Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа ДП «Сетам», Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання прилюдних торгів недійсними, скасування актів державної реєстрації та витребування майна. В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , яка була передана на забезпечення кредитних зобов`язань у іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Даніель». ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на підставі заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2014 року зареєстрував за собою права власності на указану квартиру та 24.06.2016 року продав її за договором купівлі-продажу [PERSON] . Проте ухвалою суду від 17.11.2016 року заочне рішення скасовано, а позов ПАТ «Комерційний банк «Даніель» в подальшому залишено без розгляду. [PERSON] будучи достовірно обізнаним про скасування заочного рішення суду від 15.05.2014 року вживає дій спрямованих на передання вказаної квартири у власність пов`язаній з ним особі шляхом організації її відчуження [PERSON] у межах виконавчого провадження. Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачки поза її волею, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24.06.2016 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON] ; визнати недійсними електронні торги від 09.07.2018 року, проведені ДП «Сетам» з реалізації квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер лота 284861; визнати недійсним протокол ДП «Сетам» № 343947 від 09.07.2018 року щодо проведення електронних торгів з продажу квартири [ADDRESS] ; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] від 23.07.2018 року; витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, зокрема зазначила, що є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки придбала квартиру в порядку виконання судових рішень, а відтак майно не може бути витребувано від неї. Крім того просила застосувати строки позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.06.2016 року. [PERSON] у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, а також застосувати строки позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.06.2016 року. Розгляд справи просив проводити без його участі. Представник ДП «Сетам» у поданих письмових поясненнях, посилаючись на проведення електронних торгів у відповідності до норм чинного законодавства, просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи за його відсутності. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації у поданій заяві позові вимоги підтримав, проси проводити розгляд справи без його участі. Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 16.08.2023 року третю особу [PERSON] у зв`язку зі смертю виключено зі складу учасників, а також залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Крім того, зазначила, що заборгованість за кредитним договором відсутня в зв`язку із її погашенням. Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Інші учасники справи у судове засідання не прибули, у матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що [PERSON] належала частка квартири [ADDRESS] та по частці належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.01.2001 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.06.2010 року (т. 1 а.с. 15-16). Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03.04.2014 року позов ПАТ «КБ «Даніель» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 313 202 грн. 00 коп. тіло кредиту, 84 944 грн. 00 коп. заборгованість по не сплачених в строк платежах по погашенню кредиту, 82 586 грн. 41 коп. заборгованість по не сплачених в строк відсотках за користування кредитом, 4 515 грн. 96 коп. заборгованість по нарахованих відсотках, 19 111 грн. 04 коп. заборгованість по не сплаченій в строк комісії, 83 932 грн. 10 коп. пені за не сплачені в строк відсотки за користування кредитом, 95 907 грн. 09 коп. пені за не сплачені в строк платежі по погашенню кредиту та пеню 21 577 грн. 56 коп. за несвоєчасну сплату в строк комісії. Цим судовим рішенням встановлено та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, те що 13.12.2011 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1677-04-КЗЖ-Т, за умовами якого надано позичальнику кредит у розмірі 430 000 грн. з терміном повернення до 12.12.2018 року, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних. Починаючи з 15.10.2012 року [PERSON] допущено порушення умов Кредитного договору і не здійснено сплату в повному обсязі чергових платежів за основним зобов`язанням та нарахованих відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 1457-04 від 13.12.2011 року, укладеного з [PERSON] та Договору поруки № 1456-04 від 13.12.2011 року, укладеного з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися відповідати перед банком за виконання [PERSON] в повному обсязі зобов`язань, що випливають з Кредитного договору, включаючи повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів передбачених Кредитним договором. 13.12.2011 року між банком та відповідачами укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 4682, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було оформлено: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 76, 85 кв.м. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24.01.2014 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 705 776 грн. 16 коп. (т. 3 а.с. 24-27). Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2014 року позов ПАТ «Комерційний банк «Даніель» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено: у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Комерційний банк «Даніель» за кредитним договором від 13.12.2011 року №1677-04-КЗЖ-Т у сумі 829 024 грн. 92 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , шляхом визнання за ПАТ «Комерційний банк «Даніель» права власності на квартиру [ADDRESS] , вартість якої становить 849 700 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 10). 24.06.2016 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що належить продавцю згідно заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2014 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 454575680000, продаж здійснено за 1 029 275 грн. 80 коп. (т. 1 а.с. 18-19). Як вбачається з довідки КП «Центр комунального сервісу» за Формою 3 від 19.10.2016 року за № 1302 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (онук), [INFO] (т. 2 а.с. 163). Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17.11.2016 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2014 року скасовано (т. 1 а.с. 13). Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.02.2017 року зупинено провадження у справі № 756/11923/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення та вселення в жиле приміщення до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 756/4712/14-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «Даніель» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2019 року позовну заяву ПАТ «Комерційний банк «Даніель» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Даніель», приватного нотаріуса КМНО Пономарьової В.Ю., треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання іпотечного договору недійсним - залишено без розгляду (т. 1 а.с. 14). Разом з цим, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.03.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2 700 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики. При вирішенні справи судом установлено, що 10.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики з кінцевим терміном погашення до 01.09.2017 року за яким [PERSON] отримано в борг 2 700 000 грн. 00 коп. однак свої зобов`язання щодо їх повернення не виконав. [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву в якій позов визнав (т. 1 а.с. 34-35). При цьому, за інформацією з ЄДРПОУ [PERSON] та [PERSON] є співзасновниками ТОВ «Юридична фірма «Дока Груп» (т. 1 а.с. 33). 18.04.2018 року Пустомитівського районного суду Львівської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення цього суду від 10.06.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2 700 000 грн. 00 коп. та 8 000 грн. 00 коп. судового збору (т. 2 а.с. 106). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 07.05.2018 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом Пустомитівського районного суду Львівської області 18.04.2018 року про стягнення з 2 700 000 грн. 00 коп. та 8 000 грн. 00 коп. судового збору (т. 2 а.с. 119). Наступною постановою приватного виконавця від 17.05.2018 року постановленою у м. Львові описано та накладено арешт на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с.102, 103). 23.05.2018 року приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 107, 108). Згідно звіту ФОП [PERSON] від 25.05.2018 року початкова вартість квартири [ADDRESS] в умовах вимушеного продажу становить 1 790 400 грн. без ПДВ (т. 2 а.с. 124-162). 25.05.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. направив до Львівської філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію житлової нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] з метою організації електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 156, т. 2 а.с. 99-101). Як вбачається зі змісту заявки приватний виконавця Ільчишин Л.В. на реалізацію житлової нерухомості до неї не внесені відомості про зареєстрованих у спірній квартирі інших, крім боржника, мешканців (зокрема дітей), орендарів, інших користувачів приміщення (т. 1 а.с. 157-160, т. 2 а.с. 99-101). Крім того, з долученої до заявки приватного виконавця Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна вбачається наявність відомості про чинні обтяження спірної квартири вжиті постановою про арешт майна боржника ВП № [NUMBER] від 01.11.2017 року та постанова про арешт майна боржника ВП № [NUMBER] від 01.11.2017 року (т. 1 а.с. 159-164, т. 2 а.с. 112-118). від 01.11.2007 року З постанови державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 01.11.2017 року в/п № [NUMBER] про арешт майна боржника вбачається, що в межах примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/625/14 від 21.05.2014 року де боржником є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «КБ «Даніель» накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 36). З постанови державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 01.11.2017 року в/п № [NUMBER] про арешт майна боржника вбачається, що в межах примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/625/14 від 21.05.2014 року де боржником є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «КБ «Даніель» накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 37). Як вбачається із протоколу Львівської філії ДП «Сетам» № 343947, 09.07.2018 року в межах ВП № [NUMBER] проведено електронні торги квартири [ADDRESS] , стартова та ціна якої, а також ціна продажу становила 1 790 400 грн. 00 коп., переможцем цих торгів визнано фактично єдиного учасника [PERSON] (т. 1 а.с. 30). При цьому, за інформацією з ЄДРПОУ з 25.04.2011 року [PERSON] так само, як і [PERSON] та [PERSON] є співзасновником ТОВ «Юридична фірма «Дока Груп» (т. 1 а.с. 33). 23.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. видано [PERSON] свідоцтво придбання майна з прилюдних торгів власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 31). Разом з цим, 07.09.2017 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та ТОВ «Глобалфінанс проект» укладено договір № 128 про відступлення прав вимоги, а 26.04.2018 року ТОВ «Глобалфінанс проект» укладено з [PERSON] договір № 26/04 про відступлення права вимоги, предметом яких була передача права вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли на підставі кредитного договору № 1677-04-КЗЖ-Т від 13.12.2011 року та договорами поруки №№ 1456-04, 1457-04, укладеними з [PERSON] та [PERSON] (т. 3 а.с. 17-23). За актом прийому-передачі документів від 30.07.2018 року ТОВ «Глобалфінанс проект» передало, а [PERSON] прийняв договір про відступлення права вимоги від 07.09.2017 року, протокол електронних торгів від 11.08.2017 року, а також матеріали кредитної справи з договорами кредиту, поруки (т. 3 а.с. 28). Постановою Київського апеляційного суду від 30.07.2019 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10.05.2019 року, якою заявнику відмовлено в заміні сторони виконавчого провадження залишено без задоволення (т. 3 а.с. 29-39). Крім того, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зверталася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Даніель», [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про скасування записів про державну реєстрацію права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння в межа провадження якого [PERSON] пред`явлено до Кучерів зустрічний позов про виселення. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.08.2020 року у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено (т. 1 а.с. 127-134). Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18.11.2021 року, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05.08.2020 року в частині зустрічного позову скасовано та у його задоволенні відмовлено, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішуючи спір в частині первісного позову суди виходили з того, що електронні торги за результатами яких власником квартири [ADDRESS] стала [PERSON] не визнавались недійсними (т. 1 а.с. 135-140). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є добросовісність учасників цивільних правовідносин. Тобто, дії учасників мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризуються чесністю, відкритістю і повагою до інтересів учасників відповідних правовідношень. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Як звернуто увагу в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12. 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту ч. 1 ст. 650, ч. ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок). Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. За правовим висновком, що міститься постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.09.2020 року у справі № №552/2774/19 (провадження №61-21379св19) вказано, що порушення прав позивача є окремою підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження. Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства. У своєму Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Принцип законності вимагає, аби під час виконавчого провадження виконавець неухильно додержувався вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Виконавець зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено провести виконавче провадження та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень. Така засада виконавчого провадження як справедливість, неупередженість та об`єктивність означає наступне. Принцип справедливості є важливим в усіх сферах юридичної діяльності - як у нормотворчості, так і при примусовому виконанні рішення в процесі виконавчого провадження. Принцип справедливості конкретизується у інших принципах, наприклад, у принципі рівності. Суть справедливості полягає у послідовому (тобто неупередженому, об`єктивному) застосуванні виконавцем положень і норм Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. За приписами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За змістом п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову. Частиною 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Згідно п. 1 Розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженго наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, в редакції на час їх проведення, електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. За змістом п. 2 Розділу ІІ цього Порядку заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, зокрема, такі дані відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек). Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі), зокрема, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що заочне рішення суду на підставі якого спірна квартира вибула з володіння позивачки було скасовано, а судове провадження за позовом банку в подальшому припинено в зв`язку із залишенням позову без розгляду, примусове стягнення за рішенням суду щодо стягнення боргу за основним зобов`язанням на забезпечення виконання якого ця квартира передавалася в іпотеку завершено, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира вибула з володіння позивачки поза її волею, що вказує на подвійне стягнення та порушує її право на мирне володіння належним їй майном, яке підлягає судовому захисту. Перший набувач спірної квартири за укладеним з банком договором від 24.06.2016 року [PERSON] був обізнаний про скасування заочного рішення на підставі якого банком відчужено цю квартиру, проживання в ній позивачки з неповнолітньою на той час дитиною, та наявність обтяжень про що свідчить його участь в судових провадженнях за їх участю та порушення ним питання про їх виселення. Таким чином, з огляду на встановлення судом того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є особами пов`язаними спільним бізнесом - засновниками юридичної компанії, приватним виконавцем при організації прилюдних торгів порушені вимоги закону щодо виявлення у боржника усього обсягу майна на яке може бути звернуто стягнення, опису спірної квартири без її фактичного огляду, з`ясування кола осіб, які мають право на цю квартиру, а також проведення електронних торгів фактично за участі одного учасника, суд вважає очевидним те, що учасники спірних цивільних відносин використали цивільно-правовий інструментарій (договір позики) для створення умов щодо унеможливлення повернення спірної квартири її власниками, що зумовлює для них настання негативних наслідків у виді позбавлення права на мирне володіння їх майном. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зміст правочину, яким є оскаржувані позивачкою прилюдні торги з продажу належного їй нерухомого майна, на момент їх вчинення не відповідали вимогам закону та порушували права позивачки, тому вимога про визнання їх недійсними є обґрунтованою з огляду на відмову судами у захисті її права при попередньому зверненні до суду саме з підстав не оспорювання електронних торгів підлягає до задоволення. Оскільки інші вимоги є похідними від цієї вимоги та необхідні для реального і ефективного захисту прав позивачки, вони також підлягають задоволенню. При цьому, за встановлених під час розгляду обставин суд відхиляє доводи відповідачів про неможливість витребування спірної квартири у добросовісного набувача з посиланням на набуття права на цю нерухомість в порядку виконання судових рішень, оскільки такийправовий інструментарій використаний учасниками цих правовідносин всупереч його призначенню та фундаментальних засад цивільного законодавства. Також, вирішуючи спір суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності за заявою відповідачів з огляду його переривання відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України за якою позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved