Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» - Кутини Т.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за заявою від 01 жовтня 2020 року на встановлення кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом в сумі 17360,05 грн та судовий збір в сумі 2270 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що між сторонами було укладено заяву про приєднання №576108807/240920 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до укладеної заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) банк відкрив відповідачу поточний рахунок на умовах тарифного плану «Зарплатний», а для його користування оформив та видав клієнту банківську платіжну картку. Банком було встановлено відповідачу на його рахунок кредит у сумі 15000 грн на строк дії платіжної картки, з можливим продовженням на той самий строк, під 0,001 процентів річних та комісійної винагороди 2,99 процента від використаної частини кредиту. В подальшому позивач здійснював обслуговування вищевказаної платіжної картки відповідно до встановлених тарифів на загальних умовах. Однак, з боку відповідача умови заяв та договору комплексного банківського обслуговування не виконуються своєчасно та в повному обсязі. Відповідач систематично не виконує покладені на нього згідно з договором зобов`язання, в результаті чого станом на 20 вересня 2021 року має заборгованість у розмірі 17360,05 грн, яка складається з: 14935,04 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 2369,73 грн - проценти та комісії за користування кредитом, 0,24 грн - комісії, 30,69 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 14,46 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та комісій за користування кредитом, 9,89 грн - втрати від інфляції. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року для розгляду справи визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками 23 лютого 2022 року, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0311331032218. Проте відзиву на позовну заяву не подав. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом установлено, що 01 жовтня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання Заяви про приєднання №576108807/240920 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви про приєднання. Відповідно до п.3.1, 5.1 заяви шляхом підписання заяви про приєднання до договору клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви розміщена на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua, а також погодився із тим, що ця Заява, заява про приєднання, додатки до договору, зокрема Умови розміщення депозитів (вкладів фізичними особами, Умови користування кредитною лінією (кредитом), Паспорт споживчого кредиту,Таблиця загальної вартості кредиту, Тарифи, інші види заяв/повідомлень встановленої банком форми, використання яких передбачено умовами договору, складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно п.3.6.1, 3.6.2 заяви про приєднання банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку, а також надав платіжну картку типу MasterCard Debit World Pay Pas. Як вбачається з п.3 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), банк встановив позичальнику картковий рахунок, на який встановлюється кредит [NUMBER], максимальний розмір кредиту 250000 грн, строк користування кредитом - до дати закінчення строку дії платіжної карти, розмір процентної ставки - 0,001% річних, розмір комісійної винагороди - щомісячно у розмірі 3,2 % від використаної частини кредиту, розмір комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих в кредит -2,99% від суми таких коштів. Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, стверджує, що відповідач систематично не виконує покладені на нього згідно з договором зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 20 вересня 2021 року становить 17360,05 грн та складається з: 14935,04 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 2369,73 грн - проценти та комісії за користування кредитом, 0,24 грн - комісії, 30,69 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 14,46 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та комісій за користування кредитом, 9,89 грн - втрати від інфляції. Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. За змістом розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 20 вересня 2021 року позичальника [PERSON] за договором №11092611 від 01.10.2020, кредитний ліміт встановлено 09.11.2020; - розмір встановленого ліміту кредитної лінії - 15000 грн; - термін дії банківської платіжної картки № [NUMBER] - квітень 2025 року; - загальний розмір заборгованості становить - 17360,05 грн та складається з: 14935,04 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 2369,73 грн - проценти та комісії за користування кредитом, 0,24 грн - комісії, 30,69 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 14,46 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та комісій за користування кредитом, 9,89 грн - втрати від інфляції. Згідно з ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21) зазначено, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Натомість у даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується наданий ним розрахунок заборгованості відповідача суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами. Відтак, з огляду на те, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, а також порушення ним своїх зобов`язань та їх розміру, вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed