Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

16.05.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 50000 грн., а також 5271,58 грн. інфляційних втрат та 1228,77 грн. три відсотки річних. В обґрунтування вимог вказував, що 22.07.2022 року він позичив для [PERSON] гроші в сумі 50000 грн., котрі перерахував з власного банківського рахунку на рахунок відповідача, які останній зобов`язався повернути до 25.07.2022 року, про що ним було написано відповідну розписку. Однак, у вказаний термін відповідач свого зобов`язання не виконав та від сплати боргу в добровільному порядку ухиляється, тому він змушений звернутися з цього приводу до суду. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 року вбачається, що дана цивільна справа була розподілена судді Ківерцівському районному суду Волинської області. Ухвалою судді зазначеного суду від 17.05.2023 року справу передано за підсудністю Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області, котрий на підставі ухвали від 19.06.2023 року передав за підсудністю на розгляд Полонського районного суду. Згідно ухвали судді 24.07.2023 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання та за адресою вказаною позивачем судом направлено копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, однак згідно відміток відділення Укрпошти від 23.11 та 24.11.2023 року адресат відсутній за вказаними адресами, у зв`язку з чим конверти із вкладеннями повернуто суду, але згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, за зареєстрованою адресою місця проживання вважається врученим. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 22.07.2022 сторони уклали між собою договір позики, згідно якого [PERSON] передав для [PERSON] 50000 грн., що стверджується даними платіжної інструкції № P24AP24A77633186D01154 від 22.07.2022. Відповідач зобов`язався повернути до 25.07.2022 57000 грн., що стверджується даними розписки, однак такий обов`язок ним не виконано. Відтак, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача 56500,35 грн., з яких 50000 грн. боргу за договором позики, 5271,58 грн. інфляційних втрат за період з 22.07.2022 по 16.05.2023, 1228,77 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 22.07.2023 по 16.05.2023, а також судові витрати. Вирішуючи спір, суд виходить із наступного. За змістом положень статтей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.3 ч.1\~ст.208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем у позику грошових коштів у сумі 50000 грн. від позивача. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Згідно зі\~ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про повернення позивачу грошових коштів за договором позики (розпискою) від 22.07.2022, тому вимога про стягнення 50000 грн. заборгованості є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Вимоги про стягнення з [PERSON] за період з 22.07.2022 року по 16.05.2023 інфляційних втрат в розмірі 5271,58 грн. та 1228,77 грн. трьох процентів річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що строк повернення позики закінчився 25.07.2022, а не 22.07.2022, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, тому стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми зобов`язання згідно ч.2\~ст.625 ЦК України\~саме за період з 26.07.2022 по 16.05.2023. Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, 3 % річних розраховуються з урахуванням основного боргу у розмірі 50000 грн. поділеного на 100% помноженого на 3%, поділеного на 365 (днів у році) помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 26.07.2022 по 16.05.2023 (дата звернення до суду з позовом). Відтак, стягненню підлягає 1212,33 грн. (50000 грн. : 100% х 3% : 365 х 295 днів) 3% річних від основного боргу за вказаний вище період. Разом з тим, ч.2\~ст.625 ЦК України\~також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до таблиці індексів інфляції, починаючи з серпня 2022 року по квітень 2023 року сукупний індекс інфляції становить 1,10543169 = ІІс (101,10 : 100) х (101,90 : 100) х (102,50 : 100) х (100,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) х (101,50 : 100) х (100,20 : 100). Отже, 50000 грн. х 1,10543169 - 50000 = 5271,58 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення в загальній сумі 56483,91 грн. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви через систему «Електронний суд» сплачено 858,88 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3107313572.1 від 19.07.2023. Оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 858,62 грн. (56483,91 грн. становить 99,97 % від 56500,35 грн.; 99,97 % від 858,88 грн. становить 858,62 грн.).

Outcome: partial