Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] 3281,50 гривень додаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги представник обґрунтувала тим, що на утримання неповнолітньої дочки сторін [PERSON] з відповідача судовим наказом стягуються аліменти, які останній сплачує не регулярно, у зв`язку із чим на сьогодні заборгованість зі сплати аліментів становить 4030,40 гривень. У додаткових витратах на дитину відповідач участі не приймає. У зв`язку із захворюванням дитини позивач змушена звертатися до лікарів у м.Львів, пройти відповідне обмеження, придбати медичні препарати, здійснити транспортні витрати, у зв`язку із чим на підставі ст.185 СК України просить стягнути з відповідача половину понесених позивачем таких витрат. Провадження в справі відкрито ухвалою від 17 липня 2023 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вказав, що проти позову заперечує, вважає, що позивачка не надала належних доказів додаткових витрат на лікування дитини та інші витрати пов`язані з таким лікуванням, зокрема витрат на пальне. Крім цього, зазначив, що також приймає участь в додаткових витратах на дитину, а саме в її лікуванні. У задоволенні позову просить відмовити повністю. 14 серпня 2023 року позивач подала відповідь на відзив відповідача, у якому вказала, що наведені відповідачем доводи не звільняють його від обов`язку на належному рівні утримувати дитину. Крім цього, оскільки відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі, позивач не може покрити витрати на лікування дитини аліментами. У семиденний строк з дня отримання примірника відповіді на відзив, представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, у яких висловила свої заперечення на відповідь на відзив та просила у задоволенні позову відмовити. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 10 квітня 2023 року у справі № 163/606/23 з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття Станом на [INFO] заборгованість за вищевказаним судовим наказом становить 4030,40 гривень, що підтверджується довідкою в.о. начальника Любомльського ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУ МЮ №19417/23.7/9 від 07.07.2023. Відповідно до висновку невролога від 09.05.2023 року донька сторін - [PERSON] страждає на захворювання, пов`язане із затримкою мовного розвитку. У зв`язку із захворюванням дитини позивач зверталась до лікарів у м.Львів, пройла відповідне обстеження, придбала медичні препарати, здійснила транспортні витрати. Такі витрати підтверджуються доданими до позовної заяви чеками, загальна сума за якими складає 6563,09 гривень. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, указана норма стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно доч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19). У даному випадку дочка сторін страждає на захворювання, пов`язане із затримкою мовного розвитку, на лікування якого батьки зобов`язані нести додаткові витрати. Отже, захворювання дитини та необхідність у її обстеженні та лікуванні є особливою обставиною, а тому такі витрати слід віднести до додаткових. Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із лікуванням дитини. При цьому суд у даному випадку враховує й вартість обстеження та лікування дитини, яка по своїй сумі відповідає критеріям розумності. Крім цього, оскільки відповідач заборговоє аліменти в повному обсязі, позивач не може покрити витрати на лікування дитини аліментами. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. На переконання суду понесені позивачем, у відповідній частині, витрати на лікування та профілактику хвороби дитини є розумними, ознак будь - якого необґрунтованого завищення таких витрат на шкоду відповідачу судом не встановлено. З огляду на викладене заявлені позовні вимоги по своїй суті є обґрунтованими і підставними. Ураховуючи наведене, позов підлягає задоволенню. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копія договору № 066/23 про надання правничої допомоги від 06.07.2023 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги; додаток №1 до договору; акти прийому-передачі виконаних робіт; квитанцію від 07.07.2023 року, квитанцію від 14.08.2023 року, відповідно до яких вартість послуг наданих адвокатом становить 2500 грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 гривень. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог по суті спору судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved