Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що позивач та відповідачка 20.05.2016 уклали шлюб, про що було видано свідоцтво серія № [NUMBER] від 11.11.2023 (повторно). Від даного шлюбу сторони мають одну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Однак, шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені. Шлюб фактично розпався, причина розпаду протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповаги. На даний час дитина від спільного подружнього життя проживає з позивачем, спору щодо її місця проживання немає. На підставі викладеного просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою та визначити місце проживання неповнолітньої доньки разом з батьком. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 15.11.2023 у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Відповідачка через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи визнання позову відповідачкою, суд, відповідно до правил частини 3 статті 200 ЦПК України\~визнав за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20.05.2016 уклали шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Скелівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний запис №3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії № [NUMBER] від 11.11.2023 (повторно) (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] ,\~ [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] від 13.08.2016 (а.с.11). З довідки, виданої старостою Старостинського округу №2 сіл Скелівка, Глибока, Засадки Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області №474 від 13.11.2023 вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом з неповнолітньої дочкою [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки, виданої виконкомом Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області №1024 від 13.11.2023 вбачається, що [PERSON] (відповідачка у справі) проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1\~статті 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей\~105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 СК України). Згідно із статтею 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до положень статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у пункті 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що позивач бажає визначити місце проживання доньки разом із собою. Таке ж бажання виявила і відповідачка, яка своєю заявою в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та звернула увагу суду, що збирається виїхати працювати за кордон на тривалий термін. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Враховуючи вік дитини, визнання відповідачкою позовних вимог і не заперечення щодо визначення місця проживання доньки з батьком, також її намір працювати за кордоном, суд вважає, що доцільним є визначення місця проживання доньки разом із батьком, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків щодо своїх дітей, узгоджуватиме з положеннями Конвенції прав дитини, рішеннями Європейського суду з прав дитини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України. З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком також підлягають задоволенню.

Outcome: approved