Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] та підсистему "Електронний суд" звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, ухваленим у справі № 360/3299/21 було визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо ненарахування та невиплати йому пенсії з 01\~березня 2016 року, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити йому заборгованість з пенсії за період з 01 березня 2016\~року по 31 травня 2021 року. Позивач зазначає про те, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, ухвалене в справі № 360/3299/21, станом на день звернення до суду із цим позовом досі не виконане, заборгованість з пенсії досі залишається невиплаченою, та як зазначає позивач, протиправні дії відповідача щодо тривалої невиплати йому пенсії, а також тривале невиконання рішення суду безумовно спричинило йому моральні страждання, розмір яких останній оцінює в 50 000,00 грн., посилаючись при цьому на знецінення національної валюти, що пов`язано із збройною агресією Російської Федерації проти України. Зазначену суму моральної шкоди позивач просить стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на його користь. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 22 серпня 2023 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти доводів позивача, викладених у позовній заяві, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа (особовий рахунок № [NUMBER] ). Пенсійну справу позивача взято на облік Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області з 01\~серпня 2014\~року. Зазначає, що пенсійні виплати позивача були призупинені з 01\~березня 2014 року на підставі списків пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, за якими надано інформацію Службою безпеки України щодо перевірки обґрунтованості виплати пенсії на підконтрольній території. Відповідач зазначив, що на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року в частині зобов`язання виплати заборгованості, позивачеві було нараховано і виплачено місячний розмір його пенсійного забезпечення за березень 2016 року в розмірі 1\~379,66\~грн., в подальшому, а саме в листопаді 2022 року, грудні 2022 року та в липні 2023 року позивачеві було частково виплачено заборгованість в загальному розмірі 1\~089,50\~грн., решта заборгованості в розмірі 125\~142,79\~грн. була облікована і включена до Переліку боргів внутрішньо переміщених осіб, яка буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. Відсутність коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин. Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправними дій відповідача стосується виключно меж застосування законодавства, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. 24 серпня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково позивач звертав увагу суду на те, що дійсно відповідачем було частково виплачено йому заборгованість в загальному розмірі, який не перевищує навіть 1 % загальної суми боргу, вкотре зазначаючи про невиконання судового рішення, що спричинило йому тяжкі душевні страждання. Ухвалою судді від 17 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків. 03 серпня 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви, надави суду докази, які підтверджують виклад усіх обставин, на які посилається останній в позовній заяві. Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 02 листопада 2010 року є пенсіонером, як особа з інвалідністю, перебував на обліку у Кремінському відділенні ППВП Рубіжанського ОУПФУ Луганської області. Відповідно до розпорядження Рубіжанського ОУПФУ Луганської області позивача знято з обліку з 01 червня 2021\~року, у зв`язку із виїздом до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області. З травня 2021 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа (особовий рахунок №\~ [NUMBER] ). Пенсійну справу позивача взято на облік Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області з 01\~серпня 2014 року. Зазначені обставини установлені рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26\~серпня 2021 року в справі № 360/3299/21 та визнаються сторонами у справі. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, ухваленим у справі № 360/3299/21, позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошових коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо не нарахування та невиплати пенсії з 01\~березня 2016\~року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код ЄДРПОУ 21782461, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м.\~Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) виплатити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована адреса проживання: [ADDRESS] ) заборгованість з пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 травня 2021 року. У решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати позивачеві пенсії за один місяць і вирішено питання стосовно судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили 28 вересня 2021 року. Судом установлено, що виконавчі листи, видані на виконання вищезазначеного рішення суду були звернуті позивачем, як стягувачем, до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) (ВП № 67647424). Окремими постановами головного державного виконавця від 23 грудня 2021 року та від 21 січня 2022 року, ухваленими в рамках виконавчого провадження № 67647424, боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області було притягнуто до відповідальності за невиконання рішення суду в порядку ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" з накладенням штрафів на користь держави в розмірі 5 100,00 грн. та 10 200,00 грн. відповідно. У лютому 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надсилались вимога виконавця. Відповідно до листа Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 4887-5241/Д-02/8-1200/21 від 14\~грудня 2021 року, наданого суду в засвідченій представником позивача копії, [PERSON] повідомлено про те, що рішення суду у межах виплати пенсії за один місяць звернуто до негайного виконання та виплачено пенсію за один місяць (березень 2016\~року) в жовтні 2021\~року в сумі 1 379,66 грн. Повідомлено, що пенсійні кошти за період з 01 квітня 2016\~року по 31 травня 2021 року обліковано в Головному управлінн Пенсійного фонду України в Луганській області та виплата буде здійснюватись відповідно до вимог Постанови 1165. Листами Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1184-678/Д-05/8-1200/23 від 27 лютого 2023 року, та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0501-8/4145 від 01 березня 2023 року, було повідомлено [PERSON] про те, що пенсійні виплати за минулі періоди, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводитимуться отримувачем за кожною окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету на відповідний рік. Виплата заборгованість перед [PERSON] буде здійснюватися після надходження фінансування, як повідомлено про те, що було частково проведено виплати в межах наявного фінансового ресурсу. Відповідно до довідки про доходи пенсіонера № 3127/05-16 від 03 серпня 2023\~року, виданої [PERSON] та наданої відповідачем до відзиву на позовну заяву, розмір нарахованого позивачеві пенсійного забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 31\~травня 2021 року склав 127\~611,95\~грн. Залишок невиплаченої пенсії становить 125\~142,79\~грн. (з урахуванням перерахованих коштів у жовтні 2021 року, листопаді-грудні 2022\~року та в липні 2023 року). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб\~здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 23 вищевказаного Кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі \~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України\~визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч. 2\~ст. 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону\~визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 25 Бюджетного кодексу України\~державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження"\~передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03\~серпня 2011 року № 845\~(далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №\~750/1591/18-ц зазначено про те, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, стосовно невиплати пенсії позивачеві встановлена рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, ухваленим у справі №\~360/3299/21, яке набрало законної сили 28 вересня 2021 року. В якості обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених ним внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, його прав на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним їй майном, оскільки відповідач не виплачує йому заборгованість за належним до виплати пенсійним забезпеченням без законних на те підстав, чим фактично позбавив його, який є внутрішньо переміщеною особою та пенсіонером, як особа з інвалідністю, засобу до існування. Суд вважає доведеним завдання позивачеві вказаними протиправними діями та бездіяльністю відповідача моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача. Тривале невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості з пенсії, яка є джерелом доходу внутрішньо переміщеної особи та особи з інвалідністю, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачеві завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем. Саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнові втрати, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивні рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом майже трьох років очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке просить позивач. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Одночасно суд відхиляє посилання позивача на знецінення національної валюти, як одну із обставин спричинення йому моральної шкоди, оскільки чинним законодавством України передбачено можливість нарахування та стягнення зокрема інфляційних втрат в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, в якості санкції за несвоєчасне виконання боржником свого грошового зобов`язання, при цьому таких вимог не заявлялось. Тому, визначаючи розмір відшкодування, суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 5\~000,00 грн., який, переконання суду, відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості, а тому зазначену суму коштів, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, належить стягнути з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] , саме такий спосіб захисту прав позивача є належним та ефективним, при цьому Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд ураховує, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір\~не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв. На підставі викладеного та

Outcome: partial