Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

27 листопада 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 12 жовтня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, за період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що сторони припинили ведення спільного господарства. Основаною причиною розпаду сім`ї є відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме її інтересам, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 27.11.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 18 грудня 2023р. о 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 14), в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву від 28.11.2023р. про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб; не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 15). Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №6023601739056 (а.с. 16), в судове засідання не з`явилась, проте подав заяву від 14.12.2023р. про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та просить шлюб розірвати без надання строку на примирення (а.с. 17). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 12 жовтня 1991р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новодністровською селищною радою Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 67, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.09.2008р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 8). Як зазначає позивач [PERSON] шлюб із відповідачем існує формально, оскільки сторони припинили ведення спільного господарства; не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав та в письмовій заяві від 14.12.2023р. позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач жодних заперечень щодо розірвання шлюбу не надав, не бажає примирення із позивачем та визнав позов. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 536, 80 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 536, 80 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved