Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

1.13.06.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] . 2.Позивач просить суд: «- зобов`язати [PERSON] як власника спільної часткової власності 219/1000 часток квартири [ADDRESS] виселити квартиранта [PERSON] - зобов`язати [PERSON] проводити вселення квартирантів за згодою інших власників спільної часткової власності квартири [ADDRESS] ». 3.23.06.2023 відкрито загальне позовне провадження. 4.01.11.2023 закрито підготовче провадження. 5. [PERSON] звернення до суду з цим позовом обгрунтовує тим, що вона є власником 2464/10000 часток спільної часткової власності в квартирі [ADDRESS] . Іншими співвласниками вартири є [PERSON] (1056/10000 часток), [PERSON] (429/1000 часток) та відповідач [PERSON] (219/1000 часток). Фактично в квартирі, яка є комунальною, позивач проживає з [PERSON] . Співвласник [PERSON] в квартирі не проживає, але здає в оренду свою кімнату без укладення договорів оренди та без згоди інших співвласників. Так, в грудні 2022 року [PERSON] без згоди інших співвласників заселила в свою кімнату [PERSON] . Коли позивач почала з ним знайомитись, він гойдався, очі закотились, тому [PERSON] зробила висновок, що він наркоман. Своє прізвище він не назвав. Позивач просила [PERSON] вжити заходів щодо його виселення, але не виселила. Він постійно порушує правила спільного проживання, псує спільне майно (спалив сковорідку, розбив миску, зняв з вішалка светер чоловіка і виніс, краде речі, які належать сім`ї позивача. Також він приводив в кімнату жінку легкої поведінки, постійно влаштовував галасливі застілля, в кухні та ванні влаштував «притон», кімнату перетворив на звалище сміття. На прохання не заважати сусідам, не приводити жінок легкої поведінки [PERSON] вступив у бійку з [PERSON] , побив його. Також позивач дізналась, що [PERSON] не лише наркоман, але й проходить антивірусний курс від СНІДу. Позивач та її співмешканець [PERSON] неодноразово звертались до органів поліції, прокуратури з приводу забезпечення належної поведінки [PERSON] . Однак результатів позитивних це не дало. Позивач зазначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, майно, що перебуває у спільній частковій власності використовується за згодою всіх власників, а в разі недосягнення згоди в порядку, що встановлюється судом. 6.Відповідач письмовий відзив на позов не подавала. В судовому засіданні пояснювала, що виселила орендаря, готова компенсувати позивачу вартість зіпсованих речей. Просила справу розглядати без її подальшої участі, оскільки перебуває на лікуванні. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 7.Квартира спільного заселення (комунальна квартира) [ADDRESS] , загальною площею 90,9 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (розмір частки 219/1000), [PERSON] (розмір частки 2464/10000), [PERSON] (розмір частки 1056/10000), [PERSON] (розмір частки 429/1000). 8.Листом № 60.6-548 від 17.01.2023 ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області повідомило [PERSON] ( [ADDRESS] ), що його звернення від 17.01.2023 зареєстроване та розглянуте. В ході його розгляду встановлено, що в кв.6 проживає [PERSON] . Для вирішення спірних питань та відшкодування матеріальних збитків, заявникові рекомендовано звернутися до суду. 9.Листом № 60.6-2674 від 24.03.2023 ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області повідомило [PERSON] , що його заява про скоєння [PERSON] правопорушення 18.03.2023 зареєстрована за № 2458 від 13.03.2023. З [PERSON] проведена профілактична бесіда та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, який направлено до суду. 10.Листом від 06.04.2023 № 40-1332-23 Приморська окружна прокуратура м. Одеси повідомила [PERSON] , що його звернення № 3551-23 від 29.03.2023 щодо представництва інтересів в суді розглянуто. Роз`яснено можливість звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Висновки суду. 11.Предметом спору є зобов`язання співвласника спільної часткової власності на квартиру виселити орендаря та заборонити наступне вселення будь-яких осіб без погодженням з іншими співвласниками комунальної квартири. 12.Підставами позову є те, що орендар [PERSON] , вселений в кімнату відповідача без згоди інших співвласників квартири, проживаючи в квартирі, він грубо порушує порядок співпроживання, псує речі, чим створює для позивача перешкоди у користуванні частиною квартири. 13.Відповідач не заперечила, що особою, яку вона допустила до проживання в своїй кімнаті був [PERSON] , який станом на даний час вже там не проживає, у зв`язку із скаргами співвласника. 14.Натомість позивач наполягає на виселенні [PERSON] . 15.В судовому засіданні представник позивача усно зазначала, що немає підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення, оскільки [PERSON] вже виселений, проте письмової заяви про відмову від позову в цій частині чи закриття провадження відмовилась подавати. 16.Оцінюючи встановлені докази, пояснення сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. 17.Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 18.Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. 19.Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 20.Згідно з ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 21.Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 22.Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 23.Згідно з ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. 24.Отже, позивач та відповідач є співвласниками кімнат в квартирі спільного заселення. Кожен з них має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та не порушують прав інших осіб, в тому числі надавати своє житло для проживання іншим особам. 25.Позивач, як власник кімнати в квартирі спільного заселення, має право вимагати усунення перешкод у користуванні нею своєю власністю, якщо вважає, що дії відповідної особи створюють такі перешкоди. 26. [PERSON] надавала для проживання [PERSON] належну їй кімнату в квартирі. Проживання [PERSON] та особливості використання ним житлового приміщення призвели до скарг сусідів ( [PERSON] ). 27.Оскільки доказів укладення договору оренди житла між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі не надано, відповідач, як власник квартири, мала право виселити [PERSON] в будь-який час просто, скасувавши свій дозвіл на проживання. 28.Відповідач зазначає про те, що станом на 20.10.2023 [PERSON] з її кімнати виселений. 29.Будь-яких доказів, які б свідчили про продовження його проживання позивач не надав. 30.Отже, немає підстав для задоволення вимог про зобов`язання власника спільної часткової власності виселити [PERSON] . 31.Крім того, суд звертає увагу, що право виселення наймача з орендованої квартири виникає у власника: у разі припинення договору найму жилого приміщення в квартирі (ст. 169 ЖК України); у разі закінчення строку договору найму (ст. 785 ЦК України); у разі розірвання договору найму за рішенням суду на вимогу наймодавця (ст. 825 ЦК України). 32.Тобто, правом вимагати виселення наймача з орендованого житлового приміщення, має лише власник цього житлового приміщення. 33. [PERSON] є співвласником квартири спільного заселення, але не є власником житлового приміщення, в якому мешкав [PERSON] . Тому вона немає права вимагати його виселення як особи, яка проживає в кімнаті, що належить іншому співвласнику цієї квартири. Інший співвласник має право лише ставити питання про усунення перешкод у користуванні у інший спосіб, якщо це створює перешкоди у користування саме своєю власністю. Якщо домовленості між співвласниками не досягнуто, порядок проживання може визначити суд. В даному разі, як вбачається з підстав позову, позивача не влаштовує [PERSON] , оскільки вона вважає його наркоманом, лікується від СНІДУ і взагалі у них не склались правила співжиття через його поведінку, яка не подобається позивачеві. 34.Слід звернути увагу, що згідно з п. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 35.Посилання позивача на ст. 391 ЦК України є необгрунтованим, оскільки передбачене цією статтею право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, пов`язане саме з наявністю безпосередніх перешкод у здійсненні ним користування своїм майном, а в даному випадку своєю частиною квартири, що позивачем не доведено. 36.Так, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність з боку [PERSON] перешкод [PERSON] у використанні належною їй частиною квартири не надано, а позивач посилається лише на порушення відповідачем обов`язку погоджувати з іншими співвласниками використання майна, що є у спільній власності. 37.При цьому саме по собі псування орендарем речей позивача, крадіжка речей не створюють перешкод позивачеві у користуванні належною їй часиною квартири, оскільки безпосередньо не впливають на можливість проживати в належній їй частині квартири (користуватися квартирою), а тому не є підставами для застосування судом ст. 391 ЦК України. 38.Отже, вимоги про зобов`язання виселити [PERSON] є безпідставними. 39.Суд зазначає, що ст. 358 ЦК України напряму передбачає обов`язок співвласників реалізовувати спільну часткову власність за згодою інших співвласників. Вимога на майбутнє про зобов`язання співвласника часткової власності вчиняти дії щодо заселення за згодою інших, прямо передбачена законом, тому не є належним способом захисту, не потребує додаткового підтвердження судом на майбутнє, оскільки немає ще порушення. 40.В контекст цього суд звертає увагу, що позивач також проживає разом з [PERSON] , з яким у шлюбі не перебуває, називає його цивільним чоловіком. Тобто, заселила його в свою кімнату, не питаючи згоди інших співвласників, зокрема, й відповідача, що свідчить про установлення між співвласниками даної комунальної квартири саме такого порядку користування спільним майном. 41.Таким чином, позовна вимоги про зобов`язання відповідача проводити вселення за згодою інших власників спільної часткової власності квартири задоволенню не підлягає. 42.Підсумовуючи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. 43.Позивача звільнено від сплати судового збору.

Outcome: dismissed