Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 6320882000:03:003:0592, площею 0,50 га, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-015685, виданим 06.08.1996 Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. Заповіту [PERSON] не залишив. Позивачка [PERSON] , її мати - [PERSON] , рідний брат позивачки - [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом майна [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Однак, треті особи [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, про що подали відповідні заяви до Богодухівської держнотконтори. Позивачка прийняла спадщину [PERSON] , звернувшись до Богодухівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. 10.06.2023 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,800 га, кадастровий номер 6320881500:01:001:0128, розташовану на території Губарівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Крім того, рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 29.06.2023 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок із господарським будівлями, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .. Таким чином, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину та успадкувала все майно [PERSON] .. Позивачка зазначає, що до складу спадщини [PERSON] також входить право постійного користування земельною ділянкою 6320882000:03:003:0592, площею 0,50 га, розташованою на території колишньої Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, наданої для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-015685, виданим 06.08.1996 Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 129. [PERSON] звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право постійного користування вказаною земельною ділянкою, що належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування. Однак, листом нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори повідомлено позивачку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] через невизначеність в чинному законодавстві правових підстав спадкування право постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна, рекомендовано вирішити вказане питання у судовому порядку. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19.10.2023 відкрито провадження по справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 15.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. Зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Зазначив, що Богодухівська міська рада Харківської області у вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зазначили, що не заперечують проти задоволення позову [PERSON] , оскільки спадщину після смерті [PERSON] вони не прийняли, на спадщину не претендують, про що подали відповідну заяву до Богодухівської держнотконтори. Наміру приймати спадщину не мають. Єдиною спадкоємицею майна [PERSON] є позивачка [PERSON] , будь-який спір щодо спадщини між ними та іншими заінтересованими особами відсутній. Просили задовольнити позов [PERSON] .. Представник третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що питання задоволення заяви залишає на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-015685, виданого Дмитрівською сільською радою 06.08.1996, [PERSON] на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 23.04.1996 № 12 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,50 га в межах згідно з планом, розташована на території Дмитрівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 23). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права), номер інформаційної довідки 347028720 від 19.09.2023, [PERSON] є суб`єктом речового права право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6320882000:03:003:0592, площею 0,5000 га, яка перебуває у державній власності (а.с. 24). Відповідно до Витягу № НВ-6300590662023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, наданого Відділом № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.10.2023 за № 2891, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6320882000:03:003:0592 становить 18778,38 грн. (а.с. 26). Вище зазначене також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6320882000:03:003:0592, сформованого 06.10.2023 НВ-6300590632023 (а.с. 27-29) Згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 15.12.2020, який є додатком до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», земельна ділянка площею 0,5000 га з кадастровим номером 6320882000:03:003:0592, місце розташування Харківська область, Богодухівський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення якої 01.03 для ведення особистого селянського господарства, перебуває у постійному користуванні згідно з державним актом від 06.08.1996 № ХР-04-00-015685 (а.с. 30-32). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.12.2019, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). [PERSON] (третя особа у справі) є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12.11. 1977, серії [NUMBER] , копія якого наявна у матеріалах справи (зворотній бік а.с. 11). [PERSON] (третя особа у справі) є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.12.1979, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с 14). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2022, виданого Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). 09.08.2022 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 275/2022 після смерті [PERSON] (а.с. 34-39). 09.08.2022 [PERSON] та [PERSON] подали державному нотаріусу заяви, у яких повідомили, що вони відмовляються від права на прийняття належної їм частки у спадковому майні [PERSON] та не заперечували, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане іншим спадкоємцям (зворотній бік а.с. 34, а.с. 35). 10.06.2023 [PERSON] подала державному нотаріусу заяву, в якій повідомила, що вона є спадкоємицею померлого [PERSON] , є його донькою. Спадщину прийняла, оскільки була зареєстрована та мешкала за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується довідкою Губарівського старостинського округу виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області (а.с. 36, зворотній бік а.с. 36). 10.06.2023 [PERSON] отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6320881501:00:001:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,2776 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6320881501:00:001:0013, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,800 га, кадастровий номер 6320881500:01:001:0128, розташовану на території Губарівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (а.с. 37-38). Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 29.06.2023 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок із господарським будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 19-21). 24.08.2023 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, на земельну ділянку (сіножаті) площею 0,0599 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6320881501:02:002:0056, що розташована на території Губарівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (зворотній бік а.с. 39). Отже, з матеріалів спадкової справи [PERSON] № 275/2022 вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом є його донька [PERSON] , яка прийняла спадщину і успадкувала майно померлого. Дружина померлого - [PERSON] та його син - [PERSON] спадщину не прийняли, про що подали відповідні заяви до [PERSON] звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області з питання отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на право постійного користування земельною ділянкою, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, право на користування якою належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ХР 04-00-015685. Однак, листом від 03.10.2023 № 1228/01-16 Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду (а.с. 33). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 0,5 га для ведення особистого підсобного господарства 06.08.1996, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної\~Ради Української\~РСР від\~18\~грудня 1990\~року №\~562-XII«Про\~порядок введення\~в дію\~Земельного кодексу\~Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92\~Земельного кодексу\~України 2001\~року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій\~статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України\~щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141\~ЗК України\~від 25\~жовтня 2001\~року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду\~відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР-04-00-015685, рішення № 12 про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 0,50 га прийняте виконкомом Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 23.04.1996. Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Та обставина, що земельна ділянка з кадастровим № 6320882000:03:003:0592 площею 0,5000 га є саме земельною ділянкою, наданою [PERSON] згідно з державним актом серії ХР-04-00-015685 від 06.08.1996, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.09.2023, а також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.10.2023, відповідно до яких суб`єктом речового права на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером є саме [PERSON] .. Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б)\~вилучення земельної\~ділянки у\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом; в)\~припинення діяльності\~релігійних організацій,\~державних чи\~комунальних\~підприємств,\~установ та\~організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є)\~використання\~земельної\~ділянки у\~спосіб,\~що\~суперечить\~вимогам охорони\~культурної\~спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене, про що свідчать вказана Інформація з Державного земельного кадастру, в якій [PERSON] зазначено як суб`єкта речового права. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст.27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, відповідачем не надано. Докази того, що [PERSON] реєструвалось фермерське господарство, а земельна ділянка отримувалась ним з метою ведення фермерського господарства, в матеріалах справи відсутні, а відтак, відсутні підстави вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи фермерського господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 0,50 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265\~цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Наявності інших спадкоємців, окрім [PERSON] , за законом після смерті [PERSON] , які б успадкували або бажали успадкувати майно померлого, з матеріалів спадкової справи не вбачається. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , при цьому, виходячи зі змісту ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини також входить право постійного користування земельною ділянкою згідно з Державним актом від 06.08.1996 серії ХР-04-00-015685. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України випадках. Частиною 2 ст. 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,50 га на території Дмитрівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР-04-00-015685від 06.08.1996 (якій наразі присвоєно кадастровий номер 6320882000:03:003:0592, з площею 0,5 га), звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування за законом заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved