Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що її мати [PERSON] , яка померла [INFO] проживала в [ADDRESS] та вона була одноосібним власником будинку та головою колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року дане домоволодіння (житловий будинок з належними будівлями та спорудами) належало одноособово [PERSON] на підставі рішення Новоушицької районної ради народних депутатів №154 від 21.09.1989 року та Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16 листопада 1989 року. Інші особи які були зареєстровані та проживали у вказаному домоволодінні не були членами колгоспного двору, не працювали в колгоспі, а тому немає підстав для віднесення даного домогосподарства до суспільної групи колгоспний двір. За життя померла [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно дочкам - [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . Зазначає, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину після смерті матері прийняла в установлений законом строк, відповідач [PERSON] відмовилась від прийнята спадщини на користь позивача, інших спадкоємців немає. Проте у зв`язку із тим, що не виділена частка спадкового майна спадкодавця у колгоспному дворі, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, а тому звернулася до суду. Представник позивача - адвокат Наталюк Н.М. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав (арк. спр. 121). Від відповідача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та визнання позову. У заяві зазначила, що на будинок вона не претендує та не є членом колгоспного двору (арк.спр.90). Від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі представника (арк. спр.88,120). Процесуальні дії у справі 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 17 листопада 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, в підготовчому засіданні оголошено перерву. 06 грудня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою позивача та її представника. 22 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами, батьками яких є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження (арк. спр.19, 85 на звороті). Зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про шлюб (арк. спр.20). Зміна прізвища відповідача з [PERSON] на [PERSON] , а згодом на [PERSON] , підтверджується свідоцтвами про розірвання шлюбу, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища (арк. спр. 21, 22, 25,26). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.спр.115). [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті була зареєстрована дружина - [PERSON] , про що свідчить довідка видана на підставі погосподарських книг (арк. спр. 112,113). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла, шляхом вступу у фактичне управління та розпорядження спадковим майном, [PERSON] , про що свідчить довідка №280, видана старостою села Борсуки, Садове від 15 грудня 2023 року (арк. спр. 113). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (арк.спр.100-102). 08 листопада 2002 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, тобто позивачу та відповідачу, про що свідчить копія заповіту (арк. спр. 23). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. спр. 24). На день смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, про що свідчить довідка №146 від 13 червня 2022 року (арк. спр. 57). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності від 16 листопада 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету про реєстрацію житлових будинків від 21 вересня 1989 року домоволодіння в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (арк.спр.28-29). Житловий будинок в [ADDRESS] , зареєстровано Кам`янець-Подільським бюро технічної інвентаризації 16 листопада 1989 року за №1-1727 за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (арк.спр.49). Вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами становить 96 726 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна (арк.спр.50-54). Даними технічних паспортів підтверджується, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку, сарая, які побудовані у 1984 році (арк. спр. 31-48 ). Даними спадкової справи №136/2022 підтверджується, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні (арк.спр.77-87). За даними оригіналів погосподарських книг, які досліджені в судовому засіданні, в с. Борсуки у господарстві рахуються: -за 1980-1982 роки: голова двору - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , чоловік - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , дочка - [PERSON] (учениця), [INFO] , дочка - [PERSON] , 1976 року народження; -за 1983-1985 роки: голова двору - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , чоловік - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , 1976 року народження; -за 1986-1990 роки: голова двору - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , чоловік - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), [INFO] , дочка - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), вибула 26 серпня 1986 року - повернулась 18 грудня 1986 року, вибула 09 березня 1988 року в Тамбовську область - повернулась 19 липня 1988 року, вибула 07 липня 1990 року в м. Новодністровськ, дочка - [PERSON] , 1976 року народження, зять - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), прибув 25 січня 1988 року, вибув 11 вересня 1988 року в м. Хмельницький, повернувся 19 липня 1988 року, вибув 22 липня 1988 року в м. Новодністровськ, онук - [PERSON] , 1988 року народження, вибув 07 липня 1990 року; -за 1991-1995 роки: голова двору - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), чоловік - [PERSON] (місце роботи колгосп [PERSON] ), дочка - [PERSON] , вибула 27 лютого 1995 року до м. Кам`янець-Подільський. Позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не виділена частка спадкового майна спадкодавця у колгоспному дворі та відсутня належна печатка на правовстановлюючому документі, про що свідчить постанова нотаріуса від 11 липня 2023 року (арк. спр. 55-56). З огляду на викладене виник спір про право власності на майна, в тому числі і в порядку спадкування, та за вказаних обставин позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в іншому (позасудовому) порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Так, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно зі статтею 123 ЦК Української РСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. Стаття 126 ЦК Української РСР передбачала, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до статті 563 ЦК Української РСР, у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13.12.95. Так, Інструкція, зокрема, п. 18, передбачала, що у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. У свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. При цьому відповідно до примітки до цього пункту, колгоспному двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок. У разі смерті голови колгоспного, на ім`я якого був оформлений правовстановлюючий документ щодо будинку (домоволодіння), і належить колгоспному по заяві всіх членів двору, підписи яких на заяві нотаріально засвідчені, може бути видано свідоцтво на ім`я нового голови двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України «Про власність». Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні (ст. 126 ЦК Української РСР) . 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563, якою врегульовано питання спадкування майна колгоспного двору. Водночас у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» зазначено, що згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Суд установив, що спірне будинковолодіння в [ADDRESS] належало до суспільної групи господарств - колгоспний двір, що зокрема підтверджено свідоцтвом про право власності на будинок від 16 листопада 1989 року, а також даними погосподарських книг, згідно яких голова домогосподарства [PERSON] , її чоловік [PERSON] працювали в колгоспі ім. Тімірязєва з 1980 року до 1995 року, також в колгоспі працювала їхня дочка [PERSON] . А тому, доводи представника позивача викладені в позовній заяві стосовно того, що домогосподарство в [ADDRESS] , не відносилось до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки спадкодавець [PERSON] була одноособовим власником домоволодіння, а на момент припинення колгоспного двору (15 квітня 1991 року) усі члені господарства не були членами колгоспу, суд вважає хибними та такими, що не відповідають наявним в матеріалах справи доказам. На момент припинення колгоспного двору його членами були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Водночас відповідач [PERSON] вибула із членів двору 07 липня 1990 року. Проте з досліджених судом погосподарських книг видно, що протягом останніх трьох років до 15 квітня 1991 року, [PERSON] була в членах двору у період з 19 липня 1988 року по 07 липня 1990 року, отже така в силу статті 126 ЦК Української РСР, не втратила право на частку в майні колгоспного двору. Окрім того [PERSON] була членом двору безперервно до 26 серпня 1986 року. Отже, право на майно колгоспного двору мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними - по частині. Натомість суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не набули частку у дворі з огляду на їх нетривале перебуванні у складі двору. Цивільні відносини щодо спадщини по даній справі виникли як до набрання чинності Цивільним кодексом України, зокрема щодо спадщини після смерті [PERSON] , так і після - щодо спадщини після смерті [PERSON] , тому підлягають застосуванню норми і Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI, і норми ЦК України 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до частини першої статті 524, частини першої статті 529, статті 549 ЦК УРСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1262, 1268, 1269, 1278 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. . Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зібрані по справі та безпосередньо дослідженні судом докази свідчать про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на частину житлового будинку, як частку майна у колгоспному дворі, тому його дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала зазначене майно шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, проте свідоцтво про право на спадщину на нього не отримала. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] , в порядку статті 1269 ЦПК України, прийняли доньки - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , шляхом подачі відповідних заяв нотаріусу. Доводи представника позивача стосовно того, що відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] окрім іншого, увійшла успадковану частка житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , та належна [PERSON] частка у майні колгоспного двору, тобто частина вказаного нерухомого майна. Таким чином із врахуванням засади рівності часток кожного спадкоємця, позивач в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] набула права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, оскільки іншу частину успадкувала відповідач [PERSON] . Водночас позивачу також належить право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, як частка у майні колгоспного двору. Отже, за позивачем слід визнати право власності лише на частину вказаного нерухомого майна. Визнання права власності за позивачем на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому суперечить закону. З огляду на викладене судом до уваги не приймається обставина визнання відповідачем [PERSON] позову. Зміна адреси спадкового житлового будинку, зокрема з [ADDRESS] на [ADDRESS] пов`язана із прийняттям 17 липня 2020 року Верховною радою України постанови «Про утворення та ліквідацію районів», а також проведенням в Україні процесу декомунізації. Зазначені факти є загальновідомими та доказуванню, в силу вимог частини третьої статті 82 ЦПК України, не підлягають. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов необхідно задовольнити частково. Водночас, при вирішенні спору, суд, серед іншого, зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушив, не визнав або оспорив його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Позивач у позовній заяві в якості співвідповідачів визначила Новоушицьку селищну раду Хмельницької області та [PERSON] . У ході розгляду справи було встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадщину, крім позивача, прийняла відповідач [PERSON] , а також остання має право на частку у майні колгоспного двору, саме тому [PERSON] є належним відповідачем у справі. Водночас Новоушицька селищна рада Хмельницької області є неналежним відповідачем, а тому у позові до останньої слід відмовити. Розподіл судових витрат Враховуючи заяву представника позивача про віднесення судових витрат на рахунок позивача (арк. спр.121), суд не розподіляє судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору.

Outcome: partial