Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

Позивач Комунальне\~підприємство теплових\~мереж «Криворіжтепломережа»\~(далі\~ КПТМ\~«Криворіжтепломережа»)\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом\~до відповідача [PERSON] , зазначивши, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги, здійснювалося постачання теплової енергії до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , власником якого являється відповідач. Оскільки будинок є багатоповерховим, опалення до вказаної квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію, що підтверджується актами про подачу теплоносія та про його відключення. Однак відповідач у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, у результаті чого виникла заборгованість за період з 01.09.2004 по 01.02.2022 у сумі 82\~808,81 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року справу направлено за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 18 січня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року за клопотанням представника позивача суд ухвалив повернутись до стадії підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 18.12.2023 на вимогах наполягала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернулась до суду із заявою про закінчення розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мудраченко В.М. у судовому засіданні 18.12.2023 вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, доповнивши, що згідно наданого міськвиконкомом позивачу листа, комісія була створена у 2008 році, а індивідуальне опалення проведено відповідачем раніше і він звертався до УЖКГ. Звернулись до суду із заявою про закінчення розгляду справи за їх відсутності. У відзиві на позов в редакції від 04.10.2022 відповідач [PERSON] зазначив, що після придбання у власність на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2004 квартири за адресою: [ADDRESS] , ніяких договорів з позивачем про надання житлово-комунальних послуг (забезпечення тепловою енергією) не укладав і вказаною тепловою енергією не користується, бо з жовтня 2006 року користується автономним опаленням, що підтверджується робочим проектом з додатками до нього. Про діюче автономне опалення в його квартирі відомо позивачеві, оскільки ним неодноразово в КПТМ «Криворіжтепломережа» надавались на їх вимогу письмові пояснення. Останні в 2015, 2018 роках, в яких зазначалися причини несплати за теплопостачання. При цьому позивачем пропущено позовну давність, наслідки пропуску якої просить застосувати до вказаних вимог. Просить відмовити у задоволенні вимог повністю. У відповіді на відзив у редакції від 18.10.2022 представником позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначено, що відповідачем не надано до суду належних доказів щодо встановлення ним системи автономного опалення. Згідно вказаного витягу з протоколу для розробки проекту індивідуального опалення необхідно отримати технічні умови в управлінні ЖКГ виконкому міськради, ВАТ «Криворіжгаз», КП «Криворіжтепломережа», КП «Кривбасводоканал». Проект узгодити з вищевказаними підприємствами, які видати технічні умови. Відповідач зобов`язаний був отримати технічні умови та погодження КПТМ «Криворіжтепломережа», але не звертався за отриманням. При цьому відповідачем не дотримано порядку відключення помешкання від мереж теплопостачання, оскільки згідно копії технічних умов йому слід було виконати ряд умов та по завершенню робіт він не звернувся до УЖКГ для складання акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж теплопостачання. Самовільне ж відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. При цьому відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані послуги. Стосовно строків позовної давності, то позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] 27.01.2020, ухвалою суду справа була направлена за підсудністю до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, де ухвалою суду від 15.06.2021 залишено без розгляду. Тому просить задовольнити вимоги у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судом встановлено\~та не\~оспорюється учасниками\~процесу,\~що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2004 року, є власником\~житлового приміщенняза адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з централізованого опалення та теплової енергії, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), чинними на момент виникнення правовідносин (втрата чинності з 01.05.2022). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил). Згідно пункту 21 Правил, у разі\~відсутності у\~квартирі (будинку\~садибного типу)\~та на\~вводах у\~багатоквартирний будинок\~засобів обліку\~води і\~теплової енергії\~плата за\~надані послуги\~справляється згідно\~з установленими\~нормативами (нормами)\~споживання: з\~централізованого постачання\~холодної та\~гарячої води\~і водовідведення\~-\~з розрахунку\~на одну\~особу та\~на ведення\~особистого підсобного\~господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~наданим до\~суду розрахунком,\~сума боргу\~по [ADDRESS] за період з 01.09.2004 по 01.02.2022 становить у сумі 82\~808,81 грн. (а.с. 9-11). Стосовно доводів відповідача про відсутність між сторонами укладеного договору та встановлення у його помешканні індивідуального опалення. Так, відповідно до положень частини четвертої статті 319\~ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322\~ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до статті 13\~цього Законом\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною першою статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності\~договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та від 23 листопада 2022 року у справі № 761/43664/18 (провадження № 61-20630св 21). Крім того, у якості доказів на підтвердження правомірності проведення індивідуального опалення, відповідачем надано до суду копії: робочого проекту автономного опалення, витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення УЖКГ міста від 09.08.2006, акту прийому в експлуатацію газифікованого об`єкта ПАТ «Криворіжгаз», техпаспорта на житло. Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до\~Закону України «Про теплопостачання»\~схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268\~до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів. Згідно з пунктом 1.2 Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Відповідно до пункту 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. У пунктах 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання. Судом установлено, що у матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири [ADDRESS] від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією, що підтверджується також відповіддю Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (а.с. 145) та не спростовано [PERSON] у судовому засіданні. Відтак, процедура відключення від мереж централізованого опалення квартири відповідача була проведена ним самовільно, з порушенням передбаченого законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 761/43664/18 (провадження № 61-20630св 21). Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності. Так, період боргу, заявлений до стягнення, з 01.09.2004 по 01.02.2022, до суду позивач звернувся 17 червня 2022 року, останній платіж у лютому 2007 року. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. До суду в якості переривання позивачем строку позовної давності надано витяги із сайту Судової влади та копію ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Із поданих письмових доказів не вбачається факт звернення позивача до відповідача саме з приводу боргу по [ADDRESS] у заявлений період, а тому суд не може прийняти вказані докази як підтвердження переривання позивачем строку позовної давності. Разом з\~тим суд зазначає про те, що 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 1236\~від 09\~грудня 2020\~року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX, розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року. Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені. Початок дії карантину на усій території України 12 березня 2020 року, закінчення карантину 01 липня 2023 року. Таким чином, виходячи з викладеного, підлягає стягненню заборгованість за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2022 року, що становить суму 49\~645,93 грн. (82\~808,81 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) 33162,88 грн. (сума боргу станом на березень 2017 року). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність часткових підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~481,00 грн. сплачений при подачі позову до суду та заяви про видачу судового наказу, яку суд вважає можливим задовольнити частково виходячи з пропорційності вимог: 49\~645,93 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~481,00 грн. (сума судового збору, сплаченого позивачем)/ 82\~808,81 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1\~487,42 грн..

Outcome: approved