Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 10.10.2023 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог покликалася на те, що вона, [PERSON] , є спадкоємцем всього майна [PERSON] [INFO] , згідно заповіту від 29.01.2019 року зареєстрованого в реєстрі під № 3. [PERSON] помер [INFO] і на момент його смерті у будинку в [ADDRESS] ) ніхто не проживав і не був зареєстрований. [PERSON] народився [INFO] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Також у [PERSON] була рідна сестра [PERSON] , яка після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , а на випадок своєї смерті залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла брату [PERSON] . За життя [PERSON] набула домоволодіння у [ADDRESS] , яка складається із житлового будинку «А», сараю [PERSON] . Рік побудови 1949. Після смерті сестри [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Григорчук З.Р. із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову, оскільки правовстановлюючих документів на майно у сестри не було. В подальшому [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на прийняття спадщини на спадкове майно, проте завершити справу йому не вдалося, оскільки він помер. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину але не встиг оформити її згідно чинного законодавства. [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Григорчук З.Р. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та отримала відмову, оскільки правовстановлюючих документів, які б підтвердили право власності на домоволодіння немає. З цих підстав, [PERSON] просила визнати за нею право власності на спадкове майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: житлового будинку, позначеного літерою «А», сарай «Б», яке набуте нею у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явилася, однак від представника позивача адвоката Голіней Л.Д. надійшла заява про розгляд справи без її участі і участі її довірительки. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.58). Відповідач Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подала клопотання, у якому просила проводити розгляд справи без участі представника Яблунівської селищної ради. Позовні вимоги підтримали, заперечень не висловили (а. с. 56). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16.10.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 20.11.2023 року (а.с. 27). Також ухвалою суду від 16.10.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р. копії матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.28) та витребувано з архіву Косівського районного суду для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 347/57/20 за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (а.с.19). Ухвалою від 25.10.2023 року постановлено підготовче засідання у справі проводити у режимі відео конференції (а.с.36). Ухвалою суду від 20.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2023 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи без участі. Яблунівська селищна рада не забезпечила явку свого представника в судове засідання 14.12.2023 року, однак подала клопотання в якому просила проводила розгляд справи без участі їх представника. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 29.01.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №3 посвідченого секретарем виконавчого комітету Нижньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області Ільницькою М.С., [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] (а.с.6) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , помер [INFO] (а.с.7) Згідно з довідкою Яблунівської селищної ради від 25.09.2023 року № 318, на момент смерті [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно з копією свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] 21.05.1977 року уклали шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Як вбачається з копії заповіту, посвідченого 22.03.1999 року за №2 секретарем Лючанської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.13). Згідно з довідкою Яблунівської селищної ради від 25.09.2023 року № 317, на момент смерті [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] ) ніхто не був зареєстрований та не проживав, згідно з записом по господарської книги вона проживала одна (а.с.14). Відповідно до\~копії технічного\~паспорту на\~будинок садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~домоволодіння складається\~ізжитлового будинку, позначеного літерою «А» загальною площею 25.5 кв.м., сарай «Б» (а.с.15-19). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57563704 від 16.09.2019 р. після смерті [PERSON] ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, а заповіт від імені [PERSON] зареєстрований у відповідному реєстрі (а.с.20). Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2020 року № 02-31/130, приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Д. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до копії висновку про вартість майна від 27.01.2020 року, вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складає 47\~380, 00 грн. (а.с.22). Згідно з довідкою Яблунівської селищної ради від 06.10.2023 року № 323, на даний час в житловому будинку в [ADDRESS] ) ніхто не проживає (а.с.23). Як вбачається з копії спадкової справи №24/2020 на майно [PERSON] , [PERSON] 17.02.2020 року зверталася із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59449468 від 17.02.2020 р. після смерті заповіт від імені [PERSON] зареєстрований у відповідному реєстрі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2020 року № 02-31/130, приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Д. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-60). Згідно з витребуваною з архіву Косівського районного суду справою № 347/57/20 за позовом [PERSON] до Яблунівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, [PERSON] звернувся 13.01.2020 року з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно після смерті сестри [PERSON] . Проте, 18.02.2020 року ухвалою Косівського районного суду провадження у справі закрито у зв`язку із смертю позивача [PERSON] . Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який теж в свою чергу, був єдиним спадкоємцем за заповітом після своєї сестри - [PERSON] [PERSON] приватним нотаріусом Григорчук З.Р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до Косівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, проте провадження у справі було закрите у зв`язку зі смертю позивача. Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно за адресою: [ADDRESS] , а спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем цього спадкового майна, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved