Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

[PERSON] у серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов мотивований тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2017 був розірваний шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу спільні діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , почали проживати з відповідачем. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження. У подальшому, [INFO] у позивача народилася третя дитина, [PERSON] [INFO] . Зміна сімейного стану обумовила ріст витрат на дитину та дружину, [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною. Відповідно, сімейний бюджет наповнюється тільки доходом позивача, який до того ще сплачує 1/3 частину на аліменти за попереднім судовим рішенням. Вказані обставини обумовлюють необхідність звернення до суду з відповідним позовом Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове зсідання не з`явився, однак у матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивач підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Відзиву на позов до суду не подала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2017 був розірваний шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу спільні діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , почали проживати з відповідачем. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження. У подальшому, [INFO] у позивача народилася третя дитина, [PERSON] [INFO] . Зміна сімейного стану обумовила ріст витрат на дитину та дружину, [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною. Відповідно, сімейний бюджет наповнюється тільки доходом позивача, який до того ще сплачує 1/3 частину на аліменти за попереднім судовим рішенням. Позивач просить зменшити розмір аліментів, призначений рішенням суду з 1/3 частини на 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з [PERSON] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану не є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду вказаної справи, судом встановлено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, а також перебування у нього на утриманні дружини, яка знаходиться у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення спільних дітей позивача та відповідачки, суперечитиме її інтересам. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Також, вбачається, що відповідно до судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020, то у задоволенні його позовних вимог слід відмовити. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed