Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивач: перебувала в шлюбі з відповідачем, дітей немає. Під час під час шлюбу ними як подружжям було придбано автомобіль. Дозволу на відчуження транспортного засобу ніколи не давала і не знала про це до отримання відповіді на адвокатський запит. Право на частку у даному майні відповідач заперечує і не згідний добровільно сплатити грошову компенсацію за частки, запропонував відшкодувати лише 1 000 тис. доларів США, оскільки він перереєстрував вже автомобіль на іншу особу. Згідно звіту про оцінку майна вартість транспортного засобу 340 336 грн., тому просить стягнути компенсацію в розмірі його частки, що становить 170 168 грн. Відповідач із заявами по суті справи не звертався. Лише в клопотанні від 07.12.2023 представник відповідача звертає увагу суду, що перед шлюбом у [PERSON] був автомобіль WOLKSWAGEN GOLF, якого він продав за 15000 грн., а за виручені кошти придбав WOLKSWAGEN PASSAT вартістю 10000 грн., що згодом продав за 31500 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 08.06.2023 ухвалою суду призначено розглядати справу в спрощеному провадженні з викликом сторін. Позивачу продовжено строк для подання доказу - рішення Дубенського міськрайонного суду у справі №559/1275/23, що набрало законної сили. Також надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подачу відзиву та звернення із зустрічною позовною заявою. Документи від суду разом з ухвалою від 08.06.2023 відповідач отримав 22.06.2023 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 38). Судове засідання, призначене на 03.07.23 було відкладене за заявою представника відповідача адвоката Захарчука О.Л. (діє на підставі договору від 30.06.2023, додано ордер серія ВК №1066984) про ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 39-40). 10.07.2023 представником позивача адвокатом Лопухович А.О. (діє на підставі договору від 25.05.2023, ордер серії ВК №1086467) долучено до матеріалів справи копію рішення суду від 15.05.2023 №559/1275/23 з відміткою про набрання законної сили 22.06.2023, а також 07.12.2023 документи про зміну прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно рішення суду. Подано заяву про підтримку позовних вимог і розгляд справи 07.12.2023 без участі позивача та його представника (а.с. 43-44, 61-65). 07.12.2023 від представника відповідача надійшли клопотання про долучення додатків на 9 арк. Звертає увагу суду, що перед шлюбом у [PERSON] був автомобіль WOLKSWAGEN GOLF, якого він продав за 15000 грн., а за виручені кошти придбав WOLKSWAGEN PASSAT вартістю 10000 грн., що згодом продав за 31500 грн. Просить продовжити строк подання доказу в справі - відповіді з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області. Також просить відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення з її матеріалами (а.с. 50-60). Судове засідання, призначене на 07.12.23, знову було відкладене за заявою представника відповідача адвоката Захарчука О.Л. про ознайомлення із матеріалами справи (однак вказано, що діє на підставі іншого договору від 21.06.2023, додано інший ордер серія ВК №1098663). Станом на 18.12.2023 від відповідача до суду відзив чи зустрічний позов не надходили, а встановлений для цього судом строк минув понад п`ять місяців тому. Належно повідомлені учасники в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справу без участі позивача та представника, позов підтримує і просить задовольнити. Також звертає увагу суду, що відзив у справі у строк і порядок встановлений законом ні відповідачем, ні його представником протягом фактично 6 місяців додано так і не було. Клопотання про продовження строку подання відзиву чи будь-яких доказів, з поважних причин, також подано не було. Натомість, заявою представника відповідача [PERSON] від 07.12.2023 були додані лише для суду докази на 9 аркушах до матеріалів справи, які вважає такими, що підлягають поверненню, оскільки подані всупереч вимогам ст.44,83 ЦПК України. Зокрема, зазначені докази не були направлені стороні позивача та докази відправлення не були надані суду, строк подання таких доказів сплинув ще у липні 2023 року, клопотання про продовження такого строку із обґрунтуванням неможливості його вчасного подання не було подано, має місце зловживання процесуальними правами стороною відповідача. Відповідь з регіонального центру була надана представнику ще 15.09.2023, що заважало і було поважною причиною не подати її протягом 3 місяців і надіслати копію стороні позивача невідомо, обґрунтування відсутнє. За ч.3,4,8,9 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд погоджується з позицією представника позивача щодо клопотання представника відповідача від 07.12.2023. Докази подані суду невчасно без будь-якого пояснення причин і майже через три місяці з моменту отримання відповіді від сервісного центру 15.09.2021, їх якість дуже погана і місцями реквізити, текст прочитати неможливо, деінде персональні і ідентифікуючі дані закриті, відсутнє підтвердження надсилання цих доказів стороні позивача. Крім того, вартість купівлі-продажу транспортних засобів за цими документами очевидно не відповідає реальним цінам. Всупереч положенням ЦПК України клопотанні про продовження строку подання цієї відповіді з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області представник відповідача не наводить будь-якого обґрунтування, що саме завадило подати докази завчасно, надіслати іншій стороні і не зривати судового розгляду справи. Тому суд не задовольняє цього клопотання представника відповідача від 07.12.2023 і докази до уваги не бере згідно ч. 9 ст. 88 ЦПК України. Вся справа доступна в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, реєстрація в якій кожного адвоката є обов`язковою за ч.6 ст. 14 ЦПК України і для отримання доступу до матеріалів справи необхідно лише надати номер РНОКПП для внесення його в реєстраційну картку учасника конкретної справи. Проте, для забезпечення реалізації прав сторони, суд двічі відкладав судовий розгляд справи за клопотанням представника відповідача, який бажав ознайомитись з матеріалами справи, однак останній так і не прийшов з ними знайомитись. В чергове судове засідання сторона відповідача не з`явилась без пояснення причин. В підсумку, суд визнає таку поведінку зловживанням процесуальними правами. Підстав відкладати розгляд справи немає і суд вирішує її за відсутності учасників. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 21.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №1220. Рішенням Дубенського міськрайонного суду №559/1275/23 від 15.05.2023 шлюб розірвано і [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] », рішення набрало законної сили 22.06.2023 та з 25.07.2023 відповідно змінено документи, що посвідчують особу позивача, (а.с. 8-14, 44, 62-64). 21.09.2021 подружжя [PERSON] придбало транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1968, р.н. [NUMBER] , який було зареєстровано за [PERSON] . Однак, 19.04.2023 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в суб`єкта господарювання №190 перереєстровано в територіальному сервісному центрі №5642 на іншу особу - [PERSON] , згідно даних ТСЦ МВС №5642 від 02.05.2023 (а.с. 26). Згідно звіту кваліфікованого оцінювача [PERSON] від 20.04.2023 про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN, модель PASSAT, універсал, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1968, р.н. [NUMBER] , його ринкова вартість станом на 20.04.2023 складає 340336 грн. (а.с. 17-24). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно з ч. 1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Крім того, якщо майно придбано під час шлюбу , то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності, подружжя (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19) Відповідно ч. 1, 2, 3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 68 СК України, зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18). Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду вказує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому, підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку, важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), і підстав для відступу від такої позиції не вбачається. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. Виходячи з вищенаведеного, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. Як передбачено ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, зроблено висновок, що позов підлягає до задоволення. Твердження, що відповідач мав особистих коштів 15000 грн. і купив за 10000 грн. транспортний засіб WOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску, який потім продав за суму за 31500 грн., - не заслуговує на увагу суду. Майно придбане в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя. Якщо відповідач заперечував проти цього, то мав подати зустрічний позов про визнання транспортного засобу особистою власністю і доводити свою позицію суду належними та допустимими доказами. Проте, цього зроблено не було. Крім того, транспортний засіб було перереєстровано 19.04.2023, коли подружжя вже знаходилось в процесі розлучення і оформлене за ціною, що в понад 100 разів менша за ринкову вартість автомобіля, що свідчить про недобросовісність відповідача. Позивачем надано оцінку, якою визначено вартість спірного транспортного засобу на час розгляду справи судом. У разі незгоди із оцінкою майна відповідачем мала бути подана інша оцінка, в якій би кваліфікований оцінювач або судовий експерт підтвердив, що вартість перереєстрованого транспортного засобу WOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску, у квітні 2023 року становила заявлену відповідачем суму 31500 грн., проте за термін близько шести місяців цього зроблено не було. Тому суд при вирішенні справи керується звітом кваліфікованого оцінювача, згідно якого ринкова вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на 20.04.2023 складає 340336 грн. В підсумку, позивач довела свою позицію суду і на її користь з відповідача необхідно стягнути компенсацію, яка становить частки ринкової вартості VOLKSWAGEN, модель PASSAT, універсал, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1968, а саме: 170 168 грн. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційні судові витрати зі сплати судового збору згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved