Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

07 грудня 2023 року на адресу суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу від 28 листопада 2023 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 24 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 660. У період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Вже тривалий час в них немає спільних інтересів. Із-за різниці в поглядах на життя між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напружених відносин в сім`ї. Все це призвело до того, що за останній період часу між ними встановились відчужені стосунки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час проживають окремо. Позивач вважає, що їхня сім`я розпалася, шлюб має формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спільне господарство не ведеться. Спору щодо місця проживання дитини немає. У зв`язку із викладеним, просить шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. 11 грудня 2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просить шлюб розірвати, термін для примирення не надавати. Відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги, не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 24 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 660, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 24 травня 2014 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, позивач зазначає, що їх сім`я розпалась, а відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, суд вважає, що їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач вказав, що судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved