( пункт 12 частини першої статті 3 Закону 675-VIII ). Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону № 675-VIII). За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладенням на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону №675-VIII визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання електронного підпису усіма сторонами правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефона одноразовий ідентифікатор, який відповідачка використала для підтвердження підписання договору. При цьому, в судовому засіданні представник відповідачки підтвердив, що номер телефону, зазначений в анкеті-заяві на кредит та довідці про ідентифікацію, дійсно належить [PERSON] . Отже, без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Суд відхиляє аргументи представника відповідачки про те, що анкета-заява, кредитний договір та додатки до нього є неналежними і недопустимими доказами, оскільки не містять відомостей щодо підпису їх одноразовим ідентифікатором з тих підстав, що кредитний договір був укладений в електронній формі, на підтвердження чого позивач надав довідку про ідентифікацію. Також суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідачки про те, що наявна в матеріалах справи паперова копія кредитного договору є неналежним доказом його укладення, оскільки позивач не надав на виконання вимог ухвали суду оригінал договору про споживчий кредит №4339002, враховуючи наступне. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У судовому засіданні за клопотанням представника відповідачки суд ухвалою від 02 жовтня 2023 року витребував у ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» для огляду в судовому засіданні оригінали електронних документів: договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року, паспорта споживчого кредиту до цього договору, яку направив на виконання позивачу. На виконання вимог ухвали суду представник позивача надала заяву, в якій послалась на статтю 12 Закону України « Про електронну комерцію» та вказала, що договір про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року був укладений в електронній формі, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки ( п.6.4. договору) та прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі (п.6.5 договору) ( а.с.158-159). Стверджуючи про неналежність паперової копії договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року як доказу, у зв`язку з ненаданням його оригіналу в електронній формі, представник відповідачки не зазначає в чому саме полягають обґрунтовані сумніви у відповідності поданої паперової копії оригіналу, а лише посилається на відсутність у договорі електронних підписів сторін та при цьому не заперечує самого факту укладення відповідачкою вказаного кредитного договору. Проте, неподання позивачем оригіналу електронного доказу, за відсутності обґрунтованих сумнівів у відповідності його паперової копії оригіналу, саме по собі не робить таку паперову копію неналежним доказом, оскільки сукупність інших наявних у матеріалах справи доказів, вказують, на укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року в електронній формі. При цьому, розбіжності в зазначенні часу між дією щодо підписання кредитного договору: 25.01.2021 о 07:05:48 і часом відправки ідентифікатора позичальнику: 25.01.2021 о 16:05, вказаним у довідці про ідентифікацію, також безумовно не свідчать про те, що такий клієнт як [PERSON] не був ідентифікований під час його укладення і не ставлять під сумнів факт звернення відповідачки до ТОВ «Мілоан» із анкетою- заявою на кредит №433002. Також суд вважає безпідставними аргументи представника відповідачки про те, що довідка про ідентифікацію не є складовою договору про споживчий кредит і справжність її перевірити неможливо з огляду на таке. Позивач надав довідку про ідентифікацію для підтвердження акцепту кредитного договору позичальником аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефона позичальника. Водночас, відповідачка та її представник не спростували факт належності відповідачці номера мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідачки про відсутність у матеріалах справи доказів перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів в розмірі 7000,00 грн на рахунок позичальника. Так, перерахування на картковий рахунок відповідачки грошових коштів за кредитним договором №4339002 підтверджується копією платіжного доручення №38288430 від 25 січня 2021 року, в якому платником вказане ТОВ «Мілоан», банком платника - ТОВ «ФК «Елаєнс», отримувачем [PERSON] , на суму 7000,00 грн; інформацією АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-230804/41148-1 від 03 листопада 2023 року, відповідно до якої на картку № [NUMBER] [PERSON] 25 січня 2021 року о 18:06:46 зараховано кошти в сумі 7000,00 грн за міжбанківським платежем; довідку ТОВ «Мілоан» про успішне проведення платежу - коштів за договором №4339002 в сумі 7000,00 грн на картковий рахунок відповідачки за № [NUMBER] . [PERSON] та її представник не надали суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачці. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови кредитного договору №4339002 від 25 січня 2021 року, укладеного з [PERSON] , надавши останній обумовлену суму кредиту, проте відповідачка прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, обов`язкові платежі в рахунок погашення кредиту, процентів та комісії своєчасно не вносила, внаслідок чого за період з 25 січня 2021 року по 14 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачці заборгованість на загальну суму 31 325,00 грн, з яких: заборгованість за сумою(тілом) кредиту -7 000,00 грн; заборгованість за процентами -23 625,00 грн; заборгованість за комісією -700,00. Саме таку суму заборгованості ТОВ «Мілоан» за договором про відступлення права вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року передало позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в результаті чого останнє набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4339002 від 25 січня 2021 року. Підстави виникнення заборгованості за кредитним договором та її розмір підтверджуються карткою обліку виконання договору №4339002 та відомостями про щоденні нарахування та погашення. При цьому суд, враховує доводи представника відповідачки про те, що розрахунки заборгованості самі по собі не можуть бути належними і допустимими доказами наявності заборгованості. