Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» звернулось в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянська Тетяна Петрівна, [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання права іпотеки. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.09.2018 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ««Фінансова компанія «Укрфінстардарт» було укладено договір факторингу № 270918, відповідно до умов якого одночасно з відступленнями до Фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами, які були посвідчені нотаріально. 27.09.2018 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ««Фінансова компанія «Укрфінстардарт» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. За умовами вказаного договору прийнято право вимоги за іпотечними договорами, а саме договором іпотеки, посвідченим 12.02.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 430, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , договором іпотеки, посвідченим 04.08.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4463, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відступлення прав вимоги за іпотечними договорами здійснюється у повному обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення права вимоги. В подальшому у 2019 році під час провадження у справі № 161/20601/14-ц позивач дізнався про те, що у 2013 році [PERSON] продав [PERSON] квартиру, що є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки, посвідченим 04.08.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4463, а в подальшому, 16.07.2014 [PERSON] згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., передав квартиру в іпотеку [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.06.2013 ухвалено визнати недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним банком УкрСиббанк та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. зареєстрованого в реєстрі за р. № 4463. На підставі даного рішення 17.07.2013 нотаріусом було вилучено запис з реєстру іпотек та знято заборону на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна та 17.07.2013 [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] . В подальшому рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.06.2013 було скасовано апеляційним судом 29.01.2014. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2019 позов ПАТ «УкрСибанк», правоноступником якого є ТОВ ««Фінансова компанія «Укрфінстардарт» задоволено, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами № 11390973000, № 11390974000, №11390976000 від 04.08.2008 в розмірі 417\~870, 53 доларів США, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Позивач вказує, що станом на даний час договір іпотеки від 04.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. зареєстрованого в реєстрі за р. № 4463 є дійсним і чинним, іпотека своєї дії не припинила, заборгованість [PERSON] перед позивачем не погашена. З огляду на надіслання [PERSON] вимоги [PERSON] про погашення заборгованості за договором позики від 26.04.2021 та повідомлення про звернення стягнення шляхом реєстрації за собою права власності на квартиру також вбачається, що [PERSON] не визнається вищий пріоритет іпотеки ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» на цю квартиру. З врахуванням викладеного, з посиланням на вимоги Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 204, 215 ЦК України, просить - визнати з 04.09.2008 право іпотеки ««Фінансова компанія «Укрфінстардарт» на квартиру, загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49503807101, на підставі договору іпотеки, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченим 04.09.2008 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. зареєстрованого в реєстрі за р. № 4463, - визнати відсутнім право іпотеки [PERSON] на квартиру , загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49503807101, що належить [PERSON] , -скасувати державну реєстрацію права іпотеки [PERSON] на об`єкт нерухомого майна квартиру , загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49503807101. Ухвалою від 16 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою від 13 жовтня 2021 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстардарт», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними. Ухвалою від 27 квітня 2023 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача АТ «УкрСиббанк» та треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів : Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянська Тетяна Петрівна, [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Так, судом встановлено, що 04.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] були укладені договори про надання споживчого кредиту, а саме: №11390973000 від 04.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 193741 доларів США; №11390974000 від 04.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 10000 доларів США; №11390975000 від 04.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 7997,35 доларів США; №11390976000 від 04.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 96259 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, житловою площею 157,2 кв.м., загальною площею 228,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року в справі № 161/8428/13-ц позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11390973000 від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11390974000 від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11390975000 від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11390976000 від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ліщуком В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4463. Судом встановлено, що на підставі даного рішення Луцького міськрайонного суду приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., вилучила запис з Державного реєстру іпотек та зняла заборону на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме - п`ятикімнатну квартиру, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року в справі № 161/8428/13-ц скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області 20 травня 2014 року заяву публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про поворот виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2013 року задоволено, зобов`язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. поновити записи в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження нерухомого майна - п`ятикімнатної квартири, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] іпотекою на підставі Договору іпотеки від 04 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за №4463. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про роз`яснення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у цивільній справі № 161/6185/14-ц, ухвалено роз`яснити, що при відновленні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження іпотекою і про заборону відчуження нерухомого майна, відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2014 року про поворот виконання рішення апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Троц Юлії Борисівни про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, уповноваженій на вчинення реєстраційної дії особі, нотаріусу, слід здійснити реєстрацію обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; при відновленні раніше вилученого запису, слід зазначати первинну дату реєстрації такого обтяження:\~п`ятикімнатну квартиру, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , іпотекою на підставі Договору іпотеки від 04 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за №4463,\~дата реєстрації: іпотеки 04 вересня 2008 року о 14:13 та заборона на нерухоме майно 04 вересня 2008 року о 14:09. Також встановлено, що 17 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] відчужив примішення квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири по [ADDRESS] є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року 16 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг кошти в сумі 1\~136\~000 гривень. В забезпечення зобов`язань за вказаних договором 16 липня 2014 року укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2448, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року ухвалено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами № 11390973000, № 11390974000, №11390976000 від 04.09.2008 року в розмірі 417870 доларів США 53 центи, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно з частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п`ятою\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша\~статті 4 Закону України «Про іпотеку»\~у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав. Відповідно до\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Водночас Верховний Суд враховує, що за змістом статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від\~\~20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine»,заява № 43768/07). Відповідно до частин першої та другої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, положеннями частини другої\~статті 328 ЦК України\~встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, щодо деяких питань при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесеннядо Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.\~Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесено запис про іпотекодержателя. У справі з належною вимогою (зокрема, про визнання права іпотекодержателя)\~суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями\~статей 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достовірно встановлено, що на момент укладення відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2013 року були відсутні в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження. Крім того, були відсутні в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження, при укладенні 16 липня 2014 року договору іпотеки відповідачем [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу 17 липня 2013 року, а також 16 липня 2014 року договір іпотеки спірного нерухомого майна, стосовно якого в Державному реєстрі відсутні будь-які застереження про іпотеку, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мали обґрунтованих сумнівів щодо існування прав чи обтяжень на це майно, тому спірне нерухоме майно було вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Позивач не доводив недобросовісності набуття [PERSON] спірного майна, а також недобросовісності набуття права іпотекодержателя [PERSON] на спірне нерухоме майно, хоча, виходячи з характеру цивільно-правового спору, саме позивач мав довести недобросовісність відповідачів під час набуття у власність спірного майна та передачу в іпотеку, як визначальну підставу для задоволення вимоги про визнання позивача іпотекодержателем нерухомого майна. Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 344/984/15, від 26 липня 2023 року у справах № № 570/4882/19, 201/5907/22. Крім того, слід зазначити, що з невідомих причин не була пред`явлена ПАТ «УкрСиббанк» до виконання ухвала Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2014 року про поворот виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2013 року з врахуванням того, що вже у 2021 році за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» ухвалено роз`яснитиухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у цивільній справі № 161/6185/14-ц. \~ \~ \~ \~Аналізуючи наявні у справі докази, зважаючи, що на момент набуття спірного нерухомого майна, і в подальшому передачі його в іпотеку, відомості щодо іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» у відповідному реєстрі були відсутні, а позивачем не доведено недобросовісність набувачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed