Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 23.12.2021 звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В поданій до суду позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою [ADDRESS] , яка виникла за період з 01.03.2017 по 30.11.2021 в розмірі 56911,64 грн, інфляційні втрати та 3 % річних. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2021 в даній справі було відкрито провадження. Відповідачем [PERSON] 03.02.2022 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що на думку відповідача позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду. Не погоджується з вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань. Також відповідач вказувала, що нею сплачено частково суму боргу, про що надала до суду квитанції на оплату. В задоволенні позовних вимог просила повністю відмовити. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24.05.2023 справу прийнято до провадження суду. Сторони зверталися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач КП «Харківські теплові мережі» в період з 01.03.2017 по 30.11.2021 надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, на час звернення позивача до суду з позовом існувала заборгованість вказаний період в розмірі 56911,64 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач покладені як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості заявлені позивачем обґрунтовано. Також судом встановлено, що вже після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем було здійснено часткову оплату боргу (а.с.19-22) у зв`язку з чим сума боргу зменшилася. Позивач скористався своїм правом та 22.11.2023 звернувся до суду з заявою, в якій зменшив розмір позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням боргу та просив суд стягнути заборгованість за період з 01.12.2017 по 30.11.2021 в сумі 18982,53 грн, 1947,20 3 % річних та 4787,38 грн інфляційних втрат. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом 23.12.2021 та просить стягнути з відповідача заборгованості за отримані послуги за період з 01.03.2017. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем [PERSON] періодично сплачувалися суми як за поточні періоди, так і здійснювалася оплата заборгованості, що свідчить про визнання відповідачем боргу. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК\~України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст.\~7\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК\~України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання, які отримані за адресою: [ADDRESS] за період по 30.11.2021 в розмірі 18982 грн 53 коп., інфляційні втрати в сумі 4787,38 грн, 3 % річних в сумі 1947,20 грн, всього 25717 грн 11 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. Понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з задоволенням позовних вимог не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved