Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить скасувати заборону (арешт) на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження № І 1925046 від 27.04.2005) яка винесена на підставі Постанови Звенигородської ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005 року стосовно гр. [PERSON] . Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис (реєстраційний номер обтяження № 1925046 від 27.04.2005) стосовно гр. [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що в жовтні 2023 року ним гр. [PERSON] було встановлено, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на його майно встановлено заборону на все нерухоме майно. В реєстрі до 2013 року зареєстровано заборону (реєстраційний номер обтяження № 1925046 від 27.04.2005) на все нерухоме майно на підставі Постанови Звенигородської ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005 року на ім`я [PERSON] , ідентифікаційний номер відсутній), вказана адреса: [ADDRESS] . 25 жовтня 2023 року, він звернувся до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із запитом відносно зняття арешту (заборони) згідно виконавчого провадження Постанова Звенигородської ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005. Листом № 46259 від 25.10.2023 за підписом начальника Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), його було повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження за 2005 рік про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на виконанні не перебували. В архіві Звенигородської державної нотаріальної контори, Постанова Звенигородської! ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005 на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер відсутній), не збереглась. Крім того, не можливо з`ясувати, чи була така Постанова Звенигородської ДВС, винесена відносно саме нього, враховуючи відсутність ідентифікації, як по коду так і по даті народження. Таким чином на даний час на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідачам Звенигородському відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Звенигородській нотаріальній конторі було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, однак, відповідач відзив до суду на позов не надали, про причини неподання суду відзиву не повідомили, зустрічного позову не пред`являли, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2023 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав та просив його задоволити. Звідувач Першої черкаської держнотконторм, в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори Л.В.Шалденнко звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі нотаріальної контори. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідачу на адресу зазначену в позовній заяві було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, яку представник відповідача отрима, що підтверджується реєстром отримання від 16.11.2023 року. Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікування оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи та про визначений строк для надання відзиву на позов. Представник Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що вреєстрі до 2013 року зареєстровано заборону (реєстраційний номер обтяження № 1925046 від 27.04.2005) на все нерухоме майно на підставі Постанови Звенигородської ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005 року на ім`я [PERSON] , ідентифікаційний номер відсутній), вказана адреса: [ADDRESS] . 25 жовтня 2023 року, [PERSON] звернувся до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із запитом відносно зняття арешту (заборони) згідно виконавчого провадження Постанова Звенигородської ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005. Листом № 46259 від 25.10.2023 за підписом начальника Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Ковбасюка О.Ю. було повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження за 2005 рік про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на виконанні не перебували. В архіві Звенигородської державної нотаріальної контори, Постанова Звенигородської! ДВС № АМ 596250 від 22.03.2005 на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер відсутній), не збереглась. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. У зв`язку з тим, що встановити підставу накладення заборони неможливо, адже документи, за яким виникла підстава щодо зазначеної заборони відсутні, вказане обтяження підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 року №1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Розподіл судових витрат між сторонами. Суд вирішує порядок розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, проте оскільки позивач не просив суд стягувати судовий збір з відповідача, останній слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved