Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

У жовтні 2023 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 38720,16 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.07.2022 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №2039123384, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 41050,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00% річних. Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі. Відповідач свої обов`язки за договором з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх використання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату складання позовної заяви у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 38720,16 грн., яка складається з наступного: 35813,44 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 2906,72 грн. заборгованість за відсотками. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористалася. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 26 липня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2039123384, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 41050,00грн. на загальні споживчі цілі, зі строком остаточного повернення 26.07.2025. Розмір процентної ставки протягом дії Кредитного договору є фіксованою складає 20,00% річних; повернення кредиту та сплата відсотків відбувається шляхом сплати Позичальником Ануїтетних платежів (п.1.2,1.3 Договору) (а.с.6-8). На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, окрім кредитного договору, позивач надав суду паспорт споживчого кредиту з Додатком №1 - Графіком платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, Анкету-заяву позичальника на отримання Кредиту від 22.07.2022 (а.с. 9-12). Так, з розрахунку заборгованості станом на 13.07.2023 на ім`я [PERSON] , вбачається, що остання в період з 27.07.2022 по 13.07.2023 здійснювала платежі по погашенню боргу та відсотків, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед АТ «ОТП Банк» (а.с.15). Відповідно до цього ж розрахунку заборгованості, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення боргу, станом на 13.07.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором №2039123384 від 26.07.2022 у розмірі 34620,16 грн., яка складається з наступного: 33033,92 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 1586,24 грн. заборгованість за відсотками. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Суд зауважує, що позивачем у позові заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 38720,16 грн. та вказано, що ця сума заборгованості утворилася станом на дату складення позовної заяви та складається з наступного: 35813,44 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 2906,72 грн. заборгованість за відсотками. Між тим, заявлена позивачем сума заборгованості та її складові не відповідають тій, що відображені у дослідженому судом розрахунку заборгованості станом на 13.07.2023, а іншого доказу на підтвердження кредитної заборгованості відповідача, окрім цього розрахунку суду не надано. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої у позові суми заборгованості є підставою для висновку суду про необґрунтованість заявлених вимог саме в такому розмірі. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості наведеної у розрахунку станом 13.07.2023, а тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 38720,16 грн., з яких задоволено вимоги на суму 34620,16 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у суму 2400 грн. (89%). На підставі викладеного і

Outcome: partial