Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить суд визнати право власності за ним за набувальною давністю на 1/3 будинку за адресою: [ADDRESS] . \~ ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач являється сином [PERSON] , [INFO] . 18.05.1965 року його мати (дівоче прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] 16.07.1984 року шлюб між його батьками був розірваний. 15.05.1985 року його мати уклала шлюб з [PERSON] , після чого матері присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказує, що за час сімейного життя його матері та її чоловіком [PERSON] був побудований житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . 29.09.2003 року шлюб між його матір`ю та Рубіном Цильке, був розірвано. 21.12.2017 року його матір`ю був оформлений технічний паспорт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , де зазначено про право власності на 2/3 будинку за [ADDRESS] . 29.01.2018 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу був оформлений на нього, договір дарування 2/3 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Вказує, що йому відомо, що Рубін Цильке помер, ще [INFO] у місті Новосибірськ, Новосибірської області, Російської Федерації. Зазначає, що з 27.04.2009 року, тобто з часу смерті [PERSON] - він проживав та продовжує проживати, отже постійно та відкрито, протягом більше 10 років безперервно володіє нерухомим майном 1/3 частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Вказує, що жодна особа з числа можливих спадкоємців [PERSON] з часу відкриття спадщини, тобто з 27.04.2009 року по сьогодні, до відповідних органів із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Вважає, що він добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком з 2009 року , тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У справі мається заява від представника відповідача Олександрійської міської ради - Бєлової Д.С., відповідно до якої, остання просить розгляд проводити без участі представника відповідача, вказує, що будь-яких додаткових пояснень, доказів того, які можуть бути подані в судовому засідання, немає. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.11.2021року відкрито провадження в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.12.2021 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] народився [INFO] році у графі батьками вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] , [INFO] уклав шлюб [PERSON] , та останній після реєстрації шлюбу надано прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до свідоцтва про розірвання про шлюб, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу, останній надано прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб, вбачається, що 15.05.1985 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після чого, останній надано прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 29.09.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до архівної довідки №311 від 17.03.2021 року, вбачається, що право забудовника по [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» належало [PERSON] на підставі рішення нарсуду від 14.10.1987 року на 2/3 частки та зареєстрований в земельну книгу КП «ОМБТІ» 11.04.1988 року № 5070/34. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1982 року, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом другої Олександрійської державної нотаріальної контори № 711 на 1/3 частку та зареєстрований в земельну книгу КП «ОМБТІ» 17.01.1983 року № 5070/34. Відповідно до технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , замовниками якого є [PERSON] (2/3) та [PERSON] (1/3). Відповідно до договору дарування 2/3 часток житлового будинку від 25.01.2018 року, [PERSON] подарувала [PERSON] , 2/3 частки житлового будинку, який розташований у [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 14, вбачається, що [PERSON] , дійсно мешкає по [ADDRESS] , з 2000 року по 2021 рік включно. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , складає 93\~438, 00 грн. Замовником вказаного висновку є [PERSON] . \~ \~ ОЦІНКА СУДУ [PERSON] є власником 2/3 частки житлового будинку, який розташований у [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 25.01.2018 року. Право забудовника по [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» належало [PERSON] на підставі рішення нарсуду від 14.10.1987 року на 2/3 частки та зареєстрований в земельну книгу КП «ОМБТІ» 11.04.1988 року № 5070/34. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1982 року, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом другої Олександрійської державної нотаріальної контори № 711 на 1/3 частку та зареєстрований в земельну книгу КП «ОМБТІ» 17.01.1983 року № 5070/34, що підтверджується архівною довідкою. Разом з тим, згідно з положеннями ч. ч. 1 та 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 ЦК України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої\~статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Разом тим, судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] та [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Матеріали справи не містять підтвердження, що [PERSON] відмовився від належного йому частки нерухомого майна. Тобто обставини були відомі позивачу, він був обізнаний, що власником частки житлового будинку, який є предметом спору, та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, був [PERSON] , а тому не можна вважати володіння позивачем нерухомим майном, яке залишилась після смерті [PERSON] , добросовісним. Смерть [PERSON] та не оформлення іншими спадкоємцями права на спадщину після смерті останнього не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Доводи позивача про те, що позивач більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володів спірним майном, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на вказану частку житлового будинку за набувальною давністю, безпідставні. Сам по собі факт користування позивачем будинком, не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не є добросовісним набувачем спірної частки житлового будинку протягом 10 років, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю у порядку ч. 1\~ст. 344 ЦК України. НОРМИ ПРАВА Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 ЦК України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому, втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої\~статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №214/3083/18 (провадження № 61-4186св21) вказано, що окрім того, враховуючи положення частин першої та третьоїстатті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що уразі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно -за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не є добросовісним набувачем спірного частки житлового будинку протягом 10 років, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю у порядку ч. 1\~ст. 344 ЦК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного, ст. 344ЦК України,

Outcome: dismissed