Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі розписки від 09 листопада 2020 року грошові кошти у гривні, що становлять еквівалент за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення у сумі 60000,00 (шістдесят тисяч доларів США) - основного боргу, 986,30 (дев`ятсот вісімдесят шість доларів США 30 центів) - відсотків річних. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 09 листопада 2020 року ним було передано у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 000,00 доларів США, на підтвердження чого було складено відповідну розписку за підписом відповідача. Відповідно до розписки, [PERSON] зобов`язався повернути суму позики у строк до 30 квітня 2021 року. Натомість відповідач порушив своє зобов`язання, та станом на день подання позову грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. \~ \~ \~ \~Зазначена цивільна справа надійшла з Полтавського районного суду Полтавської області згідно ухвали від 08 травня 2023 року. \~ \~ \~ \~Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 32 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2023 року прийнято в провадження судді Назаренка Олега Володимировича цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів закрито. Справу призначено до судового розгляду. 27 грудня 2023 року надійшла заява представника позивача адвоката Челомбітько Ю.О. про розгляд справи без участі позивача та його представників, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав, не подавав відзиву на позов. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3\~ст. 131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі\~статтею 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 27 грудня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2020 року [PERSON] уклав з [PERSON] письмовий договір позики, відповідно до умов якого прийняв у власність суму готівкою в розмірі 60000,00 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою до 30 квітня 2021 року. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, судом встановлено, що розписка [PERSON] , надана на ім`я [PERSON] є договором позики, укладеним у простій письмовій формі та відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування внаслідок реального характеру договору позики є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014, та постановах Верховного суду у справі № 522/2676/16-ц від 11.09.2019, у справі № 753/8119/16 від 02.04.2018). В силу ст. 1049 ЦК України, [PERSON] як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані їй позикодавцем) у строки, що встановлені розпискою. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно боргової розписки від 09 листопада 2020 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 60000,00 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою до 30 квітня 2021 року. Зазначена розписка містить час отримання коштів, суму отриманих коштів та строк повернення. \~ \~ \~ \~Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, із наведеного випливає, що наявність у кредитора боргового документа - розписки боржника свідчить про невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів згідно вказаної розписки підтверджується наявністю оригіналу розписки, яка міститься в матеріалах справи. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, суд зазначає, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в України грошових одиниць іноземних держав. Згідно зі ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення\~ст. 1049 ЦК України передбачають повернення позичальником грошових коштів у такій самій сумі або речей, визначених родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №14-134цс18. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц (14-446цс18). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~та на підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України та ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із доданим до позову розрахунком суми заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики, станом на момент пред`явлення позову, складає 60000,00 (шістдесят тисяч доларів США) - основного боргу та 986,30 (дев`ятсот вісімдесят шість доларів США 30 центів) - 3% річних. З даним розрахунком заборгованості суд погоджується в повній мірі. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 60000,00 (шістдесят тисяч доларів США) - основного боргу та 986,30 (дев`ятсот вісімдесят шість доларів США 30 центів) - 3% річних, є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved