Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] ,про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у неї від відповідача народився син [PERSON] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були вписані відповідно до ст. 135 СК України. Відповідач деякий час приходив та бачився з диною, але на теперішній час будь-яких відносин з сином не підтримує. 10 квітня 2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини №53 від 05 березня 2014 року, що складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначити в графі «батько» - [PERSON] , громадянин України, залишити прізвище дитини [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на утримання дитини; стягнути з відповідача на її користь судові витрати та судовий збір. Представник позивача адвокат Жмуренко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, враховуючи висновки молекулярно-генетичної експертизи. Зазначив, що відповідач за рішенням суду не сплачує аліменти на користь третіх осіб. Представник відповідача адвокат Мерцалов М.Ю. в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, оскільки відповідач своє батьківство відносно дитини [PERSON] , [INFO] , визнає, але розмір аліментів на його утримання визнає частково, а саме в розмірі 1/6 частини його доходів, бо на його утриманні є ще одна неповнолітня дитина. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належними чином. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, видане 05 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Відповідно до свідоцтва про шлюб, видане 10 квітня 2018 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 квітня 2018 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 07 липня 2023 року. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року за клопотанням позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Відповідно до висновку експерта № 1017-МГ від 06 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами дослідження 22 локусів складає не менше 99,999999% з урахуванням мутації в одному локусі - не менше 99,999%. Відповідно до квитанції від 26 червня 2023 року [PERSON] сплатила за проведення молекулярно-генетичної експертизи 9738,21 грн. Згідно свідоцтва про одруження, видане 19 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] одружилися 19 липня 2003 року, прізвище дружини після одруження [PERSON] . Згідно до свідоцтва про народження, видане 14 травня 2007 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК ( 2947-14 ), приймаються до судового розгляду, якщо:- дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК ( 2947-14 ). В п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. В параграфі 34 рішення Європейського Суду з прав людини від 07 травня 2009 року по справі №3451/05 Калачова проти РФ зазначено, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом береться до уваги те, що відповідач та представник відповідача щодо наявності інших стягувачів аліментів з відповідача, щодо погіршення стану здоров`я або незадовільного матеріального становища платника аліментів, інших обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд не повідомили. Натомість, суд враховує, що відповідач є батьком ще однієї дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, оскільки висновком експерта № 1017-МГ від 06 липня 2023 року, доведено, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , тому позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства підлягають задоволенню. За таких обставин у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, згідно ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved