Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини на двох дітей від усі видів доходу боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення з заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що 16.09.2005 року сторони уклали шлюб, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2012 року та [PERSON] [INFO] свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2012 року. Протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились. З вересня 2019 року кожен з подружжя жив окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Піклуванням та вихованням малолітніх дітей, які постійно мешкають з позивачем за адресою: [ADDRESS] , займався самостійно. Відповідачка відмовляється приймати участь в їх вихованні, піклуванні та утриманні. Мати взагалі не цікавиться життям дітей, аліменти не сплачує. З часу окремого проживання жодного разу не приходила до школи, не приймала участь в батьківських зборах. Відповідно до довідки, наданої директором Харківського ліцею № 107 [PERSON] та [PERSON] навчаються у вказаному учбовому закладі з 03.09.2018. Під час навчання батьком здійснювалась підтримка технічної організації освітнього процесу. Батько був присутнім на батьківських зборах. Спілкування у телефонному режимі здійснювалось регулярно. Відповідно до довідки, наданої директором ТОВ «ОЛЛСТАРС», де відвідують навчання з танців малолітні [PERSON] та [PERSON] вихованням дітей повністю займається батько. Мати не бачили жодного разу. 27.02.2023 Рішенням Київського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. Фактичним власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є мати позивача [PERSON] . Позивач має місце роботи та отримує заробітну плату у розмірі 16 000 грн.. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей ХМР, в судове засідання не з`явився, електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 16.09.2005 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2012 року та [PERSON] [INFO] свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2012 року. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 27.02.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.02.2023 № 31 місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з батьком, [PERSON] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.02.2023 № 31 місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з батьком, [PERSON] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.04.2023 за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з батьком [PERSON] . Власником квартири є [PERSON] . Згідно Висновку № 406 від 15.11.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , орган опіки та піклування встановив, що за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Позивач зазначає, що ним ніколи не створювалися будь-які перешкоди у спілкуванні відповідачки з дітьми, та участі у їх вихованні, але відповідачка бажання спілкуватися з дітьми не виявляла та не бажала виконувати покладені на неї законом батьківські обов`язки. Це свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідачки на активну участь у формуванні життя своїх дітей . З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей , без поважних причин залишила їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. З приводу позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів, суд зазначає наступне. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України(далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, в яку внесені зміни на підставі Закону України №2037-VIII від 17.05.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, суд стягує з неї на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.09.2023 року. При цьому суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітніх дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: approved