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі. Водночас, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі та відсилання клієнту. Згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських раухнків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). У розрахунку заборгованості, наведеному в позовній заяві, вказано, що борг відповідачки становить 31 325,00 гривень, з них: заборгованість за сумою кредиту- 7000,00 грн, заборгованість за відсотками - 23 625,00 грн, заборгованість за комісією - 700,00 грн. Водночас, відомість про щоденні нарахування та погашення містить інформацію про дату та розмір виданого кредиту, дати нарахування і розмір відсотків, комісію. При цьому, вказаний в ній розмір наданого кредиту узгоджується з іншими доказами, наданими на підтвердження суми виданого кредиту, зокрема, копією платіжного доручення №38288430 від 25 січня 2021 року, інформацією АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-230804/41148-1 від 03 листопада 2023 року. Враховуючи, що [PERSON] оплату за договором про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року не здійснювала, заборгованість за тілом кредиту становить 7 000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами, суд виходить з такого. Згідно з розрахунком заборгованість за відсотками становить 23 625,00 грн. Умовами кредитного договору № 4339002 від 25.01.2021 (пункт 1.5.2) передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 2 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункту 1.6). Із відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №4339002, укладеному між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , видно, що за 30 днів з початку строку кредитування з 25 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року ( в межах строку кредитування) проценти за користування кредитом нараховувалися згідно з пунктом 1.5.2 кредитного договору в сумі 87,50 грн за день, тобто по 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, всього на суму 2 625,00 гривень, що відповідає умовам укладеного договору. За період з 25 лютого 2021 року по 25 квітня 2021 року ( поза межами строку кредитування) проценти нараховувалися згідно з пунктом 1.6. кредитного договору в сумі 350,00 гривень за день, тобто по 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день, всього на суму 21 000,00 гривень. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Ураховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ( провадження №14-10цс18). Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі правові висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Із аналізу вказаних правових норм слідує, що позичальник до закінчення терміну кредитування зобов`язана була сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення терміну кредитування у зв`язку з порушенням нею взятих на себе зобов`язань, повинна нести відповідальність на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з пункту 4.2 договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплатою заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Отже, виходячи зі змісту формулювання умов про сплату процентів, передбачених пунктом 4.2 договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, слід дійти висновку, що проценти за неправомірне користування кредитом, тобто після настання прострочення виконання зобов`язання, передбачені на підставі частини 2 статті 625 ЦК України в розмірі процентної ставки за користування кредитними коштами, яка в пункті 1.6 кредитного договору визначена на рівні 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Таким чином, нарахування відповідачці процентів поза межами строку кредитування, тобто після 24 лютого 2021 року, відповідає умовам укладеного договору, оскільки є мірою відповідальності, яка виникла на підставі частини 2 статті 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання нею зобов`язання за вказаним кредитним договором. За таких обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню також заборгованість за процентами в сумі 23 625,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією суд виходить з такого. Як видно з розрахунку заборгованості, борг за комісією складає 700,00 грн. Пунктом 1.5.1. договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоант» та [PERSON] , передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 700,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Договір про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства та вільному волевиявленню сторін. Під час укладення кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, умовами якого передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 10 % одноразово, не заперечувала, дійсність договору не оспорювала. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (далі- Закон України № 1734-VIII), що діяв на момент укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою кредитного договору №4339002 від 25 січня 2021 року. Умови договору про споживчий кредит визначені у статті 12 Закону України № 1734-VIII, частиною другою якого передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Договір про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, а тому з огляду на норми статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що передбачена умовами договору одноразова комісія у сумі 700,00 гривень підлягає стягненню з відповідачки. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року в розмірі 31 325,00 гривень, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за кредитом (тілом) кредиту; 23 625,00 грн -заборгованість за процентами; 700,00 грн - заборгованість за комісією. Суд не бере до уваги доводи представника відповідачки про неправомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, оскільки вказані доводи спростовуються вищенаведеними висновками суду. Решта доводів представника відповідачки, наведених у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні, не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частина перша статті 141 ЦПК України). За подання позовної заяви позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» сплатило судовий збір в сумі 2 684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 71375 від 15 травня 2023 року ( а.с. 2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.1). З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 684 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved