Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Виклад позиції позивача: Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 року по 23.02.2022 року в сумі 99421грн 40 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем. У відповідача утворилась заборгованість за період з 01.02.2010 року по 23.02.2022 року в сумі 99421 грн 40 коп. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів, а також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 25.05.2023 року провадження по вказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року задоволено позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі", стягнуто солідарно з\~ [PERSON] , [PERSON] , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, в загальному розмірі 99421,40 грн. та судові пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі по 1342 грн з кожного. 15.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд зазначеного заочного рішення, в якій зазначив про застосування строків позовної давності. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 24.11.2023 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, через електронний суд 30.11.2023 року надав клопотання, відповідно до якого просить, у разі застосування судом строку позовної давності, з урахуванням Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину», стягнути заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 року у розмірі 61263 грн 31 коп. 07.12.2023 року відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною з огляду на таке: позивач ніколи не був надавачем послуг, про які йдеться в позові. З моменту придбання житла з подачею теплоносіння та гарячої води виявилися технічні проблеми. Відповідач у письмовому вигляді звертався до позивача з пропозицією укласти двосторонню угоду на постачання опалення і гарячої води, щоб на підставі договору змусити позивача усунути технічні проблеми, відповідь не надійшла; докази позивача вважає нікчемними, які ніяк не доводить надання послуг позивачем; позивачем не надано ліцензії на право вести такий вид діяльності з надання послуг; позивач не надав угоду укладену між надавачем та споживачем на надання цих послуг; позивач не надав кількісних та якісних характеристик наданих послуг, об`єму хімічного складу, температури; позивачем не надано показів лічильних приладів обліку; позивач ігнорує прямі контакти з відповідачем. Відповідач зазначає, що як учасник бойових дій має право на пільги з оплати комунальних послуг. З жовтня 2019 року Держава не виплачувала нараховану пільгу пільговику, а перераховувала пільгову суму на рахунки комунальних служб автоматично без згоди особи яка має право на пільги. 08.12.2023 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» надав додаткові пояснення у справі в яких зазначив, що виплати розрахованої суми пільг здійснюються у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ «Ощадбанк» договору. Пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою. 12.12.2023 року відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надав заяву, в якій зазначив, що з доводами в додатковими пояснення представника позивача не згоден, відзив на позовну заяву підтримує в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час судового засідання були повідомлені належним чином. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Заборгованість відповідача за вказані вище послуги складає за період з 01.02.2010 року по 23.02.2022 року в сумі 99421 грн 40 коп. Оцінка суду. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.02.2010 року по 23.02.2022 року в сумі 99421 грн 40 коп. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Тобто, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.02.2010 року по 30.03.2017 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період 01.02.2010 року по 30.03.2017 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 року, заявлені в межах строку позовної давності. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд доходить висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 року становить 61263 грн 31 коп. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 61263 грн 31 коп. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд назначає, що належних та допустимих доказів на підтвердження сплати та/або перерахунку пільг за послуги з теплопостачання відповідачами не надано. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 61,61%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1653,61 грн. (2684 грн (сума сплаченого судового збору) х 61,61/100) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial