Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Лейбіченко С.В. про встановлення факту, що має юридичне значення (належності правовстановлюючих документів). Заявниця звернулася\~до\~суду\~із заявою\~про\~встановлення\~факту належності\~їй\~документу,\~а\~саме: договору дарування квартири від\~08.10.1996,\~посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Дмитрієвою\~В.В.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№7102. Свою заяву обгрунтовує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування. В цьому договорі неправильно зазначено її ім`я « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Заявниця має намір розпорядитися квартирою, а з огляду на те, що допущено помилку в договорі дарування, яка підлягає виправленню в судовому порядку, то вона змушена звернутися до суду та просити суд встановити факт належності їй договору дарування, який видано на її ім`я, але в якому неправильно зазначено її ім`я. У судове засідання 26.12.2023 заявниця [PERSON] не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити відповідне рішення. Зацікавлена особа приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання 26.12.2023 не з`явилася, направила заяву, відповідно до якої проти задоволення заяви не заперечує та просить суд розглядати справу без її участі. З матеріалів справи вбачається, що ім`я заявниці « [PERSON] », відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Южноукраїнським МВ УМВС України в Миколаївській області 07.11.1997 (а.с.6-7). Відповідно до договору дарування квартири від 08.10.1996,\~посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Дмитрієвою\~В.В. та\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№7102, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартири [ADDRESS] (а.с.16-17). Судом встановлено, що в договорі дарування квартири [ADDRESS] від 08.10.1996,\~посвідченому державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Дмитрієвою\~В.В. та\~зареєстрованому в\~реєстрі за\~№7102, ім`я заявниці зазначено « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Разом з тим у свідоцтві про народження заявниці зазначено, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.12), а відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14) Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення відповідного факту є те, що без його встановлення заявниця не зможе повноцінно реалізовувати свої права щодо розпорядження належним їй нерухомим майном. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявнику для реалізації його прав володіння, користування та розпорядження правом приватної власності. Оскільки відповідний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для захисту прав та інтересів заявниці і для задоволення заяви шляхом встановлення факту належності [PERSON] договору дарування. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved