Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 26 червня 2020 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Вказаний договір був посвідчений Михальченко М. М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрований в реєстрі за № 1613. Відповідно до п. 1 Попереднього договору Сторони домовились, що у строк до 30 грудня 2021 року Продавець зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартири [ADDRESS] знаходиться у [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору: договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30 грудня 2021 року; ціна продажу 697 959,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 26 180,00 доларів США.. Відповідно до п. 4 Договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу 426 560,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 16 000,00 доларів США. Частину авансу у розмірі 198 800,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 7 000,00 доларів США позивач сплатив 30 вересня 2020 року, що підтверджується заявою [PERSON] від 30 вересня 2020 року про отримання цих коштів, завіреною приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О. Б. Частину авансу у розмірі 84 679,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 3 176,00 доларів США позивач сплатив 25 червня 2021 року, що підтверджується заявою [PERSON] від 25 червня 2021 року про отримання цих коштів, завіреною приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. Залишок суми у розмірі 100,00 (сто) покупець зобов`язується сплатити до 30 грудня 2021 року (тобто під час підписання основного договору). При цьому, позивач звертає увагу суду, що фактично ним сплачено відповідачу більшу суму ніж та, яка визначено у Договорі (710 039,00 грн замість необхідних 697 959,00 грн). Умови п.5 Договору передбачають, що сторони домовились що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму платежу. При цьому, п. 5 Договору передбачено, що продавець повинен повернути покупцю до 31 січня 2022 року одержану від нього всю суму та сплатити штраф у розмірі 10 % від суми коштів, що фактично були сплачені покупцем продавцю. Тобто, з урахуванням штрафу, за розрахунками позивача, сума, яка підлягає поверненню позивачу за неналежне виконання умов договору складає 710 039,00 + 71 003,90 (10%) = 781 042,90 грн. Згідно з п.13 Договору, зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформлюється в вигляді окремого нотаріально посвідченого договору. Позивач зазначає, що від дати укладення Договору до часу звернення до суду, заяви або пропозиції від Відповідача про необхідність укласти будь-яку письмову додаткову угоду до Договору щодо зміни строку введення житлового будинку в експлуатацію не надходило. На теперішній час квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію. Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов п.1 , п.3 Договору не передав у власність шляхом укладення Договорів купівлі-продажу вказаних квартир і Сторони не змінювали цей строк відповідно до п.13 Договору, спірний попередній Договір є припиненим внаслідок закінчення строку дії. А тому передані позивачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню. Крім того, позивач стверджує, що оскільки Відповідач не виконав умови попереднього договору у строк до 31 січня 2022, не уклав з Позивачем договір купівлі - продажу квартири відповідно до умов такого Попереднього договору, та згідно з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити на користь Позивача інфляційні нарахування та 3% річних за період з 01 лютого 2022 року по день ухвалення судового рішення. На підставі викладеного, позивач просив суд : стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за Попереднім договором про укладення договору купівлі продажу квартири від 26 червня 2020 року (посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., зареєстрований у реєстрі за № 1613), у розмірі 781 042,90 грн (сімсот вісімдесят одна тисяча сорок дві) грн 90 коп. (основний борг за договором, який продавець зобов`язався повернути покупцю); стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інфляційні втрати та 3% річних за період з 01 лютого 2022 року по день ухвалення судового рішення; вирішити питання щодо судових витрат/збору. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2023 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено та накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2048864432224, яка належить на праві власності [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками було направлено йому на адресу його місця проживання. Судом вживались заходи з метою повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада». Причини неможливості подати відзив суду відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). При розгляді справи судом було встановлено, що 26 червня 2020 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартир [ADDRESS] знаходиться у [ADDRESS], у порядку та на умовах, передбачених відповідно попереднім та основним договором. Вказаний договір був посвідчений Михальченко М. М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 1613. Як убачається з п.1 Попереднього договору у строк до 30 грудня 2021 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - Основний договір), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити вказані квартири. Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору: -Продавець зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться у [ADDRESS] житловий будинок до 30 грудня 2021 року, в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира; -квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,7 кв. м, в житловому будинку згідно з планом знаходяться на восьмому поверсі забудови земельної ділянки знаходиться будуть передані покупцю по основному договору в наступному вигляді: в квартиру будуть заведені лінія живлення від поверхового щита до ввідного автоматичного вимикача, автомат однофазний 25А (при піковому навантажені максимальне споживання на квартиру 5 кВт ), будуть встановлені лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру. Буде встановлено запорну арматуру на вводах води, буде встановлено електричний агрегат на опалення та бойлер для обігріву води. Вхідні двері в квартиру сталеві. Нагрівальні прилади - двухконтурний котел на опалення, металопластикові рами з двух-камерним склопакетом; -ціна продажу - 697959,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 26180 доларів США. Ціна за 1 кв. м квартири становить 11730,00 грн; -у випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1 кв. м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною цим попереднім договором; -витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основного договору, сплачує покупець. Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу 426 560,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 16 000,00 доларів США. Судом встановлено, що частину авансу у розмірі 198 800,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 7 000,00 доларів США позивач [PERSON] сплатила відповідачу 30 вересня 2020 року, що підтверджується заявою [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності (заява від 30 вересня 2020 року про отримання коштів, завірена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О. Б., зареєстрована в реєстрі за № 1264). Частину авансу у розмірі 84 679,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 3 176,00 доларів США позивач сплатила 25 червня 2021 року, що підтверджується заявою [PERSON] , який діяв в порядку передоручення від імені [PERSON] , від 25 червня 2021 року про отримання коштів, завіреною приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., зареєстрованої в реєстрі за № 1907. Залишок суми у розмірі 100,00 (сто) покупець зобов`язується сплатити до 30 грудня 2021 року (тобто під час підписання основного договору). Отже, фактично позивачем сплачено відповідачу 710 039,00 грн ., що підтверджується копією попереднього договору та нотаріально посвідченими заявами від 30 вересня 2020 року та 25 червня 2021 року, в яких вказано, що суми авансових платежів сплачені відповідно до попереднього договору про укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 1613. Водночас, умови п.5 Договору передбачають, що сторони домовились що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів. При цьому, п. 5 Договору передбачено, що продавець повинен повернути покупцю до 31 січня 2022 року одержану від нього всю суму та сплатити штраф у розмірі 10 % від суми коштів, що фактично були сплачені покупцем продавцю. Як убачається з матеріалів справи, всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений Основний договір купівлі-продажу квартир [ADDRESS] знаходиться у [ADDRESS], не був укладений. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як встановлено судом, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартир. За умовами зазначеного Попереднього договору Відповідач зобов`язався у строк до 30 грудня 2021 року передати у власність позивача з укладенням договору купівлі-продажу квартир [ADDRESS] знаходиться у [ADDRESS]. Позивач, в свою чергу, на виконання вищезазначеного Попереднього договору сплатила відповідачу авансовий платіж на загальну суму 710 039,00 грн. Разом з тим, відповідач у погоджені Сторонами строки своє зобов`язання не виконав та авансового внеску з штафом 10% позивачу не повернув, з огляду на що останній має право стягнути цю суму на свою користь з Відповідача. Так, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Враховуючи викладене, суд встановив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири, позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу грошову суму в розмірі 710 039,00 грн, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості квартир, однак основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного позивачем авансу, а також 10% від такого авансу, у якості штрафу, який передбачений спірним попереднім договором у розмірі 781 042,90 грн., з яких 710039 грн. - аванс, 71003,90 - штраф). Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року в справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року в справі № 6-82цс13 та підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 травня 2020 року в справі № 757/76875/17-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 523/15764/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 461/5297/16-ц, від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14. При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 01 лютого 2022 року по день ухвалення рішення, суд зазначає наступне. Положеннями статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Здійснивши розрахунок, суд встановив, що загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача згідно ст. 625 ЦК України за період з 01 лютого 2022 року до ухвалення судового рішення 29 грудня 2023 року становить: інфляційні витрати - 215 988,55 грн, 3% річних - 40 676,48 грн. Розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) = 1.30419252 Отже, інфляційне збільшення становить: 710 039,00 x 1.30419252 - 710 039,00 = 215 988,55 грн. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період з 01 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року розрахунок 3 % річних становитиме: 710 039,00 x 3 % x 697 : 365 : 100 = 40 676,48 грн. Отже, факт порушення відповідачем грошового зобов`язання передбачає його обов`язок як боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, з урахуванням ч. 7 ст. 158 ЦПК України, суд вважає за необхідне встановити строк дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 06 листопада 2023 року, які продовжуватимуть діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 7 810,43 грн.

Outcome: approved