Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вказувала, що вона з 25 вересня 2020 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час вони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Дитина перебуває на її утриманні, а [PERSON] участі у вихованні та утриманні дочки не приймає. Покликаючись на вищевикладене, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. 14.12.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому останній заперечив доводи позивачки в частині його участі в утриманні дитини. Проти стягнення аліментів не заперечував. 19.12.2023 року від позивачки [PERSON] надійшов відповідь на відзив в якому остання просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у раніше заявленому розмірі та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. В заяві, адресованій суду, просили розглянути справу без їх участі та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В заяві, адресованій суду, просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2020 року перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , батьком дитини є [PERSON] . Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. ч. 1, 2, 3, ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції "Про права дитини", кожна дитина право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів на неповнолітню дитину 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, є достатнім. Виходячи із взаємного обов`язку батьків утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти у заявленому позивачкою розмірі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст.\~137\~ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою ст.\~141\~ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження отриманих правничих послуг та понесених витрат позивач надав: копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 19.07.2023, опис наданих послуг, рахунки №24 від 19.07.2023 року та №38 від 14.12.2023 року зі змістом наданих послуг, розрахункові квитанції №24 від 19.07.2023 року та №31 від 14.12.2023 року, відповідно до яких [PERSON] оплатила послуги адвоката Андрієнко І. В. на загальну суму 4500 гривень. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачкою докази про понесення нею судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи Зарічненським районним судом Рівненської області є достатніми, допустимими і достовірними. Разом з цим, враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, тривалістю її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), суд вважає обґрунтованим і співмірним розмір правничих витрат у сумі 1 500 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного ст. ст.180,\~183, 184 СК України,

Outcome: partial