Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом за підписом свого представника адвоката Дашко М.В., згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги\~мотивував тим,\~що рішенням\~Крюківського районного\~суду м.\~Кременчука у\~справі №2-2890/05\~від 21\~жовтня 2005\~року шлюб,\~зареєстрований 30\~квітня 1999\~року відділом\~реєстрації актів\~громадського стану\~Крюківського райвиконкому\~м.\~Кременчука Полтавської\~області за\~актовим записом\~№106\~між ним\~та [PERSON] \~розірвано. Крюківським\~районним судом\~м.\~Кременчука у\~справі №2-2890/05\~встановлено,що сімейні стосунки між ним та [PERSON] фактично припинені з\~листопада 2004\~року.19 серпня 2005 року він, перебуваючи з [PERSON] в шлюбно-розводному процесі з листопада 2004 року (на той момент справа про розірвання між ними шлюбу перебувала на розгляді у Крюківському районному суді м. Кременчука), на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №6063 придбав квартиру [ADDRESS] . З листопада 2004 року подружжя не підтримувало шлюбних відносин, мешкали за різними адресами, а 19.08.2005 позивачем було придбано квартиру за власні кошти. Право власності на квартиру було оформлено за позивачем. Проте, вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки розірвання шлюбу згідно рішення суду відбулось лише 21.10.2005. Спірна квартира була придбана хоч і за час шлюбу, однак за належні позивачу особисті кошти. Під час оформлення у нотаріуса договірних відносин щодо купівлі квартири відповідачка не була присутня, кошти не вносила. У нотарільно посвідченому договорі купілі-продажу квартири вказано, що [PERSON] , як покупцем, повністю сплачено вартість квартири. Крім того, після розірвання шлюбу у 2005 році відповідачка на вищезазначену квартиру не претендувала, не вважала її спільною сумісною власністю та відповідного позову про поділ цієї квартири не подавала. За викладених обставин вважає, що наявні всі підстави для визнання за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , яке надасть йому право на особисте розпорядження вказаною квартирою, в зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2023 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.12.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі. Представник позивача адвокат Дашко М.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить справу розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялась у передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на\~позов,\~заяву та\~будь-яких\~клопотань до\~суду від\~відповідача не\~надходило,\~у зв`язку\~з чим\~суд,\~відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~вирішує справу\~за наявними\~матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, сторони з 30 квітня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області 21 жовтня 2005 року, яке набрало законної сили 02.11.2005 року, було розірвано. За час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 19.08.2005, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. за реєстровим №6063 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9061704 від 25.11.2005, відповідно до якого право власності на квартиру зареєстровано за позивачем [PERSON] в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстрованим номером 11736776 від 25.11.2005. В матеріалах справи наявний технічний паспорт на вищезазначену квартиру, складений Кременчуцьким бюро технічної інвентаризації 02.07.1993, де власником значиться позивач [PERSON] (ідеальна частка 1). Згідно довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук»14.02.2021 за вих.№31/16, позивач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 05.05.2016 та на останнього відкритий особовий рахунок для розрахунків за житлово комунальні послуги, як власника житла. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 ст.\~60\~СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~Цивільного кодексу\~України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 11 лютого 2022 року у справі №504/1126/19 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 22 січня 2020 року у справі № 771/2302/18. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти позивача та в період коли між сторонами фактично були припинені шлюбні відносини, проживали окремо, спільного господарства не вели та в суді перебувала цивільна справа про розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ст. 82 ЦПК України \~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2005 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2005 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбних відносин з листопада 2004 року, проживають окремо. Як встановлено судом спірна квартира [ADDRESS] була придбана позивачем 19 серпня 2005 року, тобто в період коли сторони по справі не підтримували шлюбних відносин, спільного господарства не вели, проживали окремо. Окрім того, як вбачається з договору купівлі продажу квартири від 19.08.2005, в ньому відсутні відомості, що відповідач приймала участь в придбанні спірної квартири, зокрема надавала свою письмову згоду на придбання вищезазначеної квартири чи вносила за неї кошти, або позивач діяв від її імені за довіреністю. Також як вбачається з довідки, виданої Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 24.11.2023 за вих.№6/436/2023, згідно архівних даних суду, в провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у період з листопада 2004 року по 19.10.2023 не перебували та судом не розглядалися справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. З наведених вище доказів вбачається, що квартира [ADDRESS] хоча й була придбана в час перебування сторін у шлюбі, але в період коли сторони шлюбних відносин не підтримували, спільного господарства не вели, проживали окремо, що унеможливлювало фінансову участь відповідача у придбанні квартири, а отже спірна квартира придбана за особисті кошти позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, доказів протилежного суду не надала, та як встановлено судом з часу розірвання між сторонами шлюбу відповідач з позовом про поділ спірної квартири не зверталася, тобто спільною сумісною власністю її не вважала. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що квартира [ADDRESS] , була придбана позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] за його особисті кошти, суд приходить до висновку, що дана квартира є особистою приватною власністю позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved