Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~в якому\~просив стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитом в\~сумі 119\~818,01\~гривень,\~посилаючись на\~те,\~що 25.01.2022 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1002078772401 та видано кредит в сумі 73126 грн. Відповідач не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.05.2023 становить 119818,01 грн, з яких: 73125,79 грн заборгованість за кредитом; 8,54 грн заборгованість процентами; 46683,68 грн заборгованість за комісією. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов за договором, позивач змушений звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. 11 вересня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не згоден з позовними вимогами в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 46683,68 гривень, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам і вимогам законодавства. Представник відповідача зазначив, що на відповідача покладено обов`язок сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Представник позивача, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, не скористався своїм правом подати відповідь на відзив. В позовній заяві позивач просить проводити розгляд справи за відсутності представника Банку за наявними матеріалами справи. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Шерстюк А.О., через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, проти позовної заяви заперечувала та просила суд відмовити в позові повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Згідно з заявою №1002078772401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб який було укладено 25 січня 2022 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитний договір №1002078772401, та видано кредит в сумі 73126 гривень (а.с.2-3). Відповідно до Паспорту споживчого кредиту підписаного від 25.01.2022 року сторони погодили умови кредитування (а.с.4) Згідно з заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування №1002078772401 від 25.01.2022 року та паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума наданого кредиту становить 73 126 гривень 00 копійок. Строк кредитування 36 місяців. Мета отримання кредиту є загальні споживчі цілі. Процентна ставка відсотків річних становить 0,010 % річних. 25 травня 2023 року Банк направив на адресу боржника [PERSON] письмову вимогу (Повідомлення), що станом на 25.05.2023 року в останнього існує заборгованість перед банком у розмірі 119\~818,01 гривень (а.с.13). Отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 1002078772401 на свій рахунок у сумі 73\~126,00 гривень, підтверджується платіжною інструкцією №TR.55460553.56305.13604 від 25 січня 2022 року (а.с.15 на звороті). Зазначеними документами встановлений порядок повернення кредиту, графік платежів та визначено щомісячну суму для повернення кредиту. Відповідно до розрахунку банку, долученими до позовної заяви, станом на 24.05.2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 119 818,01 гривень, з яких: 73 125,79 гривень заборгованість за кредитом; 8,54 гривень заборгованість процентами; 46 683,68 гривень заборгованість за комісією (а.с.16-17). Судом встановлено, що відповідно до заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданої позивачем, передбачено щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 2917,73 грн, додатково зазначено, що зміст даних послуг Банку визначається у ДКБО. Згідно публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Пропозиція), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультацій та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісії за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості (п. 5.7.3 ч. 5 пропозиції). Пунктом 5.7.4 частини 5 пропозиції встановлено, що разова комісія сплачується у дату переказу Споживчого кредиту та розраховується у відсотках від суми Споживчого кредиту, якщо інше не визначено у Заяві на приєднання Договору. При цьому даним пунктом Договору Клієнт уповноважує Банк здійснити переказ суми Разової комісії, визначеної у Заяві на приєднання до Договору на користь Банку (утримати із суми Споживчого кредиту). В той же час, відповідач у своєму відзиві зазначає, що вимога про стягнення з нього заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості порушує норми Законів України «Про захист прав споживачів» та « Про споживче кредитування». На переконання суду, вимога банку щодо стягнення заборгованості за комісією, як складової заборгованості за кредитним договором № 1002078772401 від 25.01.2022 задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Частиною 8 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється покладати на споживача обов`язок з оплати/компенсації витрат на здійснення врегулювання простроченої заборгованості. Витрати на врегулювання простроченої заборгованості, крім оплати зобов`язань за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим статтею 3 цього Закону, здійснюються виключно за рахунок коштів кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, надання консультацій та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. При цьому,\~згідно зі\~статтею 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини\~банку з\~клієнтом регулюються\~законодавством України,\~нормативно-правовими\~актами Національного\~банку України\~та угодами\~(договорами)\~між клієнтом\~та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. З огляду\~на зазначене,\~слід дійти\~висновку,\~що сплата\~позичальником на\~користь банку комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості\~за споживчим\~кредитом є протиправною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.05.2019 по справі № 159/4809/17 з посиланням на постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 в справі № 6-1746цс16 дійшов висновку про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Аналогічна правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 26.03.2021 року в справі № 761/37610/17. Разом з цим, наступного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 в справі № 496/3134/19: «31.29.\~З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за\~надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.\~Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року),\~\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до\~частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, однак з огляду на вищенаведене позовні вимоги АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 73 134,33 гривень, з яких: 73 125,79 гривень заборгованість за кредитом; 8,54 гривень заборгованість за процентами. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в розмірі 1638,04 гривень з розрахунку (позов задоволено частково, а саме: в розмірі 73\~134,33 гривні (61,03%) (2684х61,03%/100).

Outcome: partial