Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

АТ «А-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11834,07 грн., з яких: 6898,49 грн. - заборгованість за кредитом, 4935,58 грн. заборгованість за відсотками та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно укладеного договору №б/н від 10.10.2019 року, АТ «Акцент-банк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, яка відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Проте відповідач умови договору не виконує, кошти не сплачує. Заборгованість відповідача станом на 11.09.2023 року становить 11834,07 грн., з яких: 6898,49 грн. - заборгованість за кредитом, 4935,58 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 41) Представник позивача АТ «А-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в позовній заяві зазначено, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність,\~кожного\~доказу\~окремо,\~а\~також\~достатність\~і\~взаємний\~зв`язок\~доказів\~у\~їх\~сукупності,\~суд\~вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» № б/н від 10.10.2019 [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.8) Згідно довідки АТ «А-Банк» відповідачу [PERSON] надано кредитну картку. (а.с. 36 на звороті) Судом встановлено, що 10.10.2019 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами було узгоджено строк кредитування 240 місяців; пільгова процентна ставка - 0,000001% на місяць; базова процентна ставка 46,8%, 44,4%, 44,4% річних, тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 7,8%, 7,4%, 7,4% на місяць збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості), загальні витрати за кредитом, реальну річну процентну ставку та інші умови кредиту. (а.с.9) При цьому, суд звертає увагу, що в Розділі 7 Паспорту кредиту зазначено, що датою, по яку інформація зберігає чинність 01.01.2020. Отримання відповідачем [PERSON] , відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою по картці за період з 10.10.2019 по 11.09.2023. (а.с.10 35) Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.10.2019, станом на 11.09.2023 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 11834,07 грн., з яких: 6898,49 грн. - заборгованість за кредитом, 4935,58 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 5-7) Суд звертає увагу, що відсотки було нараховано [PERSON] у період з 01.05.2021 по 18.11.2022, тобто у період, який не узгоджений сторонами у паспорті споживчого кредиту. Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. ст. 626, 628 ЦК України) Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Публічний договір - це договір в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (ч. 1 ст. 633 ЦК України ) Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведеного вище випливає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як убачається із анкети-заяви позичальника від 10.10.2019 в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ «А-Банк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник), стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 4935,58 грн. які, як вказує позивач, встановлені за домовленістю сторін. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, процентна ставка після укладення договору змінювались. Обґрунтовуючи своє право вимоги, щодо розміру тіла кредиту та відсотків, позивач, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-банк», Тарифи, як невід`ємну частину договору, а також підписаний 10.10.2019 відповідачем паспорт споживчого кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Так само, в матеріалах справи відсутні докази, того, що сторонами були узгоджені процентні ставки у період з 10.10.2019 по 11.09.2023, окрім періоду з 10.10.2019 по 01.01.2020. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» належним доказом бути не може. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17), згідно якої неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 10.10.2019 у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому суд не може встановити прострочення повернення суми. Окремо суд звертає увагу, що умови кредитування, які погодили сторони у Паспорті споживчого кредиту, діяли у період з 10.10.2019 по 01.01.2020, проте матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили розмір відсотків, які були нараховані [PERSON] у період з 01.05.2021 по 18.11.2022. Крім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у\~постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20), під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту; така фіксація здійснюється різними способами; першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі; це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів); домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця; способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту;\~ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками у сумі 4935,58 грн. задоволенню не підлягають. При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 6898,49 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1556,72 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial