Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

В обґрунтування вимог заявники зазначають, що є синами [PERSON] , який помер [INFO] . Заявники мають бажання оформити спадкові права, проте не можуть це зробити. Так, у свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть ім`я батька зазначено « [PERSON] », у свідоцтві про одруження « [PERSON] », по батькові у свідоцтві про народження кожного з заявників зазначено « [PERSON] ». Через ці розбіжності нотаріус не може встановити родинну лінію. Тому заявники звернулися до суду з заяво, та просять суд встановити факт родинних відносин. Заявники на розгляд справи не з`явилися. Подали заяву про слухання справи без їхньої участі. Представник заінтересованої особи на розгляд справи не з`явився. Згідно до поданої заяви просять справу розглядати без їх участі. Суд зазначає, що ЦПК України передбачає можливість розгляду справи без участі заявника чи заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що немає підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження [NUMBER] його батьком зазначений [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження [NUMBER] його батьком зазначений [PERSON] . Згідно посвідки про народження [NUMBER] , « [PERSON] » народився [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] ( [INFO] ) помер [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Як вбачається з відповіді УДМС України в Рівненській області від 25.07.2023 року на адресу [PERSON] , є ймовірність, що помилка у написанні персональних даних батька була допущена на етапі укладення шлюбу (відомості про нареченого внесені наступним чином - « [PERSON] »), та у подальшому при реєстрації народження заявника та його брата. При прийнятті рішення суд зважає на наступні положення законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин у відповідності до ч.1 ст. 315 ЦПК України, що й було зроблено заявниками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.12.2023 року у справі № 761/16555/23 зазначено наступне. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем з відповідних державних реєстрів. При розгляді справи не було встановлено спору про право, тому відсутні підстави для залишення заяви без розгляду на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. З наданих заявниками документів не можна зробити однозначний висновок про те, що вони є синами [PERSON] . Заявникам пропонувалося прийняти участь у судовому засіданні; забезпечити явку двох свідків, які могли б надати свідчення щодо тих обставин, про які зазначають заявники; суд мав пересвідчитися у тому, що викладені заявниками у заяві обставини відповідають фактичним обставинам, але заявники до суду не з`явилися та не вважали за потрібне заявити клопотання про допит свідків. Адже довідка сільської ради про склад сім`ї сама по собі не може підтверджувати факт родинних відносин. Так само відповідь УДМС України в Рівненській області від 25.07.2023 року на адресу [PERSON] про «ймовірність, що помилка у написанні персональних даних батька була допущена на етапі укладення шлюбу» не є відповідним доказом. Суду не була надана відповідь з відділу ДРАЦС про те, що така помилка дійсно мала місце та чи її можливо/неможливо виправити. Власне, подання такої відповіді не є обов`язком заявників, але неподання суду доказів, на підставі яких суд мав би розглянути справу, тягне за собою ризик прийняття рішення, на яке заявники не сподівалися - у даному випадку у виді відмови у задоволенні заяви. Суд, досить ретельно розглянувши справу, повно і всебічно з`ясував обставини, на які заявники посилаються як на підставу своїх вимог; дослідивши докази, що були надані заявниками з урахуванням принципу реалізації стандарту більшої переконливості не знайшов підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed