Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник Пащук А.І. , 10.10.2023 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 12.06.2021, зареєстрований в реєстрі за №89008, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 52287,50 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС» кошти в сумі 7583,06 грн., як безпідставно набуті, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач від приватного виконавця дізнався про те, що арештовані його кошти у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису №89008 від 12.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В., шляхом отримання копії такого напису та постанови про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №0688855299 від 25.07.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС», у простій письмовій формі без відповідного підпису. Зазначив, що від відповідача не отримував жодних листів вимог, в тому числі щодо стягнення заборгованості в безспірному порядку, також не отримував жодного розрахунку щодо суми заборгованості та самого виконавчого напису. Згідно виконавчого напису загальна сума, що підлягає стягненню, становить 52287,50 грн. Вважає, що нотаріус повинен був при вчиненні виконавчого напису перевірити безспірність заборгованості та умови кредитного договору. Разом з тим, зауважив, що нотаріусу відповідач представив документи, що вказують на те, що заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою. Також, всупереч пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, відповідач не надав нотаріусу виписки по кредитному рахунку, як основного документу, який би міг підтверджувати суму заборгованості, та оригіналу договору, в тому числі нотаріально посвідченого. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 12.06.2021 в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору укладеного в простій письмовій формі. Зазначив, що відповідач позбавлений можливості стягувати з позивача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, оскільки у даному випадку Товариство має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. На даний час в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] стягнуто 7583,06 грн. Таким чином, оскільки правова підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача у сумі 7583,06 грн., внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, тому, вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому в натурі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.10.2023 матеріали вказаної цивільної справи передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.11.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. подано до суду письмові пояснення, в яких повідомила, що в неї на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП [NUMBER] з виконання виконавчого напису №89008, вчиненого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №0688855299 від 25.07.2019 за період з 04.06.2021 по 09.06.2021 в сумі 51287,50 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1000 грн. Згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова про відкриття провадження у вказаній справі від 20.11.2023 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. є відповідачем. Покликаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 14.08.2019 у справі №519/77/18, просить визнати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. неналежним відповідачем у вказаній справі, та залучити її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача. 29.11.2023 представником позивача - адвокатом Пащуком А.І. подано клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, зазначив, що позов підтримує та просить такий задоволити. Також долучив до матеріалів справи документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та просить стягнути такі з відповідача в розмірі 4000 грн. Представник відповідача ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином судом повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяву про відкладення судового засідання чи про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом подати відзив на позовну заяву. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, просить здійснювати розгляд справи без її участі. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань від такої на адресу суду не надходило. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. У зв`язку з наведеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.07.2019 між ТзОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0688855299 відповідно до умов якого, Товариство надало позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язався отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами. Діючий ліміт (сума) кредиту - 20000 грн. 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №89008 про звернення стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №0688855299 від 25.07.2019 за період з 04.06.2021 по 09.06.2021 на суму 51287,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 46287,50 грн.; а також плата за вчинення виконавчого напису в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 52287,50 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. 23.08.2021 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого напису №89008, вчиненого 12.06.2021 та розпочато процедуру примусового виконання. Щодо вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц (провадження №61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З копії зазначеного оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом, зокрема, на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, в зазначеній частині втратила чинність 22.02.2017 з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову №662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З наведеного вбачається, що вчиняючи 12.06.2021 виконавчий напис №89008 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Окрім цього, всупереч наведеним вище нормам, стороною відповідача ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» не надано суду докази, які свідчать про безспірність заборгованості боржника [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилається, як на підставу своєї позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини в цій частині, відтак слід визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №89008 приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 12.06.2021. Щодо вимоги позивача про стягнення з ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. у виконавчому провадженні [NUMBER] винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує у Національному університеті «Львівська політехніка». Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. на адвокатський запит №70805 від 22.09.2023 вбачається, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] з [PERSON] на користь ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» стягнуто 7583,06 грн. За змістом статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володiння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За таких обставин, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №89008 від 12.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» набуло кошти від позивача, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням такого виконавчого напису. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28.01.2020 в справі № 910/16664/18, від 06.03.2019 в справі № 910/1531/18. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку про те, що позовна вимога [PERSON] до ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 7583,06 грн. за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню, оскільки правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Також, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.08.2019 у справі №519/77/18, відповідно до якого відповідачем у даній категорії справ є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на приватного виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же приватний виконавець може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Разом з тим, як наведено вище, саме до компетенції позивача входить питання визначення осіб до яких пред`являються відповідні вимоги. В свою чергу, позивач в ході судового розгляду клопотань про виключення приватного виконавця з кола відповідачів не заявляв, чим, у силу положень ст.51 ЦПК України, фактично не дав можливості вирішити вказане питання під час розгляду справи по суті. Таким чином, оскільки у даній справі приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. фактично є неналежним відповідачем, тому судові витрати підлягають до стягнення з ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС». Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із доданих до позовної заяви матеріалів встановлено, що між позивачем [PERSON] (клієнт) та Адвокатським бюро «АРТЕМА ПАЩУКА» (бюро) в особі керуючого бюро Пащука А.І. 25.06.2021 укладено договір про надання правової допомоги №062501/21. Згідно п.3.1 вказаного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремим додатком до договору, який є невід`ємною частиною цього договору та набуває чинності з дня підписання сторонами. Відповідно до п.1 Додатку до договору про надання правової допомоги №062501/21 від 25.06.2021, за надання правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги клієнт виплачує бюро гонорар в сумі 4000 грн. На виконання п.1 Додатку до договору про надання правової допомоги №062501/21 від 25.06.2021 позивачем [PERSON] було сплачено гонорар адвокату у розмірі 4000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3328623339.1 від 27.11.2023. Також, на виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, представником позивача долучено до позовної заяви акт виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору про надання правової допомоги №062501/21 від 25.06.2021 у цивільній справі №465/8036/23. Враховуючи наведене, у зв`язку з задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ТзОВ «ДОРІ ФІНАНС» в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved