Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до завідувача відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , завідувача дитячим дошкільним закладом «Рябінка» Сидорук В.В., директора Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області Уварової О.І., заступника директора Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області Полятикіної Г.О., психолога Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між ними та їх зятем [PERSON] протягом тривалого часу склалися неприязні відносини на ґрунті того, що він має деспотичний, схильний до садизму характер, якій він періодично демонструє їх доньці, а саме б`є дочку в присутності малолітніх дітей (їхніх онучок) [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. Старшій онуці Альоні з 2016 року, було заборонено спілкуватися з дідусем та бабусею. Вони мали можливість бачитись з онукою тільки під час відвідування її у дитячому садочку «Рябінка» в м.Гірник, який вона відвідувала до травня 2017 року. Дівчинку вони відвідували 1-2 рази на місяць під час прогулянок на дитячому майданчику. Спілкування з дитиною в такому форматі тривало з квітня 2016 року по листопад 2016 року. У співробітників дитячого садочку «Рябінка» ніяких претензій з цього приводу не виникало позивачі ніяким чином не порушували розпорядок учбово-виховного закладу та учбовий процес. Під час чергового садистського побиття їхньої дочки на очах у дітей (в листопаді 2016 року) онучка зателефонували їм, плакала та просила забрати її та сестру. Дідусь [PERSON] негайно виїхав до місця проживання сім`ї дочки, але зять його в будинок не пустив. На наступний день дитину в дитячий садок не привели. Через деякий час, навідавши онучку у дитячому садочку, позивачі дізналися від дитини шокуючи подробиці чергового знущання [PERSON] над їхньою донькою, після чого ними було написано заяву в Службу у справах дітей про насилля в сім`ї. Через декілька днів в дитячому садочку їхньою дочкою було написано заяву, яка забороняє позивачам бачитися з дівчинкою на території дитячого садочку. Позивачі впевнені, що заяву їхня дочка написала під психологічним впливом [PERSON] із загрозою фізичною розправою. Побачитися та поспілкуватися з дочкою [PERSON] не давав можливості ні їм, ні Службі по справам дітей, ні комісії по справам неповнолітніх дітей, ні працівникам системи охорони здоров`я. Вступивши у змову з завідуючою дитячого садочку «Рябінка» [PERSON] , [PERSON] повністю ізолював їхню онучку від спілкування з ними. Завідуюча дитячого садочку «Рябінка» [PERSON] намагалася обмовити позивачів, заявивши у Службу у справах дітей, що нею отримана інформація від батька дівчинки про те, що нібито позивачі намагалися вкрасти дитину з дитячого садочку, при цьому [PERSON] , як керівник дитячого дошкільного закладу, ні опитала, ні позивачів, ні вихователів дитячого садочку, ні дитину з цього приводу. Крім того, [PERSON] , усіма можливими методами, користуючись своїм службовим становищем, грубо та цинічно, порушуючи їх права, як дідуся та бабусі та права неповнолітньої дитини, намагалася перешкоджати їхньому спілкуванню з онучкою. Позивачі неодноразово зверталися зі скаргами на неправомірну поведінку [PERSON] в Селидівський міський відділ освіти до завідуючої відділення [PERSON] та заступника Селидівського міського голови Передрий Я.Е. Ніяких заходів у відношенні [PERSON] з боку керівництва Селидівського відділу освіти прийнято не було. Позивачам було заявлено, що ними повинно бути надано рішення суду, яким дозволено їм спілкуватися з онучкою. Внаслідок такої «педагогічної» поведінки керівництва міського відділу освіти в особі [PERSON] , а також заступника дитячого садочку «Рябінка» [PERSON] , їхня онучка [PERSON] виявилася повністю ізольованою від дідуся та бабусі на період з листопада 2016 року по травень 2017 року. У травні 2017 року Селидівським міським судом Донецької області було ухвалено рішення з приводу того, що ніхто не має права порушувати права позивачів, як дідуся та бабусі у спілкуванні та участі у вихованні їх онучок, але керівництво міського відділу освіти інтерпретувало рішення на свій розсуд та позивачам було заявлено, що вони не мають права бачитися з онучкою на території учбово-виховного закладу. У вересні 2017 року онучка [PERSON] пішла до школи у перший клас та позивачі приїхали до шкоди № 18 м.Гірник привітати дівчинку, у приміщені школи зустріли батька дівчинки, який побачивши їх схопив дівчинку і потягнув її по коридору, замкнувся у класі та почав викликати поліцію, кричав у трубку, що його замкнули насильно у класі, позбавили свободи та здійснюють психологічний вплив на нього. Коли прибув наряд поліції [PERSON] відчинив двері та надав показання, при цьому держав дочку за плечі і шию. Позивачі не мали можливості підійти та поспілкуватися з онучкою. Заступник директора по учбово-виховній роботі ЗШ № 18 м.Гірник [PERSON] , не вникнувши в суть ситуації, що сталася, почала переконувати позивачів, що нібито батьки мають пріоритетне право вирішувати спілкуватися дитині з дідусем та бабусею чи ні. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12.05.2017 року та Апеляційних судів Донецької області від 25.07.2017 року та 30.08.2017 року, які позивачу надали керівництву школи для [PERSON] не були достатнім аргументом та вона заявила, що у разі якщо позивачі ще раз з`являться до школи, вона викликає поліцію. Наступного разу позивачі приїхали до школи 16 жовтня 2017 року для того, щоб привітати онучку з днем народження, при цьому заздалегідь поставили до відома Службу по правам дітей Селидівської міської ради, міський відділ освіти в особі [PERSON] , запропонували бути присутніми при їх зустрічі співробітників Селидівського відділу поліції. Приїхавши до школи, дитину в школі вони не застали, керівництво школи повідомило їх, що дівчинка школу не відвідує з 13 жовтня, батьки повідомили, що вона захворіла. [PERSON] знову намагалася спілкуватися з позивачами в агресивній формі. Співробітник Селидівського ВП [PERSON] , яка була свідком даної розмови, роз`яснила [PERSON] неправомірність її поведінки як посадової особи та поставила її до відома про можливі правові наслідки такої поведінки. Крім того, з`ясувалося, що у дитячій поліклініці м.Гірник довідку про хворобу дитини видали незаконно, оскільки лікаря педіатра на робочому місці в період з 13.10.2017 року по 16.10.2017 року не було, лікар сам знаходився на лікарняному. Довідка видавалась та закривалась без огляду дівчинки медичною сестрою на прийомі. Позивачі вважають, що зроблено це було для того, щоб у цей період ізолювати дівчинку від бабусі та дідуся та не надати їм можливості привітати онучку з днем народження, завдавши їй психологічну травму. В цей же день позивачі разом з директором школи [PERSON] та співробітником Селидівського ВП Романовою А.В. виїхали по місцю проживання [PERSON] , якій не надав їм можливості побачитись та поспілкуватися з дитиною. 19 жовтня на території школи № 18 позивачам вдалося побачитися та поспілкуватися з онучкою. Вони побачили дитину в найтяжчому психологічному стані, яка боялася підійти до них, було зрозуміло, що їй заборонено навіть розмовляти з ними. Після спілкування з ними, онучка обняла їх та розплакалася. Позивачі її привітали з днем народження, віддали подарунок та покинули територію школи. Після цього, адвокатом Верченко О.А., яка представляла інтереси [PERSON] , була подана скарга до Департаменту освіти та науки Донецької області з наклепницькою інформацією щодо відвідування позивачами онучки на території школи та сама адвокат з`явилась в учбовий заклад з вимогою не допускати побачень позивачів з дитиною для того, щоб повністю ізолювати дитину від них. 18 грудня 2017 року заздалегідь поставив до відома начальника Служби по правам дітей Селидівської міської ради [PERSON] , а також начальника по справам неповнолітніх дітей Селидівського ВП [PERSON] , вони приїхали до школи № 18 м.Гірник подарувати онучці подарунок до дня Святого Миколая. До них вийшла завідуюча школи [PERSON] , яка сказала, що забороняє позивачам бачитися з онучкою. Після чого, до школи прийшов [PERSON] та забрав дитину з класу, порушуючи учбовий процес. При цьому [PERSON] вела себе спокійно, ніяких питань [PERSON] не задавала. Крім того, повернула подарунок, якій вони подарили онучці на день народження, відмовляючись пояснити яким чином він опинився у неї. В цей же день позивачами було написано заяву в Селидівський ВП з приводу даного інциденту з проханням надати правову оцінку діям [PERSON] та [PERSON] . Однак, на наступний день їм повідомили, що [PERSON] , після того, як позивачі залишили школу, зателефонувала на «102» та викликала співробітників поліції та повідомила їм неправдиву інформацію щодо приїзду позивачів до школи. Зокрема, нею було повідомлено, що позивачі з`явились до школи всупереч рішенню суду, яке дозволяє їм зустрічатися з дитиною тільки в суботу та неділю, що позивачі своєю поведінкою зривають навчальний процес… Позивачі звернулись до заступника міського голови Селидівського виконавчого комітету Передрій Я.Е. зі скаргою на протиправні дії співробітників Селидівського відділу освіти. В ході розгляду скарги посадові особи прийшли до висновку, що співробітники Селидівського відділу освіти не мали права перешкоджати позивачам у спілкуванні з онучкою на час перерви(не порушуючи учбовий процес) та, враховуючи те, що [PERSON] не виконує рішення судів, єдиною можливістю для позивачів побачитись з онучкою було на території школи. Батько дитини [PERSON] , застосовуючи до дитини методи психологічного впливу, ізолюючи дитину від позивачів та надаючи дитині неправдиву, лякаючу інформацію, намагається домогтися того, щоб дитина сама відмовилася від спілкування з позивачами, а співробітники Селидівського відділу освіти самоусунулися від виконання своїх прямих службових обов`язків. Позивачі звернулись зі скаргою на неправомірні дії співробітників Селидівського відділу освіти в Департамент освіти та науки Донецької області, однак ніяких дисциплінарних заходів відносно співробітників Селидівського відділу освіти прийнято не було. 19 січня 2018 року [PERSON] разом з начальником Служби по правам дітей при Селидівському міському виконавчому комітеті [PERSON] відвідали школу № 18 м.Гірник для того щоб зустрітися та поспілкуватися з онучкою(на перерві, не порушуючи учбовий процес). Дитина при зустрічі відмовилася спілкуватися, була вкрай налякана. Після цього вони не стали навідувати онучку. В рамках досудового розслідування у відношенні [PERSON] , [PERSON] за ст..382 КК України слідчим СВ Селидівського ВП Приймак Е.П. було проведено допит дитини з притягненням незалежного дитячого експерта-психолога в присутності співробітників Служби по правам дітей та представника співробітника відділу поліції по правам неповнолітніх дітей. В порушення всіх процесуальних норм, [PERSON] , [PERSON] разом зі своїм адвокатом [PERSON] з`явились на допит разом з психологом ЗШ № 18 м.Гірник [PERSON] , яка є заінтересованою особою, не має повноважень та кваліфікації виступати в ролі експерта-психолога. При кінці допиту [PERSON] , не надавши ніяких результатів обстеження дитини, ніяк не аргументувала свої висновки та в присутності онучки заявила, що вона вважає, що спілкування онучки з позивачами наносить дитині непоправиму шкоду її здоров`ю. Крім того, [PERSON] озвучувала події, свідком яких вона не була. Отже, викладала слідчому завідомо неправдиву інформацію. Позивачі вважають, що невиконання співробітниками Селидівського міського відділу освіти своїх службових обов`язків з охорони життя та здоров`я неповнолітньої дитини призвело до того, що їхня онука в даний момент знаходиться в тяжкому психологічному стані. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , користуючись своїм службовим становищем, застосовуючи самоуправство, відмовляючись виконувати свої службові обов`язки з охорони життя та здоров`я неповнолітньої дитини, ізолюючі дитину від спілкування з дідусем та бабусею, ігноруючи та інтерпретуючі рішення Селидівського міського суду від 12.05.2017 року та Апеляційних судів Донецької області від 25.07.2017 року та 30.08.2017 року, своїми неправомірними діями, які кваліфікуються за ст..364 ч.1, 356, 382 ч.2, 137 ч.1, 383 ч.1 КК України, травмували психіку неповнолітньої [PERSON] , 2010 року народження, та нанесли позивачам, як дідусю та бабусі моральну шкоду своїми неправомірними діями (грубо порушуючи як їх права, так і права неповнолітньої дитини), яку вони оцінюють у 10\~000 грн. У зв`язку з чим просили стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень та судові витрати. Заяви та клопотання сторін. 25.06.2019 року позивачі подали заяву про усунення недоліків та уточнили позовну заяву, в якій просять притягнути до відповідальності співробітників Селидівського відділу освіти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за неправомірні дії, що призвели до порушення неконституційних прав [PERSON] та [PERSON] , а також їхньої онуки [PERSON] , 2010 року; стягнути сукупно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду, завдану їх неправомірними діями стосовно [PERSON] та [PERSON] , що призвело до порушення прав у розмірі 10\~000 грн. кожному з позивачів. Судові витрати покласти на відповідачів. 04.09.2020 року позивачі уточнили позовну заяву та просять визнати неправомірними дії посадових осіб: завідувача відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , завідувача дитячим дошкільним закладом «Рябінка» [PERSON] , директора Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , заступника директора Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , психолога Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] та стягнути моральну шкоду солідарно по 10\~000 гривень з кожного на користь [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. на користь [PERSON] та [PERSON] 26.11.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] надали відповідь на відзив представника відділу освіти Селидівської міської ради, в якій зазначили, що вважають даний відзив не відповідає вимогам п.3 ст.178 ЦПК України та поданий з порушенням встановлених судом строків. Щодо не визнання представником відповідача позову зазначили, що відповідно до ЗУ «Про заподіяння та протидію домашньому насильству» [PERSON] повинна була доповісти у Службу по правам дітей та у підрозділ по ділам неповнолітніх дітей Національної поліції про інцидент, який стався. Дитина розповіла в присутності виховательки в садочку про скандал між батьками зі знущаннями та побоями. На свято до садочку дитину не привели, тому, що вона була покарана за те, що подзвонила дідусеві та попросила її забрати. Відповідно до ст..258 СК України дід і баба мають право на самозахист онуків; звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних онуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на то повноважень. Саме тому, після цієї події позивачі звернулись з заявами про домашнє насилля стосовно їхньої доньки та онучок до Служби по правам дітей, поліції та до [PERSON] з проханням обстежити штатним психологом емоційний стан їхньої онучки. Однак їх заява була проігнорована. [PERSON] , вступивши у зговір з їхнім зятем [PERSON] , створила усі умови для того, щоб за бажанням зятя ізолювати дитину повністю, посилаючись на заяву батьків, перестала їх пускати поспілкуватися з дитиною, вимагала від них рішення суду, яке дозволить їм спілкуватися з дитиною. Крім того, [PERSON] вигадала про якесь «викрадення», тим самим вчиняючи злочин, який кваліфікується ст..383 п.2 КК України, а саме: завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Зазначений факт не має жодного підтвердження. А те, що [PERSON] без з`ясування обставин, проведення дій, які повинні були зроблені у подібній ситуації, повідомила Службу по правам дітей позивачі розцінюють як спробу їх оббрехати, принизити, завдавши їм ще більше душевних страждань, як спробу звинуватити їх у вчиненні тяжкого злочину та спробу вигородити себе і ввести суд в оману. Весь цей час позивачі не мали можливості навіть побачити дитину, що звичайно мало дуже негативний вплив на їх емоційний стан. Також страждала дитина, оскільки вона бажала їх бачити і це підтверджують вихователі дитячого садочку. Стосовно твердження відповідачів, що рішення суду не стосується днів, коли триває учбовий процес, позивачі вважають абсурдним, оскільки в рішенні і не повинно було визначатись коли та на якій перерві вони можуть поспілкуватися з онучкою на території школи, скільки разів на тиждень. Законом закріплене право діда та баби на спілкування та участь у вихованні онуків і трактування діючих законів на особистий розсуд будь-кого в залежності від їхніх особистих потреб не допустиме. Також неправомірними вважають посилання адміністрації ЗОШ № 18 м.Гірник, завідувача дитячого садочку «Рябінка» м.Гірник та адміністрації Селидівського відділу освіти на заяви батьків із забороною зустрічатися з онукою, оскільки жодною нормою закону не передбачено, що заява батьків є перешкодою бабусі та дідусю спілкуватися з онуками, отже зазначене право закріплене чинним законом. Селидівський міський суд Донецької області, а також Апеляційний та Касаційний суди підтвердили право позивачів на безперешкодне спілкування з онуками, яке закріплене Конституцією України, Сімейним кодексом та іншими законодавчими документами, а Апеляційний суд навіть прокоментував, що «…свідчення щодо того, що дідусь та бабуся не допускались до зустрічей з онукою по заяві батьків свідчать про те, що чиняться перепони у спілкуванні», що не законно. Позивачі вважають, що не маючи рішення суду про заборону їм спілкуватися з онуками на свій розсуд, порушуючи вимоги ст.257 СК України, відповідачі свідомо порушували закон та права позивачів, позбавивши їх можливості спілкування з онучкою, вчиняючи неправомірні дії, що полягають у перешкоджанні у спілкуванні з дівчинкою, які безумовно спричинили їм душевні страждання. Крім того, [PERSON] взяла на себе відповідальність озвучити, що «вони взагалі по Сімейному кодексу не працюють, цей документ до них не має ніякого відношення…», чим показала свою некомпетентність, необізнаність та відсутність неупередженості, займаючи посаду директора ЗОШ № 18 м.Гірник. Щодо неправомірності дій заступника директора ЗОШ № 18 [PERSON] зазначили, що ця людина відразу зайняла позицію презирства до них, грубо розмовляла з ними, умовляла відмовитися від спілкування з онучкою, мотивуючи тим, що вона психолог з 35-річним стажем і вона краще знає, як треба. Погрожувала позивачам, що якщо вони ще прийдуть до шкоди, вона викличе поліцію. У подальшому, [PERSON] , після того як позивачі прийшли до школи поспілкуватися з онучкою на перерві за попередньою домовленістю зі Службою по правам дітей, начальником відділу освіти [PERSON] , відділом поліції м.Селидового, спочатку викликала батька [PERSON] до школи, який забрав дівчинку посеред уроку. В даному випадку порушення учбового процесу завідуючу [PERSON] взагалі не цікавило. А після того, як позивачі покинули територію школи, не вчиняючи ніяких протиправних дій, [PERSON] подзвонивши на «102», заявила, що позивачі прийшли до школи та порушували учбовий процес, начебто вели себе агресивно, що не відповідає дійсності. Крім того, [PERSON] повернула їм подарунок, який вони раніше подарували онучці на день народження і який чомусь опинився у [PERSON] . Також, позивачі вважають, що службове розслідування, на яке у відзиві посилається відповідач, якщо і було проведено, то було формальним, для «відписки». Вищевказане оцінюють як зговір працівників відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області, а оскільки ЗОШ №18 м.Гірник підпорядкована Селидівському відділу освіти, тож вважають, що [PERSON] свідомо намагалась виправдати своїх підопічних, тим самим вчиняючи по відношенню до них неправомірні дії, наполягаючи на тому, що вони позивачі не мають права спілкуватися з онучкою на перерві між уроками, не порушуючи учбового процесу, всіляко чинити опір для спілкування з онучкою. Тож твердження відповідачів про те, що Гірницька ЗОШ № 18 опинилась втягнутою в міжособисті конфлікти між позивачами та батьками дівчинки не відповідає дійсності, так як співробітники відділу освіти, перевищуючи свої службові повноваження, самоуправствуючи та відкрито пособничали забаганкам [PERSON] , забувши про інтереси дитини, переслідуючи свої меркантильні інтереси, порушили немайнові права позивачів та права дитини, чим однозначно нанесли їм та онучці моральну шкоду. Щодо неправомірності дій психолога [PERSON] зазначили, що психолог [PERSON] не мала повноважень приймати участь у допиті малолітньої дитини в рамках досудового розслідування за ст..382 КК України, про що вона була проінформована заздалегідь, але вона на власний розсуд явилася в Селидівський відділ поліції разом з сім`єю [PERSON] ,( що вказує на власну заінтересованість даної особи) з інформацією, що нібито вже проведено обстеження дитини, яке вона провела як приватна особа на прохання батька дитини(не маючи при цьому ліцензії на приватну діяльність). Ніяких доказів, що обстеження дійсно проводилося представлено не було, крім абсолютно безграмотного «висновку», який не витримує ніякої критики. Крім того, [PERSON] дозволила собі коментувати в присутності онучки, що «спілкування з ними наносить дитині шкоду», тим самим порушила професійну етику та елементарні правила поведінки, принижуючи позивачів в очах онучки, залякуючи її, нав`язуючи дитині негативне сприйняття бабусі та дідуся. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначили, що недостовірна інформацію щодо них була поширена шляхом подання заяви у правоохоронні органи у письмовому вигляді, а також подання завідомо недостовірної інформації у Службу по правам дітей у телефонному режимі, в якій викладені факти начебто їх протиправних дій. Зазначена ц цих заявах інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Інформація, викладена в заяві відповідача [PERSON] у Селидівський відділ поліції, усне повідомлення [PERSON] , а також інформація щодо психологічного обстеження онучки, мають негативний характер, оскільки повідомляють про порушення позивачами вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що на переконання позивачів, порушує їх немайнові права та стосується конкретних фактів, обов`язок доказування достовірності яких покладається на відповідачів. Безперечно, що поширення окресленої інформації, а також порушення прав позивачів на спілкування з онучкою, які чиняться з боку відповідачів, порушують їх немайнові права на честь, гідність та репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачів до них(які не зважають навіть на стан їхнього здоров`я), що в свою чергу впливає на зниження цінності їх осіб приниження їх гідності. Також, поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку їх осіб в очах оточуючих, порушивши їх честь та гідність. Зважаючи на вищевикладене, позивачі вважають, що своїми протиправними діями, направленими на порушення їх законних прав та поширенням недостовірної інформації щодо вчинення позивачами грубого порушення чинного законодавства, відповідачі завдали шкоду їх немайновим інтересам, порушивши їх гідність честь та репутацію, яку вони оцінюють у 10\~000 грн. кожному з позивачів. Просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 04.09.2020 року позивачі надали повторно відповідь на відзив, в якому виклали аналогічні пояснення зазначеним у відповіді на відзив від 26.11.2019 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просять розглянути справі у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності та відзив до позовної заяви, в якому зазначено, що [PERSON] діяла відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у зв`язку з надходженням інформації про спроби викрадення, для подальшого з`ясування обставин, повідомила одразу службу у справах дітей. Тобто, вчинила дії спрямовані на запобігання та протидію домашньому насильству, покладені на неї законодавством. Про право на звернення до суду у ситуації, що склалася, [PERSON] фактично попередила [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, законодавчо закріплено право на спілкування баби та діда з онуками та участі у їх вихованні та відповідно обов`язок батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року встановлено спосіб участі у спілкуванні шляхом встановлення зустрічей [PERSON] , [PERSON] із старшою онукою 2 рази на місяць (субота-неділя) з ночівлею, раз на рік санаторно-курортний відпочинок з метою оздоровлення у літку протягом 10 днів. Освітній процес в Гірницькій загальноосвітній школі № 18 Селидівської міської ради Донецької області тримає з понеділка по п`ятницю. Тобто, дні коли триває освітній процес у закладі, не визначені рішенням суду для спілкування позивачів з онукою. Так, працівники Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області, закладу дошкільної освіти «Рябінка» діяли в межах законодавчих актів та згідно встановленого в рішенні. Відділ освіти Селидівської міської ради реагував на численні скарги [PERSON] , [PERSON] відносно директора Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] , заступника директора Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області Політикіної Г.О. було проведене службове розслідування(наказ відділу освіти № 4 від 04.01.2018 «Про проведення службового розслідування») та було з`ясовано, що неправомірних дій адміністрація школи не вчиняла. А отже, Гірницька загальноосвітня школа № 18 Селидівської міської ради Донецької області опинилася втягнутою в міжособистісний конфлікт між позивачем та батьками онуки. Однак вирішення сімейних конфліктів не належить до компетенції закладу освіти. Щодо неправомірності дій психолога закладу дошкільної освіти «Рябінка» [PERSON] при залученні її до процесу допиту в межах досудового розслідування по справі відносно сім`ї [PERSON] , зазначила, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Тому, якщо і мали місце порушення під час проведення допиту, це питання повинно бути вирішуватись в порядку КПК України слідчим суддею. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачам у зв`язку з невиконанням службових повноважень з охорони життя і здоров`я дитини, невиконанням рішення Селидівський міський суд Донецької області по справі від 12 травня 2017 року зазначила, що [PERSON] та [PERSON] у позовній заяві не обґрунтовують в чому саме полягають моральні страждання, не надано суду жодних доказів на підтвердження спричинення їм відповідачами моральних страждань чи переживань внаслідок дій. Лише наведені обставини справи, ситуації, які виникали при чергових відвідуваннях закладів позивачами. Безпідставними є твердження позивачів, що саме відповідачами вчиняються перешкоди у реалізації права на виховання та спілкування з онукою. Оскільки працівниками закладів освіти виконувались приписи законодавства та рішення по справі від 12 травня 2017 року. Позивачами не надано підтвердження втрат немайнового характеру, які зазнали позивачі внаслідок моральних страждань, доказів на спричинення саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральних страждань. Вважають надуманими аргументи з приводу факторів ризику для дитини. Позивачі своїми діями навмисно порушують, визначений судом графік спілкування з онукою, не усвідомлюючи, що самостійно провокують виникнення зазначених в позові ситуацій. Хоча [PERSON] , [PERSON] можуть самостійно вирішити стосунки з батьками дитини та не влаштовувати суперечки при зустрічах з дитиною, не з`ясовувати стосунки в її присутності, налаштовувати її один проти одного, травмуючи дитячу психіку, оскільки дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляцій між батьками та їх родичами. З вищевикладеного очевидно, що немає причинного зв`язку між діями відповідачів та наслідками, які зазначають позивачі. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивачами не доведено характер, глибину, зазнаваних душевних страждань, чисельність та тривалість негативних наслідків. Вважають, що позивачами не доведений факт заподіяння моральних страждань з боку відповідачів та самої вини відповідачів, а тому не вбачають підстав для задоволення позовних вимог. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. 22.08.2023 року відповідач заступник директора Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області Полятикіної Г.О. надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнає. 22.08.2023 року відповідач завідувач дитячого дошкільного закладу «Рябінка» Сидорук В.В., надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнає. 14.12.2023 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Косенок О.М. надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги не визнають в повному обсязі та просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначили, що в позові не зазначено які саме норми закону порушено відповідачами, та на підставі якого закону відповідачі повинні нести відповідальність. В своїй діяльності відповідачі керувалися спеціальним законодавством, яке регулює їх діяльність та посадовими інструкціями. Порядок участі позивачів у вихованні онуки та порядок зустрічей встановлений рішенням суду за результатами розгляду судового спору між відповідачами та батьками дитини. В судовому рішенні будь-яких обов`язків, щодо забезпечення зустрічей позивачів з онукою на відповідачів не покладалось. Будь-яких претензій до відповідачів з боку батьків дівчини не пред`являлось. Таким чином вимоги викладені в позові є безпідставні та необґрунтовані. Відповідач - [PERSON] , яка в спірний період займала посаду завідувача відділу освіти Селидівської міської ради Донецької області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своїх заперечень пояснила, що безпосередньо з позивачами у неї конфліктів не було. [PERSON] неодноразово зверталась до неї, після чого вона телефонувала в заклад освіти та з`ясовувала обставини. Рішенням суду не накладено будь-якого обов`язку ні до відділу освіти, ні на заклади освіти. Кожний заклад має свою автономію і ніхто не може втручатися в навчальний процес. Режим закладу освіти встановлює сам заклад, і ніхто не може втручатися. Навіть перерва і прогулянка у заході освіти передбачені режимом освітнього процесу. Ні вона, ні її колеги з закладу освіти не заперечували проти зустрічей позивачів з онучкою. Законом України «Про освіту» передбачено, що учасниками освітнього процессу є працівники, добувачі освіти та батьки. Так, бабуся з дідусем повинні брати участь у вихованні онуків, але не втручатися в освітній процес. Батьки мають бути впевнені, що з їхньою дитиною в закладі освіти нічого не станеться. В позові викладені ті обставини, які не відповідають дійсності. Щодо того, що вона вступила в зговір з батьками дитини, вона заперечує, оскільки особисто не знайома з батьками дитини. Крім того, у позові [PERSON] посилається на нормативні акти, які втратили чинність. Батьки дитини постійно відвідували заклад освіти в належні години. Всі звернення [PERSON] залишились без реагування. Відповідач - заступник директора Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області Полятикіна Г.О. в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що в своїй роботі вона керується багатьма нормативними документами, які стосуються навчально-виховного процесу, це ЗУ «Про освіту», ЗУ «Про загальну середню освіту», «Новий стандарт освіти» та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно «Державного Стандарту» сім`я є першою основою розвитку дитини і батьки або люди, які їх замінюють, несуть повністю відповідальність за розвиток дитини. Не було замічено, що батьки дитини не цікавилися діяльністю дитини, навпаки, під час загальних заходів у закладі, батьки приймали активну участь, завжди цікавляться розвитком дитини, жодного разу не перебували в стані алкогольного сп`яніння в закладі освіти, також не було помічено з боку батьків агресивної поведінки до працівників освіти; завжди доброзичливо ставляться, дослухуються до рекомендацій, які надавалися закладом. Щодо заяви позивача про те, що вона вступила в зговір з батьком дитини, зазначила, що вона не відповідає дійсності, оскільки з батьками дитини вона майже не спілкувалася, тому, що по-перше з батьками спілкується класний керівник. Крім того, зазначила, що організація навчального процесу на початку вересня це дуже складний період. Вона побачила позивачів у коридорі, коли вони дуже гучно розмовляли між собою на очах інших батьків та дітей. Від класного керівника вона дізналася, що батько дитини чомусь ховався з дитиною від [PERSON] . Щоб ніхто не бачив, вона завела і батька, і бабусю з дідусем в методичний кабінет, де вони розпочали розмову. Розмова тривала з 10.30 до 15.10. Отже стільки часу забрала [PERSON] у керівників навчального закладу. [PERSON] та батько дитини викликали поліцію, після чого приїхали працівники поліції і вони розбиралися. Вона вважає, що це і є зривом освітнього процесу, тому, що і вона, і директорка повинні були займатися організацією освітнього процесу, а займалися особистими питаннями цієї сім`ї. На той момент в закладі було майже 300 учнів і в кожного учня мінімум по 2-3 бабусі та дідуся, і якщо б вони кожному приділяли увагу, то основні свої обов`язки виконувати не було б часу. А [PERSON] завжди приходила і чомусь не йшла до класу, а йшла до адміністрації. У грудні 2019 році у школі побили вікна і вона з цього приводу викликали поліцію до школи. В цей час прийшла [PERSON] і чомусь не зайшла до навчального закладу, а через наших працівників почала викликати адміністрацію до школи. [PERSON] зайшла в її кабінет, діти були в той час на уроці. Вона не знає, яким чином тоді прийшов зять [PERSON] і забрав дитину, вона батьків не викликала. Вважає, що [PERSON] зривала навчальний процес, оскільки батько через годину, півтори написав пояснення і пішов, а [PERSON] ще залишалася. Вона особисто спілкувалася з дитиною та запитувала чи хоче вона спілкуватися з бабусею та дідусем, але дитина нічого не відповідала. Відповідач - психолог Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Заперечувала проти заяви позивача та зазначила, що вона працює психологом Гірницької загальноосвітньої школи №18 Селидівської міської ради Донецької області. В кінці травня 2018 року за запитом батька дитини [PERSON] , була проведена консультація з дитиною. При опитані дитини в поліції, вона була присутньою за викликом слідчого чи адвоката. Згідно своїх прав і обов`язків вона має право представляти інтереси неповнолітньої особи при опитані в поліції та часто приймає участь в таких діях. В поліції вона надала письмову інформацію про те, як була проведена консультація з дитиною. Коли дитина почала плакати, то в присутності дитини вона сказала, що таке ж саме було на консультації. Дитина таким же чином себе вела. Зазначила, що вона має 24 роки стажу роботи, вищу категорію, працює в рамках практичного психолога та має право проводити тільки корекційно-розвиваючу роботу з дітьми. Психотерапевтичну роботу вона не проводить, хоча в неї є сертифікат, але це не входить до її обов`язків. Тому ніяких порушень з її боку не було. Відповідач - завідувач дитячим дошкільним закладом «Рябінка» Сидорук В.В. в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що вона діяла в рамках законодавства. Зустрічі на території дитячого закладу заборонені у зв`язку з заявою батьків дитини, в якій прописано, що вони забороняють зустрічатися з дитиною на території дитячого закладу. Згідно ст..8 ЗУ «Про дошкільну освіту» батьки, або особи, які їх замінюють несуть відповідальність перед суспільством і державою у вихованні та навчанні дітей. Оскільки батьки дитини не позбавленні батьківських прав, а бабуся не є опікуном дитини, вона не є учасником освітнього процесу у сфері дошкільної освіти, перелік яких зазначено у ст.27 ЗУ «Про дошкільну освіту». Згідно ст.28 ЗУ «Про дошкільну освіту» права дитини у сфері дошкільної освіти визначені\~Конституцією України,\~Законом України\~"Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В режимі дня дошкільного закладу не передбачено зустрічі з родичами, але короткочасні зустрічі позивачів з онукою були. Батько розказав їй, що дитина дома розповіла, що бабуся під час останньої зустрічі пропонувала їй піти з нею. Бабуся дитини стверджувала, що дитина в своїй родині підвергається насиллю, розповідала, що тато бив маму і все це здійснювалось на очах дітей. Але на тілі дитини ніколи не було замічено подряпин чи сінців. Те, що над дитиною не було насилля було видно з поведінки дівчинки, вона реагувала на тата дуже добре, бігла на зустріч йому, коли він приходив її забирати. Було видно, що дитина любить і батька і матір. Так, що психологічного насилля вона також не помічала. У разі виявлення насилля в сім`ї вони сповіщають і Службу у справах дітей, і поліцію, і відділ освіти. Але, оскільки насилля не було виявлено, а це все сказано тільки зі слів позивача, тому ніякі дії не приймалися. Вона не втручалася у відносини родичів, але завжди діяла в інтересах дитини, тому чітко дотримувалася законодавства. Відповідач - директор Гірницької загальноосвітньої школи № 18 Селидівської міської ради Донецької області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що вона та працівники Гірницької загальноосвітньої школи № 18 діяли в рамках законодавства. Статтею 55 ЗУ «Про освіту» передбачено права та\~обов`язки батьків\~здобувачів освіти. Батьки здобувачів освіти мають право зокрема захищати відповідно до законодавства права та законні інтереси здобувачів освіти. Протягом навчального процесу батьки та інші родичі до школи не заходять. Родини [PERSON] та [PERSON] втягнули навчальний заклад у вирішення свого конфлікту, тому, що 05.09.2017 року, коли бабуся дитини вперше з`явилась до школи провідати дитину, вони зустрілися на порозі школи з батьками дитини та сталася суперечка, які слухали всі батьки цього класу. Батько завів дитину до кабінету. Після чого, заступник директора [PERSON] разом зі [PERSON] , [PERSON] і дитиною зайшли в методичний кабінет, що вирішити це питання. Представники обох родин почали викликати поліцію. В цей же день до неї прийшла адвокат [PERSON] та в усній формі попередила, що батьки категорично проти, щоб бабуся з дідусем зустрічалися з онукою на території школи. Після того, 17.10.2017 року [PERSON] приїздила разом з представником поліції [PERSON] привітати дівчинку з днем народження, але дитини в цей день у школі не було, про що було повідомлено бабуся та дідуся. Також їх було попереджено, що їм в усній формі адвокатом [PERSON] Верченко О. заборонено про зустрічі бабусі з онукою та вона запропонувала бабусі проїхати додому, де проживає родина [PERSON] і провідати дитину там, освідчитись, що дитина перебуває на лікарняному. Вони поїхали додому родини [PERSON] , в присутності представника поліції [PERSON] , було виявлено, що родини [PERSON] вдома не було. Вони поспілкувалися із сусідкою родини [PERSON] , яка сказала, що дитини вдома немає. Потім під`їхав батько [PERSON] , з яким вони поспілкувалися біля воріт та він сказав, що він не заперечує проти зустрічей бабусі з онукою, але щоб ці зустрічі відбувалися не на території школи, що про домовленість зустрічей вони будуть вирішувати у телефонному режимі. Наступного разу, 23.10.2017 року бабуся з дідусем знову прийшли до школи привітати онучку. Були безпосередньо у неї в кабінеті і вони спілкувалися з цього приводу. На пропозицію поспілкуватися з бабусею та дідусем, дівчинка відмовилася. Це вже був початок другого уроку, дівчинка не дала згоди. [PERSON] наполягала на тому, що вона хоче особисто почути відмову дівчинки. На свій розсуд, вона попросила дитину вийти з класної кімнати та біля класної кімнати бабуся поспілкувалася з дитиною та вручила їй подарунок. Дівчинка відразу заперечувала проти цього спілкування, але бабуся її пригорнула до себе та вони спілкувалися протягом 5 хвилин. Після цієї зустрічі дівчинка зайшла до класної кімнати, поставила подарунок на останню парту і більше до цього подарунку вона жодного разу не доторкнулася. В кінці дня прийшов батько забирати дитину, попередив адміністрацію школи про те, що були порушені його вимоги, які забороняли бабусі бачитися з дитиною на території школи і що він буде скаржитися на це. Щодо подарунку, то на пропозицію його забрати, батьком було запропоновано або викинути його на сміття або віддати малозабезпеченій родині. Після цього надійшла скарга батьків дитини, в якій вони скаржилися на порушення вимог батьків та ними була написана заява про те, що вони забороняють зустрічатися та спілкуватися з їхньою дочкою на території навчального закладу будь-кого із родичів з обох боків. Після заяви батьків, [PERSON] подала заяву на неї та [PERSON] до поліції. 21.12.2017 року їх викликали до поліції для надання пояснень. 22.12.2017 [PERSON] була в школі, щоб привітати дитину. Спілкування відбувалося на ганку школи. 19.01.2018 року [PERSON] приїжджала з представником Служби у справах дітей [PERSON] привітати дівчинку з [PERSON] та чекали дівчинку в приміщенні коридору. Дівчинка, коли побачила бабусю, почала переживати. Коли бабуся разом із [PERSON] зайшли до класу, дівчинка почала плакати. Після того бабуся сказала, що більше до школи вона приїздити не буде. Адміністрація школи позивачам ніяких перешкод не чинила, бабуся сама побачила реакцію дівчинки, яка почала плакати. Чому саме дівчинка почала плакати, через те, що до неї приїхала бабуся чи через те, що вона не хотіла зустрічатися, вона не знає. Більше [PERSON] до них не зверталася. Тому провини закладу та адміністрації немає. Вважає, що це родинні стосунки, які повинні вирішуватися за межами навчального закладу. Щодо дій психолога школи, яка була присутньою про опрошенні дівчинки в поліції зазначила, що психолог, як соціальний педагог має 0,5 ставки психолога та 0,5 ставки соціального педагога, зобов`язана бути присутньою при допиті будь-кого із учасників освітнього процесу. Третя особа представник Служби у справах дітей Селидівської міської ради Сузіна Л.О. в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді начальника Служби у справах дітей Селидівської міської ради. Позовні вимоги не визнає з наступних підстав. На час відвідування дитина [PERSON] шкільного учбового закладу, вже було дійсне рішення суду від 12.05.2017 року, яке набрало законної сили. Ця справа їй відома з вересня 2016 року, коли до неї звернулася бабуся дитини [PERSON] і повідомила про те, що в родині її доньки відбувається психологічне насилля над дитиною, написала заяву, що батьки дитини перешкоджають їй зустрічатися з онукою та просила розглянути питання про доцільність зустрічей. Органом опіки та піклування Гірницької міської ради розглядалося це питання та надано висновок від 15.10.2016 року. Щодо неправомірності посадових осіб, їй фактично невідомо, тому, що інформація, яка була надана бабусею, вони з`ясували та встановили, що відповідно дитини ніякого насилля не відбувалося, не надано ніяких доказів. Все це було тільки зі слів бабусі. Коли Орган опіки та піклування з`ясовував це повідомлення щодо насильства, було встановлено, що ніяких скарг та повідомлень відносно цієї родини не надходило. При спілкуванні з сусідами, які підтвердили, що родина проживає, ніяких скарг не було, факт стосовно насилля в сім`ї теж не підтвердився. Також цей факт з`ясовувала і поліція Селидівського відділу та Мар`їнська поліція, але факт насилля в сім`ї не підтвердився. Тобто, звинувачення посадових осіб Селидівської міської ради, що не прийняли заходів щодо захисту дитини, яка постраждала від будь-якого насильства це все тільки припущення, документальних доказів не було. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки повинні піклуватися за дитиною. Відповідно до ст.52 ЗУ «Про освіту» учасниками навчального процесу є здобувачі освіти; педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; батьки здобувачів освіти; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти. Тобто, на той період, коли дитина відвідувала шкільний заклад було рішення суду, в якому було прописано, що дні зустрічей бабусі та дідуся встановлено зі старшою онукою два рази на місяць. Отже, на території освітнього закладу зустрічі за рішенням суду не повинні відбуватися. Бабуся з дідусем мають право прийти в перерву поспілкуватися з онукою, але не заважати освітньому процесу. Вона була свідком такого випадку, коли взимку 2017 року бабуся хотіла привітати дитину з днем народження і принесла їй подарунок. Дитина була замкнута. Служба у справах дітей і бабуся завітали до школи, дочекалися перерви, бабуся поспілкувалася з дитиною та вручила подарунок. Не було таких перепон, щоб бабуся не могла цього зробити. Під час розмови дитини з бабусею, дитина була дуже стурбована, взяла мобільний телефон і почала телефонувати батькам. З бабусею вона відмовилася спілкуватися. Служба у справах дітей на це звернуло увагу та написали клопотання до відділу освіти, щоб провели психологічне дослідження дитини, щоб можливо виявити якісь факти насильства з боку батьків. Але відділ освіти відповів, що відповідно до ЗУ «Про психіатрію» таке обстеження проводиться тільки за згодою батьків, а згоду батьки не надали. Також, відділом освіти та школою була надана характеристика про те, що дівчинка почувала себе добре, що в неї високі досягнення у школі, що вона любить своїх батьків, які приїжджають, забирають її зі школи. Про те, що [PERSON] перешкоджала позивачам зустрічам з дитиною, їй відомо зі слів [PERSON] , а також їй про це повідомила начальник відділу освіти Соломахіна, що бабуся скаржиться на те, що завідуюча дитячого садочку перешкоджає бабусі спілкуватися з онукою. Для з`ясування цього факту викликались до Органу опіки та піклування Селидівської міської ради посадові особи та в присутності заступника міського голови Передрій були вислухані завідувач дитячого садка та вихователь, але дані не підтвердились. Орган опіки та піклування Селидівської міської ради та відділ освіти Селидівської міської ради провів роз`яснювальну роботу з працівниками освітніх закладів, що в даному випадку, суперечки між батьками,бабусею та дідусем це суперечки в сім`ї і що втручатися в ці суперечки неможливо. Це є рішення судів, які повинні виконуватися. А працівники освітніх закладів повинні забезпечувати освітній процес. З дівчинкою спілкувалися і працівники Служби у справах дітей та були відсутні факти будь-якого насильства над дитиною. Обвинувачення посадових осіб здійснюється не на фактах, а на припущеннях, і все зі слів. Тому, що не поліція, ні Служба у справах дітей, ні Органи піклування Селидівської міської ради ці факти не підтвердили. Інформації щодо спроби викрадення дитини з боку бабусі, дідуся у Службі у справах дітей також не було. Позаурочний час позивачі зустрічалися з онукою та їм ніхто не перешкоджав, в перерву вони могли спілкуватися. Справа в тому, що дитина відмовилася спілкуватися. Були випадки, коли поліція залучала юстицію, Службу у справах дітей щодо виконання рішень судів та поліцією в присутності позивачів було зафіксовано, що дитина не бажає спілкуватися з бабусею та дідусем. Служба у справах дітей завжди перевіряє інформацію щодо насильства в сім`ї і якщо, вона підтверджується, то повідомляють поліцію та всі належні органи. Будь-яких скарг і повідомлень на батьків не було. Вони проживають на території Мар`їнського району і втручання Служби у справах дітей Селидівської міської ради неможливо, тому що це інша територія. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором кадрового забезпечення відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області. Приблизно у період 2014-2915 року [PERSON] звернулася разом зі своїм чоловіком з приводу того, що його колеги не виконали свої функціональні обов`язки та не надали допомоги позивачам з приводу їх онуки. На той час цим питанням займався він. [PERSON] та [PERSON] розповіли, що в родині їх доньки у відношенні онуки вчинено насильство в сім`ї, але заява про повідомлення в поліцію на той час не надходила. Потім позивачі неодноразово зверталися до поліції з заявами та повідомленнями. Він виїжджав на адресу проживання дочки та онуки позивачів, коли не виконувалося рішення суду, яке давало право бабусі та дідусю бачитися з онукою. Надходили матеріали, які він розглядав, але в навчальні заклади він не виїжджав. Інформація про насильство в сім`ї потрібна підтверджуватися повідомленнями з навчального закладу, сусідів. Ніякої інформації не було. Також, інформації про те, що бабуся та дідусь намагалися викрасти онучку не було. Ніяких консультацій освітнім закладам він не надавав, але розповідав, як вони повинні діяти. Чи були звернення про притягнення до відповідальності співробітників навчальних закладів, він не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює вихователем дошкільного навчального закладу «Рябінка». З [PERSON] та [PERSON] знайома 5 років. Онучка позивачів відвідувала дитячий садок « [INFO] » та між бабусею та дитиною були звичайні відносини. З боку бабусі та дідуся конфліктів вона не бачила. Потім батьки дитини написала заяви, що вони забороняють спілкуватися дитині з бабусею. Її повідомили, що є така заява батьків, вона про це сказала бабусі та дідусю та повідомила, що не може допустити їх до дитини. На неї ніякого тиску з боку керівництва не здійснювалось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2018 році вона займала посаду заступника начальника сектору превенції та як керівник контролювала дії та законність прийняття рішень підпорядкованими особовим складом ювенальної провенції. На той час були постійні виклики органів поліції з боку [PERSON] та [PERSON] на службу «102» та працівники, які були у слідчо-оперативній групі, з`ясовували факти та у подальшому матеріали за даними фактами були списані висновком за відсутністю адміністративного чи кримінального правопорушення. Позивач [PERSON] зверталась до органу внутрішніх справ ювенальної провенції, які підпорядковуються їй. За дорученням начальника відділення поліції Ковальчук А.Ф. вона займалася справою відносно [PERSON] , а саме щодо порушень з боку працівників школи № 18 щодо недопущення [PERSON] до онуки. Згідно з рішенням суду [PERSON] має право відвідувати онуку. При розгляді матеріалів, було виявлено, що перешкоди [PERSON] у спілкуванні з онукою мали місце ще на час, коли онучка відвідувала дитячий садок. Зі слів [PERSON] , вона повідомила адміністрацію школи, що вона приїде до онуки у школу, хотіла подарувати онуці подарунок на день народження, але коли вона разом з [PERSON] приїхали до школи, їм повідомили, що дитини в школі немає, оскільки вона захворіла. При розмові з директором школи, вона вела відеозапис та пояснила, що на підставі рішення суду бабуся має право спілкуватися з онукою і тому перешкоджання бабусі побачитися з дитиною є порушенням. [PERSON] не просила бачитися з онукою під час учбового процесу, а на перерві, не порушуючи учбовий процес. Тобто з боку [PERSON] порушень не було. Директор школи повідомила, що вона розуміє, що є рішення суду, що з їх боку є порушення, але є заява батька дитини, який забороняє [PERSON] бачитись з його донькою [PERSON] . Також, вона розмовляла з психологом школи, яка повідомила, що дитина виховується в нормальній повноцінній сім`ї. При розмові з заступником директора школи, остання категорично заявила, що не буде допускати зустрічей дитини з бабусею, оскільки є заява батька дитини. Вони поїхали до лікарні, але ні в лікарні, ні в школі дитину ніхто не бачив, тому вони разом з [PERSON] , директором школи та психологом поїхали до місця проживання дитини, щоб переконатися, що дитиною все гаразд. Дитину вони так і не побачили, вийшов батько дитини [PERSON] , якій вів себе агресивно в її бік та [PERSON] . Вона почала пояснювати [PERSON] , що вони повинні вирішити це питання між собою, але розмова не вийшла. Вона особисто зверталась до заступника міського голови Передрій, яка викликала до себе начальника Служби у справах дітей [PERSON] та у них була розмова щодо вирішення питання, щоб дирекція школи не заперечувала у виконанні рішення суду та надавала можливість онучці зустрічатися з бабусею під час перерв або після уроків. [PERSON] повідомила, що вони обов`язково приймуть якісь міри та вона доповість про результати. Дане питання вони обговорювали із [PERSON] неодноразово та [PERSON] пояснювала, що вони викликали учасників конфлікту, але вони не з`явились. Вона ніяких документів не складала, тому запропонувала [PERSON] викликати до виконкому дирекцію школи № 18, на якій буде присутня вона та зафіксує проведення бесіди. Протягом року вона займалася цією проблемою у якості заступника начальника провенції, пропонувала Сузіній викликати всіх учасників конфлікту та вирішити це питання, знайти компроміс. Крім того, зазначила, що у кожному учбовому закладі є психолог та, якщо дитина повідомляє, що в її сім`ї є психологічне насилля відносно його чи батьків, працівник учбового закладу повинен був відвезти дитину до психолога та з`ясувати даний факт. Якщо звернулись бабуся та дідусь із повідомленням про насильство в сім`ї, адміністрація школи повинні були звернутися до органів внутрішніх справ з повідомленням щодо можливого насильства в сім`ї. Від представників школи № 18 не було жодної заяви в поліцію з приводу насильства в сім`ї. За результатами перевірки, всі матеріали за зверненнями [PERSON] та [PERSON] були списані за висновком відсутності адміністративного чи кримінального правопорушення. Питання щодо невиконання рішення суду відноситься до компетенції юстиції. З боку посадових осіб відділу освіти ознак кримінального правопорушення не було, але вважає, що вони допускали порушення у тому, що перешкоджали бабусі бачитись з онукою у перерву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 травня 2019 року суддя Владимирська І.М. позовну заяву [PERSON] , [PERSON] залишила без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.07.2019 року суддею Владимирською І.М. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено до підготовчого судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року суддею Владимирською І.М. залучено в якості співвідповідача по цивільній справі відділ освіти Селидівської міської ради Донецької області. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 січня 2020 року Суддею Владимирською І.М. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду донецької області від 14.11.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв зазначену справу до свого провадження, призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без викликом сторін. Ухвалою суду від 04.12.2023 року виправлено описки в ухвалі суду від 14.11.2023 року. Фактичні\~ обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та бабусею і дідусем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно звернення від 01.12.2016 року [PERSON] звернулась до завідуючої дитячого садочку № 26 «Рябінка» [PERSON] , в якому просила надати письмове роз`яснення вимоги рішення не допускати її до зустрічей з онучкою [PERSON] , 2010 року народження, під час прогулянок на території дитячого садочку. Пояснила, що вона та її чоловік [PERSON] не відвідували онучку з квітня 2016 року, іншої можливості для спілкування з онучкою вони не мають. Дитина дуже рада була їх бачити та спілкуватися. Також, просить аргументувати та пояснити, на якій підставі [PERSON] особисто у телефонній розмові прокоментувала своє рішення працівникам Органу опіки та піклування, що вона [PERSON] нібито намагалася викрасти дитину з дитячого садочка. Згідно довідки № 6 від 08.02.2017 року, виданої [PERSON] завідувачем дошкільного навчального закладу № 26 «Рябінка» [PERSON] , онука [PERSON] [PERSON] , 16.10.2010 року не відвідує дошкільний навчальний заклад № 26 «Рябінка» з 02.12.2016 року по теперішній час. Згідно заяви [PERSON] від 14.11.2016 року мати [PERSON] , 2010 року народження, звернулася до завідуючої дитячого садочку № 26 «Рябінка» [PERSON] , якою заборонила бабусі [PERSON] спілкуватися, забирати, зустрічатися з її дочкою на території ДНЗ «Рябінка». Згідно висновку органу опіки та піклування Селидівської міської ради щодо участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків № 283/02-34 від 21.11.2016 року орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним встановлення ступеня участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за попередньою домовленістю з батьками дітей, а саме: дні зустрічей І,ІІІ або ІІ, ІV тижня місяця з ночівлею(субота-неділя); оздоровлення дітей влітку протягом 10 днів. Згідно скарги від 14.03.2017 року [PERSON] звернулась до Селидівського міського голови [PERSON] зі скаргою на неправомірні дії посадової особи, а саме завідуючої дитячого садочку «Рябінка» м.Гірник [PERSON] та просила вжити відповідні заходи у відношенні [PERSON] . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не чинити [PERSON] , [PERSON] перешкоди у спілкуванні з онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; встановлено спосіб участі у спілкуванні з онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а саме: шляхом встановлення зустрічей із старшою онукою [PERSON] , [INFO] , 2 рази на місяць(субота-неділя) з ночівлею, а з молодшою онукою [PERSON] , [INFO] , за попередньою домовленістю, дозволити [PERSON] , [PERSON] раз на рік санаторно-курортний відпочинок разом зі [PERSON] , [INFO] , з метою оздоровлення у літку протягом 10 днів; зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не перешкоджати [PERSON] , [PERSON] спілкуванню з онукою [PERSON] , [INFO] , по телефону. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 червня 2017 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення, повному тексті рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онуками та зобов`язання вчинити певні дії, зазначивши\~\~ вірне прізвище відповідачів « [PERSON] ».Викладено абзац 14 аркушу 3 рішення суду від 12 травня 2017 року в наступній редакції:«Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з онуками у подальшому, то враховуючи ступінь конфліктних відносин сторін, то такий спосіб захисту, на переконання суду, надасть можливість у подальшому уникнути судових спорів з приводу виконання відповідачами даного судового рішення та надасть можливість дисциплінувати сторін при його виконанні.». Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено; рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року залишено без зміни. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено; рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року залишено без змін. Згідно скарги від 25.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії посадової особи завідуючої дитячого садочку «Рябінка» м.Гірник Донецької області [PERSON] . Згідно скарги від 27 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися зі скаргою до Департаменту освіти і науки Донецької ОДА, в якій зазначили, що вони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка навчається в Гірницькій загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 18 Селидівської міської ради Донецької області в першому класі. У них неприязні стосунки з [PERSON] та [PERSON] , які є бабусею та дідусем їхньої дочки. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12.05.2017 року встановлено спосіб участі у спілкуванні з онукою [PERSON] шляхом зустрічей 2 рази на місяць (субота-неділя) з ночівлею. [PERSON] та [PERSON] 05.09.2017 року з`явились до Гірницької загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 18 Селидівської міської ради Донецької області з наміром забрати їх дочку [PERSON] зі школи, але в цей час за донькою приїхав батько. Отже [PERSON] та [PERSON] перешкоджали [PERSON] забрати доньку зі школи, у зв`язку з чим він вимушений був викликати до школи поліцію, до приїзду якої він зміг забрати доньку та покинути приміщення школи. В той же день, за дорученням батьків дитини, адвокат звернулась до директора школи, яка пояснила, що батьки дитини проти, щоб [PERSON] та [PERSON] відвідували їх дочку в школі, оскільки згідно рішення суду вони мають право бачитись з онукою тільки у вихідні дні за попередньою домовленістю з батьками. В жовтні 2017 року завідуюча школи забрала [PERSON] з уроку та влаштувала їй в своєму кабінеті допит, крім того влаштувала зустріч [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] , яка відмовлялась від цієї зустрічі, але директор школи на відмову дочки уваги не звернула та відвела [PERSON] до бабусі з дідусем, які намагались змусити [PERSON] взяти в них дарунок від якого вона категорично відмовилась, у зв`язку з чим подарунок залишився у директора школи. Вважали такі дії директора та завуча школи неправомірними та такими, що потребують негайного втручання. Просили провести перевірку по вищенаведеним фактам та зобов`язати повноважних осіб притягнути до дисциплінарної відповідальності директора та завуча Гірницької загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 18 Селидівської міської ради Донецької області та заборонити директору та завучу Гірницької загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 18 Селидівської міської ради Донецької області влаштовувати зустрічі їх дочки [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] в період навчального процесу та взагалі в Гірницькій загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 18 Селидівської міської ради Донецької області. Згідно заяви від 15.12.2017 року [PERSON] звернулась до начальника Селидівського відділення поліції Покровського ВП в Донецькій області з заявою, в якій просила прийняти заходи у відношенні керівництва навчального закладу № 18 м.Гірник, а саме заступника директора з навчального та виховного процесу [PERSON] з приводу того, що їм, як бабусі та дідусю було заборонено зустрічатися та спілкуватися з онучкою. Вважають, що своїми діями [PERSON] та [PERSON] перевищили свої службові повноваження. Згідно заяви від 21 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до начальника Селидівського міського відділу освіти Соломахіної О.А. з заявою, в якій зазначили, що непрофесійна працівники відділу освіти своєю поведінкою порушують діюче законодавство та завдають шкоду психологічному здоров`ю дитини. Згідно скарги 21.12.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Селидівського міського голови [PERSON] зі скарго. На неправомірні дії посадової особи заступника міського відділу освіти м.Селидове [PERSON] , заступника директора з навчальної та виховної роботи ЗШ № 18 м.Гірник [PERSON] , в якій просили прийняти відповідні заходи відносно [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] , [PERSON] , які 03.01.2018 року звернулися з заявою до начальника Селидівського міського відділу освіти, в якій скаржилися на неправомірні дії працівників Селидівського міського відділу освіти [PERSON] та [PERSON] та просили провести службове розслідування за фактами неправомірних дій директора ЗШ № 12 м.Гірник [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді заступника міського голови Передрій Я.Є. від 12.01.2018 року на звернення [PERSON] , [PERSON] до органу опіки та піклування міської ради повідомлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року [PERSON] , [PERSON] встановлено спосіб участі у спілкуванні малолітніх онучок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом встановлення зустрічей із старшою онукою 2 рази на місяць(субота-неділя) з ночівлею та раз на рік санаторно-курортний відпочинок з метою оздоровлення улітку протягом 10 днів, а з молодшою онукою за попередньою домовленістю. Рішення суду набрало законної сили 25.07.2017 року за ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року. Забезпечення виконання зазначених вище рішень за межами компетенції органу опіки та піклування, відділів та служб міської ради. Згідно відповіді Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації на звернення [PERSON] , [PERSON] від 16.01.2018 року зважаючи на те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, про яких йдеться у зверненні, відповідно до ст..26 Закону України «Про загальну середню освіту», ст.147-1 КЗпП України належить до компетенції органів місцевого самоврядування як засновників та уповноважених для призначення на посаду,

Outcome: dismissed