Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

07.09.2021 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про примусове вселення до квартири. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 26.07.2007 року. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до договору купівлі-продажу від 01.08.2011 року набуто право власності на квартиру [ADDRESS] , в якій проживала вся сім`я. Згідно копії технічного паспорту щодо вищевказаної квартири, квартира посімейна, спільного заселення, розташована на 24 поверсі, загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., складається з двох кімнат, перша кімната - 19,3 кв. м, друга - 14,3 кв.м., кухня -12,1 кв.м., вбиральня - 2,5 кв.м., ванна кімната - 3,7 кв.м., передпокій 12,9 кв. м., кладова - 2,0 кв.м. В 2020 році стосунки між сторонами погіршилися і з боку відповідачки виникли перешкоди щодо проживання [PERSON] у спірній квартирі, зокрема без згоди позивача, його дружиною були змінені замки у вхідних дверях. 19.05.2021 року позивач звернувся до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції про повідомлення про його виселення та перешкоджанні в побаченні з сином, на час звернення до суду рішення по даному зверненню не прийнято. Оскільки неодноразові намагання, врегулювати спір з дружиною результату не дали, тому позивач змушений звернутися до суду позовом до [PERSON] про примусове вселення до квартири [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі. 16.02.2022 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій він просив визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : у користування [PERSON] , (який планує проживати у кімнаті разом зі своїм сином [PERSON] ) виділити житлову кімнату площею 19, 3 кв. м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 14,3 кв.м. разом з балконом 3, 4 м. кв. - в загальному користуванні залишити: передпокій - 12,9 кв.м., кухню - 12,1 кв.м., кладову - 2,0 кв.м., ванну кімнату - 3,7 кв.м., коридор - 6,9 кв.м. Зобов`язати [PERSON] , не чинити перешкод позивачу, у користуванні власністю, а саме 1/2 частиною квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив уточнену позовну заяву задовольнити в повному обсязі, проти винесення рішення суду не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутністю та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснила, що квартира [ADDRESS] є спільним майном, придбаним за час шлюбу позивача та відповідача. В січні 2020 року позивач прийняв рішення жити окремо, пішов з сім`ї та залишив спірну квартиру. В квартирі проживають відповідачка з дитиною. Вважає відновлення стосунків з позивачем та проживання разом в квартирі неможливим. Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду14.02.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд вважає можливим розгляд справу за відсутності її учасників.. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне. Позивач та відповідачка з 26.07.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 42-49). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, цим рішенням встановлено, що сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована також і дитина. Як встановлено судом, дитина проживає за вищевказаною адресою разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на його утриманні, батько проживає окремо від сім`ї. Дані обставини встановленні рішенням суду, яке набрало законної сили, тому в силу положень ст.. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно копії технічного паспорту щодо вищевказаної квартири, квартира посімейна, спільного заселення, розташована на 24 поверсі, загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., складається з двох кімнат, перша кімната - 19,3 кв. м, друга - 14,3 кв.м., кухня -12,1 кв.м., вбиральня - 2,5 кв.м., ванна кімната - 3,7 кв.м., передпокій 12,9 кв. м., кладова - 2,0 кв.м. (а.с. 47-49). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартирами, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки в будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними. Право на судовий захист виникає у випадку відсутності домовленості між всіма співвласниками, наявності між ними непорозумінь та протиріч, які ускладнюють спільне користування майном, або іншим чином впливають на права та інтереси всіх співвласників. Якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 № 6-1500цс15. Вирішуючи питання про визначення порядку користування житловим приміщенням, враховуючи позицію позивача і відповідача, а також те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, суд вважає правильним частково задовольнити позовні вимоги та встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,3 кв. м з балконом 3,4кв. м; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 19,3 кв.м. Кухню, передпокій, кладову, ванну кімнату, коридор, суд вважає правильним залишити в загальному користуванні. Щодо позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу у користуванню власністю, суд зазначає наступне. Позивач, крім право звернення до суду з позовною заявою, має обов`язок підтвердити заявлені позовні вимоги та обставини викладені у позовній заяві, тобто обставини, які на думку позивача, порушують його право належними та достатніми доказами. Твердження позивача про чинення перешкод відповідачкою у користуванні позивачем власністю повинно бути підтверджено не тільки документами про право спільної часткової власності на квартиру з відповідачкою, а й доказами, які підтверджують перешкоди з боку відповідачки, порушують право позивача на користування цією квартирою. Як вбачається з пояснень відповідачки [PERSON] сам залишив квартиру, в якій вони спільно проживали, а посилання позивача на зміну замків до квартири відповідачкою, не підтверджено жодними доказами. У зв`язку з вищезазначеним, суд не вбачає підстав у задоволенні позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн.

Outcome: partial