Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту, який складений 14.11.2014 р., її бабусею [PERSON] , а саме: встановити, що [PERSON] заповідає в цьому заповіті належний їй будинок з надвірними спорудами та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а не будинок [ADDRESS] як вказано в заповіті. Обґрунтовуючи позов, зазначає, що її бабуся померла [INFO] , вона проживала з бабусею на момент смерті, і лише в 2023 р звернулась в нотаріальну контору для оформлення спадщини. Після смерті бабусі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), а в видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок бабусі нотаріус відмовила, оскільки в спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на будинок. З огляду на вказане, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на будинок бабусі. Однак, в заповіті існують розбіжності щодо нумерації будинку, який в заповіті вказаний під номером [ADDRESS] , а в дійсності має номер 1 А, тому воля заповідача викладена в заповіті не достатньо чітко і заповіт потребує тлумачення. Вважає, що бабусі належав будинок під номером [ADDRESS] , і саме цей будинок вона заповідала, оскільки будинок під номером [ADDRESS] належить її батькам. Ухвалою судді від 23.10.2023 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.11.2023 р. підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених підстав, дала пояснення про те, що будинок, в якому проживала її бабуся має номер [ADDRESS] , а будинок під номером [ADDRESS] належить її батькам, однак батьки документів про право власності на нього ще не оформили, в даний час здійснюють їх оформлення. У сільській раді їй видали довідку про те, що бабуся є була власником будинку [ADDRESS] , однак не може пояснити причину таких відомостей, припускає, що непорозуміння з нумерацією виникло через близьке розташування цих двох будинків і ділянок, які розташовані поруч. Вона проживає в будинку бабусі, уклала договори про надання комунальних послуг на будинок за адресою саме номер 1А. вважає, що бабуся була власником будинку [ADDRESS] і в заповіті розпорядилась саме ним. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Дубечненської сільської ради подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, з рішенням суду згідні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що позов визнає, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] \~у судовому\~засіданні просить\~задовольнити позов,\~дала показання\~про те,\~що вона\~з чоловіком\~побудували будинок,\~номер якого\~ [ADDRESS] , в даний час здійснюють оформлення правовстановлюючих документів на нього. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено такі обставини. 14.11.2014 р. [PERSON] склала заповіт, у якому зазначено, що [PERSON] , проживаюча в [ADDRESS] , все своє майно, в тому числі будинок по [ADDRESS] заповідає [PERSON] , яка проживає за адресою : [ADDRESS] (арк. спр.26 на звороті). Вказаний заповіт посвідчений секретарем Дубечненської сільської ради 14.11.2014 р. [PERSON] померла [INFO] . Позивач як спадкоємець за заповітом звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (арк. спр.27 на звороті). Також встановлено, що нотаріус відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за заповітом після смерті баба з підстав відсутності в [PERSON] правовстановлюючих документів на вказаний будинок (арк. спр. 28-29). З показань позивачки, встановлено, що вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, що належав її бабці. Вказаний позов перебуває в провадженні суду. Відповідно до довідки Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 05.06.2023 р. № 598, встановлено, що за даними погосподарської книги сільської ради по селу Залюття рахується господарство громадянки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом з онуками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , правнуками [PERSON] , [PERSON] (арк. спр.26). Вирішуючи справу суд враховує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України. Зокрема, статтею 1256 ЦК передбачено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу\~однієї або\~обох сторін\~суд може\~постановити рішення\~про тлумачення\~змісту правочину.\~При тлумаченні\~змісту правочину\~беруться до\~уваги однакове\~для всього\~змісту правочину\~значення слів\~і понять,\~а також\~загальноприйняте у\~відповідній сфері\~відносин значення\~термінів.\~ Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Системний аналіз\~положень статей\~213,\~1256\~ЦК України\~дає підстави\~для висновку,\~що при\~тлумаченні змісту\~заповіту не\~допускається пошук\~тієї волі\~заповідача,\~яка не\~знайшла відображення\~у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. З аналізу наданих доказів встановлено, що всупереч вимогам указаних норм права, у випадку задоволення вимог позивачки, суд надасть тлумачення заповіту, фактично змінить його зміст, у той час як зміст заповіту спадкодавця [PERSON] чітко передбачає розпорядження будинком по [ADDRESS] . Так,\~в матеріалах\~справи наявна\~довідка сільської\~ради видана\~на підставі\~даних погосподарської\~книги,\~про те,\~що [PERSON] \~була власником\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~і проживала,\~в заповітітакож вказується про те, що вона проживає в будинку по [ADDRESS] і саме належним їй будинком по [ADDRESS] в заповіті розпоряджається. Позивачка, стверджуючи, що будинок по [ADDRESS] належить її батькам, а тому її баба не могла розпоряджатись будинком [ADDRESS] , водночас не підтвердила вказаного факту відповідними документами, навпаки встановлено, що документів про право власності на будинок по [ADDRESS] її батьки взагалі на даний час не мають. Технічний паспорт на будинок по [ADDRESS] (яким нібито мала намір розпорядитись баба) позивачка почала виготовляти в 2023 р., тобто через шість років після смерті бабусі. Надані позивачкою договір про надання послуг з електропостачання та послуг інтернет щодо будинку по [ADDRESS] , були укладені позивачкою вже після смерті [PERSON] . Крім того, слід врахувати, що питання розбіжності в нумерації будинку позивачка виявила після того, як звернулась з приводу виготовлення технічної документації на будинок бабусі лише в 2023 р. Отже, суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що є підстави вважати, що [PERSON] розпорядилась в складеному нею заповіті саме будинком по [ADDRESS] , а навпаки наявні докази про те, що вона як власник будинку по [ADDRESS] розпорядилась саме ним. Отже не надано доказів того, що заповіт є не зрозумілим, ускладнений неоднаковим використанням термінів, слів і понять. Навпаки з його змісту чітко вбачається воля заповідача передати відповідачу житловий будинок по [ADDRESS] . На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач не довела, що заповіт містить неточності чи неоднозначне трактування слів, понять чи термінів, не довела існування обставин, які перешкоджають визначити справжню волю особи, яка вчинила заповіт, що б стало підставою для тлумачення його змісту відповідно до положень ст. 213 ЦПК. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на викладене в позові слід відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що при цьому позивачка не позбавлена можливості реалізувати свої права на спадкування, шляхом доказування факту перебування будинку в користуванні чи власності [PERSON] в іншому судовому провадженні. На підставі викладеного, ст. ст.16, 213, 1216-1218, 1256 ЦК України та

Outcome: dismissed