Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

21 серпня 2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "ФК "Айконс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було видано виконавчий напис № 1607 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкос» загальної суми заборгованості в розмірі 10 900, 00 грн. Зазначає, що вчинення вказаного виконавчого напису здійснено з порушенням Закону України «Про нотаріат», положень актів цивільного законодавства України, якими врегульовані питання про вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим звернулася до суду з даним позовом. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, стягнуті з [PERSON] в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], яке відкрито на підставі згаданого виконавчого напису, у сумі 4139, 69 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 25 жовтня 2023 року справа надійшла до вказаного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2023 року цивільну справу № 760/18986/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично матеріали були передані судді 31 жовтня 2023 року. Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, даною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано від Київського державного нотаріального архіву копії документів, на підставі яких приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинив 23 вересня 2021 року виконавчий напис № 1607 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Айконс" заборгованості у розмірі 10900,00 грн. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками були отримані уповноваженою особою відповідача 19 листопада 2023 року, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судового відправлення, яке повернулося до суду. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву. 21 листопада 2023 року до суду, на виконання вимог ухвали суду від 03 листопада 2023 року, від Київського державного нотаріального архіву надійшли належним чином завірена копія виконавчого напису № 1607 від 23 вересня 2021 року та документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії виконавчого напису від 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис № 1607, за яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс», яке є стягувачем, заборгованість за кредитним договором № 3019919265/507919 від 11 березня 2020 року. Строк, за який проводиться стягнення: з 11 березня 2020 по 30 серпня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника - 10900,00 грн. Виконавчий напис містить інформацію про те, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 3019919265/507919 від 11 березня 2020 року, укладеним між нею та ТОВ "КС "Європейська кредитна група", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 1-20/08/21 від 20 серпня 2021 року є ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", та разом з тим, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25 серпня 2021 року є ТОВ "ФК Айконс". Вбачається, що виконавчий напис був вчинений на підставі: кредитного договору № 3019919265/507919 від 11 березня 2020 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ "КС "Європейська кредитна група"; додатку № 1 до договору, у якому зазначено строк надання кредиту, сума кредиту та розмір процентної ставки; виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3019919265/507919 від 11 березня 2020 року; довідки про ідентифікацію позичальника за її електронним підписом; заявою директора ТОВ "ФК Айконс" про вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журид С.М. постановою від 15 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67526706 з примусового виконання виконавчого напису від 23 вересня 2021 року № 1607, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації. 25 січня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журид С.М. було винесено постанову про передачу виконавчого провадження приватному виконавцю ВО м. Києва Кудрановському Ю.В. для подальшого виконання, на підставі заяви стягувача. Постановою приватного виконавця Кудрановського Ю.В. від 03 лютого 2023 року було прийнято вказане виконавче провадження для подальшого виконання. Відповідно до пункту 1 частин другої, шостої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів останній було вчинено. В той же час, на виконання вимог ухвали суду від 3 листопада 2023 року Київський державний нотаріальний архів надіслав суду копію виконавчого напису від 23 вересня 2021 року № 1607, заяви про вчинення виконавчого напису, виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3019919265/507919 [PERSON] , довідки про ідентифікацію , індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 3019919265/507919 та додаток 1 до такого договору. Загальна сума, що підлягає стягненню у вчиненому спірному виконавчому написі вказана у розмірі 10900,00 грн. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою. Відповідачем на спростування заявлених позовних вимог, не було суду надано доказів того, що кредитний договір, за яким у позивача виникла заборгованість, був нотаріально посвідчений. Як зазначалось вище, від Київського державного нотаріального архіву надійшли належним чином завірена копія виконавчого напису № 1607 від 23 вересня 2021 року та документів на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис, серед яких, зокрема кредитний договір № 3019919265/507919 від 11 березня 2020 року, який не був нотаріально посвідчений. Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника про вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 4139,69 грн. У позовній заяві представник позивача ставить вимогу про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у розмірі 4139,69 грн, обґрунтовуючи її тим, що такі кошти були списані з картки позивача на виконання спірного виконавчого напису. Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. В той же час суд зазначає, що до позовної заяви не долучено доказів на підтвердження списання із банківської карти позивача коштів на виконання спірного виконавчого напису, який за рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так представником позивача надано дві довідки про рух коштів з картки [PERSON] , з яких вбачається, що 9 серпня та 30 листопада 2023 року з картки позивача відбувся переказ коштів у загальній сумі 4139,69 грн. При цьому з вказаної виписки не можливо встановити, на який саме рахунок були переказані ці кошти та чи цей переказ стосується виконавчого напису № 1607. Детальної виписки по банківській картці позивача, з якої можливо б було встановити адресата переказу таких коштів, до позовної заяви не додано, клопотань про витребування відповідних доказів, у випадку не надання банком такої інформації власнику банківської картки (рахунку), суду не подавалось. Долучені до позовної заяви розпорядження не є належним та достатнім доказом на підтвердження того, що такі кошти були списані/перераховані з картки позивачки саме відповідачу чи приватному виконавцю на виконання спірного виконавчого напису, оскільки такі не містять жодного реквізиту (підпису, печаток, дат), які б надавали суду можливість переконатись у тому, що такі розпорядження дійсно складались приватними виконавцями, враховуючи їх зміст, а також те, що всі вони містять один номер «[NUMBER]» хоча нібито видавались різними приватними виконавцями. Долучена до позовної заяви копія постанови про відкриття виконавчого провадження не містить ідентифікатора доступу, для можливості суду особисто перевірити в автоматизовані системі виконавчих проваджень наявність таких розпоряджень чи інших документів, на підтвердження списання приватними виконавцями коштів з рахунку позивача на виконання спірного виконавчого напису, клопотань про витребування відповідної копії постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, у випадку відсутності такої у позивача та неможливість отримання самостійно, суду представником позивача не подавалось. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, з огляду на відсутність належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження списання/перерахування з картки позивачки на користь відповідача коштів у розмірі 4139,69 грн, у задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє. Разом з тим позивач просила стягнути з відповідача витрати понесені нею на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги № 59 від 28 липня 2023 року, за умовами цього договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 4.1 договору передбачено, що ціна послуг адвоката зазначена в додатковій угоді до договору. Згідно пункту 1 додаткової угоди до згаданого договору вбачається, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе обов`язок здійснити підготовку позовної заяви та супроводження її в суді до ТОВ "ФК "Айконс" про визнання виконавчого напису № 1607 виданого 23 вересня 2021 року ПН КМНО Золотих О.О. Пунктом 2 угоди передбачено, що сторони домовились, що вартість послуг адвоката становить 4000 грн. У акті наданих послуг від 08 серпня 2023 року, який підписаний сторонами, визначено види наданих послуг, кількість витраченого часу, вартість за годину роботи, сума до сплати та їх загальна вартість - 4000 грн. Отже, адвокатом Шиловим В.Ю. надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, підстави та предмет позову, зміст поданої позовної заяви, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, а «ознайомлення та аналіз судової практики в ЄДРСР та ознайомлення із законодавством, що стосується предмету надання послуг» не є правової допомогою професійного юриста/адвоката клієнту, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволення у розмірі 3000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 858,88 грн за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Поряд з тим суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 429, 44 грн за подання заяви про забезпечення позову, оскільки така заява, в цій справі суду не подавалась та судом не розглядалась. Крім того, доказів сплати таких коштів позивачкою також суду не надано. Враховуючи викладене та

Outcome: partial