Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У червні 2023 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі також - АТ КБ «Приватбанк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 126 318,80 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 06.07.2020. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. На підставі цієї заяви відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000 грн. Відповідачка в порушення умов договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 10.03.2023 має заборгованість в загальному розмірі 126 318,80 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 103 332,46 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 22 986,34 грн. Відповідачка [PERSON] вимоги первісного позову не визнала та пред`явила до АТ КБ «Приватбанк» зустрічний позов про захист прав споживача банківських послуг, у якому просила: визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо проведення операцій по збільшенню кредитного ліміту і перерахуванню коштів в сумах 15 000 грн, 45 000 грн та 39 999 грн, здійснених 22.02.2022 по картковому рахунку № [NUMBER] , рахунок [NUMBER] ; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на її картковому рахунку [NUMBER] до того стану, у якому цей рахунок був перед виконанням оспорюваних фінансових операцій, тобто станом на початок операційного дня 22.02.2022 в сумі 15 535,30 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведених операцій (транзакцій) на суму 99 000 грн; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списані з банківського рахунку [NUMBER] грошові кошти в розмірі 3 619,96 грн, нараховані за період з 13.03.2023 по 16.07.2023 інфляційні втрати в розмірі 194,76 грн, три проценти річних в розмірі 37,49 грн та пеню за період з 22.02.2022 по 16.07.2023 в розмірі 555 грн. Заперечення відповідачки проти вимог первісного позову та вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що операції щодо збільшення кредитного ліміту та списання (перерахування) коштів в загальному розмірі 99 000 грн, з яких 15 000 грн були її власними коштами, здійснені без її відома шахрайським способом. [PERSON] зазначила, з моменту відкриття банківського рахунку та отримання карти для виплат вона користувалась виключно власними грошовими коштами і наміру отримувати кредит не мала, про що свідчить встановлений їй кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн. 22.02.2022 після опублікування на сайті OLX оголошення про продаж дитячого одягу з нею вийшла на контакт жінка-покупець, за вказівкою якої вона перейшла за посиланням, аналогічним посиланню на сайт ПриватБанку, і зайшла у свій кабінет онлайн-банкінгу Приват24. За кілька хвилин по тому вона отримала повідомлення про збільшення кредитного ліміту, а потім почали надходити смс-повідомлення про переказ коштів в сумах 15 000 грн, 45 000 грн та 39 999 грн. З метою скасування безпідставних операцій вона одразу зателефонувала на телефон гарячої лінії банку, а коли її телефонний номер було заблоковано - особисто звернулась до відділення банку із заявою про скасування операцій та повернення коштів, проте відповіді на неї дотепер не отримала. Після описаних подій банк видав їй нові картки, та вона продовжувала користуватись лише власними грошовими коштами. З травня 2022 р. банк почав самостійно списувати відсотки за користування кредитними коштами і до моменту закриття нею рахунку на погашення заборгованості було списано кошти в загальному розмірі 3 619,96 грн. Відповідачка вважає, що перераховані без її розпорядження кошти відповідають ознакам безпідставного переказу і повинні бути повернуті на її рахунок, при цьому банк відповідно до положень статті 625 ЦК України та статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» має відшкодувати інфляційні втрати, сплатити три проценти річних та пеню в розмірі 0,1% від суми неналежного переказу. Позивач заперечив проти вимог зустрічного позову вказуючи, що мав місце факт передання відповідачкою третім особам інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а спірні операції зі збільшення кредитного ліміту та переказу коштів супроводжувались зазначенням вірних даних про номер картки, CVV-код, термін дії картки і введенням коду для інтернет-платежів 3D-secure, у зв`язку з чим саме відповідачка повинна нести за них повну відповідальність. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 21.06.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання 26.10.2022. 26.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 26.10.2022 від представників сторін надійшли заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд відклав підготовче засідання на 24.11.2022. Ухвалою від 24.11.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судове засідання 23.01.2023. В судовому засіданні 23.01.2023 суд заслухав вступні промови представників сторін, дослідив письмові докази та оголосив перерву до 14.02.2023. 09.02.2023 від представника позивачки надійшли письмові пояснення щодо обраного способу захисту порушених прав з клопотанням про розгляд справи без його участі. 13.02.2023 від представника відповідача надійшли тези промови в судових дебатах. В судове засідання 14.02.2023 учасники справи не з`явилися, проте з огляду на принцип розумності строків розгляду справи судом та достатність матеріалів для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав можливим завершити розгляд справи за відсутності сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 06.07.2020 між [PERSON] (клієнтом) та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг, що визнається сторонами та підтверджується змістом підписаної відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 16-23). Підписанням вказаної заяви [PERSON] приєдналась до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою»Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, прийняла всі права та обов`язки, встановлені у цьому договорі, та зобов`язалась їх належним чином виконувати. У пункті 1.2. заяви викладені основні умови кредитування, а саме: тип кредиту - відновлювана кредитна лінія; розмір кредитного ліміту для карт Універсальна - 50 000 грн, розмір кредитного ліміту для карт Універсальна Gold - 75 000 грн; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; тип процентної ставки - фіксована; розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду (55 днів) - 0,00001% річних; розмір процентної ставки за межами пільгового періоду для карт Універсальна - 42,0%; розмір процентної ставки за межами пільгового періоду для карт Універсальна Gold - 40,8%, та визначена орієнтовна загальна вартість кредиту. Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.4. заяви, повернення кредиту здійснюється щомісячно шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, у розмірі 5% від заборгованості, але не менше 100 грн; у разі прострочення з 31 календарного дня - 10% від заборгованості; у разі прострочення з 31 календарного дня - 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181 календарного дня - 100% від заборгованості. При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків річних застосовується процентна ставка: для карт Універсальна - 84,0%; для карт Універсальна Gold - 81,6% (пункт 1.5.) Згідно з пунктом 2.1.1.9.1. заяви договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього договору жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання. Відповідно до пункту 3 заяви сторони договору погодили, що при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів буде використовуватись простий електронний підпис та визнали простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль; QR-код; кнопки «підпис», «підписав», «підтверджую», «ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта. Водночас слід зазначити, що підписаний відповідачкою цієї ж дати паспорт споживчого кредиту передбачає інші умови кредитування, зокрема в частині збільшення строку кредитування до 240 місяців (а.с. 24-26). На виконання умов цього договору банк відкрив [PERSON] банківський рахунок [NUMBER] , видав електронні платіжні засоби - картку для виплат (дебетову) та кредитну картку Універсальна Gold № [NUMBER] , ПІН-коди до них та здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжної картки. Надані позивачем виписка за договором та довідка про зміну умов кредитування підтверджують, що в період з 06.07.2020 по 21.02.2022 кредитний ліміт на виданій відповідачці кредитній картці не був установлений, тобто кредитними коштами у вказаний період вона не користувалась (а.с. 8-13, 14). 22.02.2022 з використанням функціоналу належного банку програмного комплексу (додатку) Приват24 було здійснено низку операцій по картковому рахунку відповідачки, а саме: щодо встановлення кредитного ліміту в розмірі 100 000 грн; щодо проведення трьох інтернет-операцій з переказу грошових коштів (в період часу з 10-12 год. до 10-18 год.) за реквізитами: розваги: game-glass-web DNIPRO, в загальному розмірі 99 999 грн (15 000грн + 45 000 грн + 39 999 грн), у тому числі 84 999 грн кредитних коштів та 15 000 грн власних коштів позивачки. З пояснень відповідачки вбачається, що проведенню вказаних операцій передували певні її дії в мережі Інтернет, які полягали у переході за надісланим невідомою особою посиланням на сайт, замаскований під сайт ПриватБанку (фішинговим посиланням), та заповненні на цьому сайті відповідних форм із зазначенням у них відомостей, необхідних для входу до її особистого кабінету онлайн-банкінгу Приват24. Спірні операції супроводжувались надісланням інформації про їх здійснення на фінансовий номер телефону відповідачки. 22.02.2022 о 10-24 год. відповідачка повідомила про несанкціонований переказ коштів з її карткового рахунку за телефоном гарячої лінії банку. За результатами розгляду звернення відповідачки банк зупинив здійснення операцій за карткою № [NUMBER] , сформував три заявки на скасування операцій та повернення коштів, а також видав їй нову картку Універсальна Gold № [NUMBER] (а.с. 100, 101, 102, 15). 03.05.2022 відповідачка звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої відкрите кримінальне провадження № 12022105020000885 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України (у подальшому правову кваліфікацію було змінено на частину 3 статті 190 КК України, а.с. 108, 109). Після описаних подій банк не повідомив відповідачку про результати розгляду її звернення щодо несанкціонованого списання коштів, але продовжував надавати їй банківські послуги - приймав і зараховував на її рахунок грошові кошти та виконував розпорядження про перерахування відповідних сум і проведення інших операцій за рахунком. В період з травня 2022 р. по березень 2023 р. банк здійснив три операції по договірному списанню з рахунку відповідачки коштів на загальну суму 3 619,96 грн, які були зараховані на погашення кредитної заборгованості (відсотків за використання кредитного ліміту та погашення простроченої заборгованості), що підтверджується випискою за договором та довідкою, сформованими системою онлайн-банкінгу Приват24 (а.с. 98). У грудні 2022 р. та лютому 2023 р. представник відповідачки двічі зверталась до банку з адвокатськими запитами, у яких просила надати інформацію про підстави здійснення спірних операцій за рахунком, провести службове розслідування з метою виявлення несанкціонованого втручання працівників банку в систему онлайн-банкінгу Приват24 та зупинити нарахування процентів, пені та штрафів за кредитним договором, проте у розгляді вказаних запитів банк відмовив пославшись на банківську таємницю та відсутність письмового дозволу клієнта на її розкриття (а.с. 110, 111, 112-113, 114-115). У відповідь на особисте звернення відповідачки з вищевказаних питань листом від 06.06.2023 № 20.1.0.0.0/7-230509/170181 банк повідомив, що спірні операції не були підтверджені кодом для інтернет-платежів 3D-secure, але послався на те, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення клієнта у банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою. З наведених підстав банк відмовив відповідачці у поверненні переказаних з її рахунку коштів та списанні заборгованості за кредитним договором (а.с. 115). Згідно з наданими позивачем розрахунком, здійсненим станом на 10.03.2023, загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 126 318,80 грн, що включає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 103 332,46 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 22 986,34 грн (а.с. 6-7). ІV. Норми права і мотиви їх застосування. Стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України). Частина перша статті 633 ЦК України дає визначення публічного договору як договору, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги(частина друга статті 633 ЦК України). За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями частини першої статті 1066, частини першої статті 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Статтею 1071 цього Кодексу установлено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (частина перша статті 1069 ЦК України). За приписами частини другої цієї норми права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. Стаття 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, аналізуючи предмет та зміст укладеного сторонами договору про надання банківських послуг, суд дійшов висновку, що він містить елементи банківського рахунка та кредитного договору та за своєю юридичною природою є публічним договором приєднання, умови якого встановлені банком у відповідних стандартних формах та є однаковими для всіх споживачів. Умова договору щодо обумовлення настання (виникнення) між його сторонами кредитних правовідносин обставиною встановлення на картці кредитного ліміту кореспондує припису частини першої статті 212 цього Кодексу, згідно з якою особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина). З огляду на суб`єктний склад сторін договору про надання банківських послуг та об`єкт зафіксованих у ньому зобов`язань, на спірні правовідносини також поширюються дія Закону України «Про захист прав споживачів». Наслідки невиконання або неналежного виконання банком зобов`язань за договором банківського рахунка встановлені нормою статті 1073 ЦК України, якою передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. На момент укладення між сторонами договору про надання банківських послуг (06.07.2020) був чинний Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі також - Закон про платіжні системи), проте відповідачка помилково посилається на його положення, оскільки з 01.08.2021 набрав чинності Закон України «Про платіжні послуги» (далі також - Закон про платіжні послуги), предметом регулювання якого є, зокрема загальні засади функціонування платіжних систем в Україні та права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону про платіжні послуги, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом; платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди. За приписами статті 42 Закону про платіжні послуги надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Надавач платіжних послуг може передбачити в договорі з платником виконання платіжних операцій, пов`язаних між собою спільними ознаками, у визначений період часу. У такому разі згода надається перед виконанням першої платіжної операції. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до статті 86 Закону про платіжні послуги надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). На момент виконання спірних операцій також було чинним Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 (постанова втратила чинність на підставі постанови НБУ № 164 від 29.07.2022, далі - Положення № 705). Пунктом 4 розділу І Положення № 705 визначено, що авторизація - це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; віртуальний платіжний термінал - це програмне забезпечення, що дає змогу здійснювати платіжні та інші операції з використанням реквізитів електронних платіжних засобів у мережі Інтернет; код авторизації - це набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації. Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Положення № 705 електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. Банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу, умови якого не мають містити вимогу про безумовну відповідальність користувача електронного платіжного засобу за неналежний переказ, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати електронного платіжного засобу користувача, розголошення ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію (пункти 5, 9 розділу ІІ Положення № 705). Пунктами 2, 3 розділу VI Положення № 705 на емітента електронного платіжного засобу (банк) покладені зобов`язання не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, повідомляти користувача у спосіб, передбачений договором, про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу, реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку, та передбачено, що банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Відповідно до пунктів 7-9 цього ж розділу Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені вище нормативні положення є спеціальними для спірних правовідносин. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76, 81, 82 ЦПК України). Докази згідно вимог статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України мають бути належними, допустимими і достовірними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Як установив суд, з моменту відкриття банківського рахунку і до дати виконання спірних операцій (22.02.2022) кредитний ліміт на виданій відповідачці картці не був установлений, кредитними коштами вона не користувалась, а після отримання інформації про здійснені без її згоди операції невідкладно повідомила про це банк. Операції за рахунком відповідачки щодо встановлення кредитного ліміту та переказу грошових коштів були здійснені шахрайським шляхом в мережі Інтернет з використанням належного банку програмного комплексу (додатку) Приват24, тобто без фізичного пред`явлення електронного платіжного засобу. Незважаючи на те, що розголошення відповідачкою третім особам відомостей, необхідних для входу до її особистого кабінету онлайн-банкінгу Приват24, є доконаним фактом, обсяг таких відомостей відповідно до умов договору недостатній для здійснення платіжної операції у системі електронних платежів. Отже за обставинами справи доказуванню підлягає факт надіслання на фінансовий номер телефону відповідачки повідомлень з кодами авторизації (ОТР-паролів/3Dsecure), введення яких у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу Приват24 однозначно ідентифікує особу клієнта і підтверджує наявність його згоди на здійснення платіжної операції. В силу закону тягар доведення належного виконання платіжних операцій несе надавач платіжних послуг (стаття 86 Закону про платіжні послуги), однак доказів, як б безспірно свідчили про те, що здійсненню спірних платіжних операційпередувало надіслання на фінансовий номер телефону відповідачки ОТР-паролів/3Dsecurе, банк не надав. На вимогу суду про надання доказів на підтвердження вчинення дій щодо перевірки заяв відповідачки про платіжні операції, які нею не виконувалися, банк надав документ під назвою «Відповідь на с/з за шаблоном 11407», у якому зазначено, що проведені 22.02.2022 операції відбувались з використанням 3D-secure (а.с. 216-232). Водночас дослідженням «Відповіді на с/з за шаблоном 11407» та додатків до неї установлено відсутність у них будь-яких доступних для сприйняття звичайним споживачем банківських послуг (таким споживачем є і суддя) фактичних даних щодо формування та надання (надіслання) відповідачці кодів авторизації, а відтак вказані документи не відповідають критерію належності доказів. Більше того, наведені у вищевказаних документах відомості суперечать змісту листа за підписом уповноваженої особи банку, надісланого відповідачці ще до пред`явлення цього позову, у якому визнавався факт непідтвердження спірних операцій кодом для інтернет-платежів 3D-secure (а.с. 115), що також дає суду підстави ставити під сумнів їх достовірність. Доводи представника позивача про те, що банк позбавлений можливості надати докази здійснення належної процедури ідентифікації клієнта внаслідок спливу строку їх зберігання не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 14 розділу IV Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання - додатку до Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затверджених постановою Правління НБУ № 130 від 27.11.2018 (у редакції постанови Правління НБУ від 20.06.2019 № 80) дані/записи авторизації за електронними платіжними засобами платіжних систем, подані процесинговим центром, мають зберігатись не менше 5 років. Судом також установлено, що кредитний ліміт для картки відповідачки не мав перевищувати 75 000 грн, а відтак встановлення кредитного ліміту в розмірі 100 000 грн свідчить про порушення банком умов договору. З наведеного слідує, що дії, спрямовані на отримання кредиту, відповідачка не вчиняла і згоди на здійснення спірних платіжних операцій не надавала, а обставина розголошення нею інформації, яка дає змогу їх ініціювати, не підтверджена належними доказами. Спірні платіжні операції в розумінні Закону про платіжні послуги є неакцептованими платіжними операціями (неналежним переказом в розумінні Положення № 705), а тому відповідачка не може нести відповідальності за їх здійснення. Отже ураховуючи, що предметом первісного позову є вимога про примусове стягнення заборгованості, що виникла внаслідок виконання неакцептованих платіжних операцій, правові підстави для її задоволення відсутні. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з положень статей 15, 16 ЦК України, якими закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права означає позбавлення його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, а під порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, слід розуміти створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага (рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 за № 18-рп/2004). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 цього Кодексу передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом нормативних положень, які містяться у частині другій статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Незважаючи на ухвалення судом рішення про відмову задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», факт облікування банком заборгованості за неакцептованими платіжними операціями створює ризик договірного списання з поточного рахунку відповідачки її власних коштів на погашення кредитної заборгованості та повторного пред`явлення позову про її примусове стягнення, а тому відповідачка має цілком обґрунтовану юридичну заінтересованість (інтерес) у приведенні сторін договору про надання банківських послуг до того стану, який вони мали до здійснення цих операцій. На захист цього інтересу відповідачка і заявила вимогу про визнання дій банку щодо проведення спірних операцій неправомірними. Водночас при вирішенні цього спору суд ураховує, що неправомірність (безпідставність) платіжних операцій є обставиною, яка підлягає доказуванню у спірних правідносинах, визнання неправомірності (незаконності) дій сторони цивільно-правового договору не відповідає визначеним цивільним законом способам захисту і не призводить до ефективного захисту порушених прав, а інших способів захисту у даній правовій ситуації закон не визначає. Недоведеність банком свого права вимагати виконання кредитного зобов`язання свідчить про відсутність фактичної підстави первісного позову, а тому зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет спору та кінцеву мету, яку прагнула досягнути відповідачка при зверненні до суду з вимогою про визнання дій банку неправомірними, суд вбачає підстави для задоволення зустрічного позову у цій частині вимог шляхом ухвалення рішення про визнання відсутності зобов`язань відповідачки перед банком за неакцептованими платіжними операціями. За міркуванням суду такий спосіб захисту не суперечить закону і є адекватним способом захисту порушеного інтересу, що відповідає його змісту, характеру порушення та спричиненим цивільним правопорушенням наслідкам. Укладаючи договір про надання банківських послуг, банк зобов`язався списувати грошові кошти з рахунка клієнта на законних підставах, а відтак за наслідками порушення вказаного зобов`язання у відповідачки на підставі статті 86 Закону про платіжні послуги виникло право вимагати відшкодування заподіяної їй шкоди, сплати процентів та пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок. Внаслідок здійснення неакцептованих платіжних операцій з власності відповідачки вибула грошова сума в розмірі 18 619,95 грн (15 000+3 619,95), яка має бути зарахована на банком на рахунок відповідачки, що передбачено нормою статті 1073 ЦК України. Базою для нарахування пені відповідачка визначила суму її власних коштів, списаних за виконаною 22.02.2022 неакцептованою платіжною операцією (15 000 грн), при цьому помилково обрахувала кількість днів прострочення за період з 16.07.2022 по 21.08.2022 (замість періоду з 22.02.2022 по 16.07.2023) та здійснила розрахунок пені за ставкою, встановленою Законом про платіжні системи. Незважаючи на те, що Закон про платіжні системи втратив чинність, при розрахунку пені відповідачка обмежила ставку пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, а тому заявлена до стягнення сума пені у будь-якому випадку не перевищує розмір пені, належний відповідачці за вказаний період на підставі Закону про платіжні послуги. Наведене дає підстави для висновку, що зменшення відповідачкою періоду нарахування пені та помилкове застосування положень закону, який втратив чинність, права позивача не порушує, а тому з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу (стаття 13 ЦК України) суд, розглядаючи позов у межах позовних вимог, визнає обґрунтованою вимогу про стягнення пені у заявленому розмірі. Оскільки судом установлено факти звернення відповідачки до банку з повідомленням про здійснення неакцептованих платіжних операцій та невиконання банком зобов`язання щодо негайного повернення безпідставно списаної суми власних коштів відповідачки на її рахунок, на спірні правовідносини також поширюються гарантії належного виконання зобов`язання, установлені частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом цієї норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як роз`яснив Верховний Суд, інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Базою для нарахування сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, відповідачка визначила суму її власних коштів, списаних на виконання неіснуючого кредитного зобов`язання (3 619,96 грн), та обрахувала кількість днів прострочення на свій розсуд за період з 13.03.2023 по 16.07.2023. Згідно з наданими відповідачкою розрахунками її інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання становлять 194,76 грн, а розмір належних їй трьох процентів річних від простроченої суми - 37,49 грн. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідачка як споживач банківських послуг звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому з огляду на результат розгляду справи суд стягує з позивача в дохід держави судовий збір за одну вимогу немайнового та одну вимогу майнового характеру за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір», що в загальному розмірі становить 2 147,20 грн (1 073х2). На підставі викладеного,

Outcome: partial