Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими булівлями, що розташований по [ADDRESS] , та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га, кадастровий номер 4825784700:22:019:0006, які зареєстровані на ім`я відповідача, посилаючись на неможливість вирішення спору у добровільному порядку. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримують (вх.№5200/23-вх 18.12.2023). Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги про поділ майна визнає, заперечує проти стягнення судових витрат за надання правничної допомоги у розмірі 4000 грн. (вх.№ЕП4804/23-вх.від 29.11.2023 р.). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ч.1 ст.69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, яке підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час вирішення спору. Судом встановлено, що з 27 березня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2021 року (а.с.5, 6-7). У період шлюбу, 27 липня 2011 року, [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, наданої для його обслуговування, купив житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, надану для його обслуговування, розташованих в [ADDRESS] , які мають наступні характеристики: Житловий будинок літ.А-1 кам`яний, житлова площа:32,50 кв.м., загальна площа 66,80 кв.м. та примикають господарські будівлі: веранда а-1, літня кухня Б-1, гараж В-1, сарай Г-1, вбиральня Д-1, кран №1, хвіртка №2, ворота №3, забор №4, відмостка І; земельна ділянка площею 0,1346 га надана для будівництва та обслоговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 4825784702:22:019:0046 (а.с.8-9). Відповідно до листа відділу у Снігурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 11.11.2020 №0-14-0.35-975/179-20, у зв`язку з виявленою помилкою в Державному земельному кадастрі в кадастровому номері 4825784702:22:019:0046, а саме: невідповідність структурних елементів кадастрового номеру індексній нумерації кадастрової карти, земельній ділянці присвоєно інший кадастровий номер 4825784700:22:019:0006 (а.с.10). Право приватної власності та житловий будинок та земельну ділянку, кадастровий номер 4825784700:22:019:0006, зареєстровано за відповідачем [PERSON] підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року, що підтверджено копією витягу про державну реєстрацію прав №30835126 від 03.08.2011 (а.с.15) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 232677641 від 16.11.2020 (а.с.14). Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого станом на 05 квітня 2011 року КП ММБТІ, в натурі є: житловий будинок А-1, житлова площа: 32,50 кв.м., загальна площа 66,80 кв.м., веранда а-1, літня кухня Б-1, гараж В-1, сарай Г-1, вбиральня Д-1, кран №1, хвіртка №2, ворота №3, забор №4, відмостка І, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-18). Ринкова вартість житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами станом на 30 жовтня 2023 року складає 140 150 грн. Висновок про оцінку майна виконано сертифікованим оцінювачем [PERSON] (а.с.20-21). За даними звіту про експертну грошову оцінку оціночну (ринкову вартість) земельної ділянки для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4825784700:22:019:0006, виконаного оцінювачем [PERSON] , станом на 30 жовтня 2023 року, складає 65 715 грн. (а.с.22-23). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, презюмується законодавством. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач не представив доказів, що житловий будинок та земельну ділянку не було нажито подружжям за час шлюбу та за кошти, що належали йому особисто, позов визнав. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за сторонами (кожним з них) права власності на 1/2 частину спірного майна (ідеальні частки), з позбавленням відповідача права на цілу частку. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд прийшов до наступного. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 25 жовтня 2023 року, додаткової угоди до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 жовтня 2023 року, укладених з адвокатом Козирєвою А.В., квитанція до прибуткового касового ордера від 26.10.2023 р.; акт приймання виконаних робіт від 30 листопада 2023 року, згідно якого надано слідуючі послуги загальною вартістю 4000 грн.: надання консультацій з питань поділу спільного майна подружжя (1 год.) - 500 грн.; ознайомлення з юридичною практикою, законодавстом, складання позову, витрачено 10 год. - 3000 грн.; супровід справи в суді (представництво інтересів позивача в суді) - 500 грн.. Враховуючи складність справи, яку суд розглядав у порядку загального позовного провадження, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, відсутність даних про вжиття сторонами заходів досудового врегулювання спору, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 536,80 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved