Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 24 вересня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею. З жовтня 2022 року шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинені, спору про місце проживання дитини і поділ майна на виникає. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений між сторонами та вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Від відповідача надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити і проводити розгляд справи за його відсутності, а судові витрати повернути позивачці з державного бюджету 50 % судового збору на підставі ст. 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24 вересня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 918. Від подружнього життя сторони мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1448. Подружжя спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду цієї справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги згоду відповідача на розірвання шлюбу і відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113\~СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не виявила бажання змінити прізвище, а відтак після розірвання шлюбу залишається прізвище « [PERSON] ». Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, на цей час разом не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Згідно із\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Разом з тим, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до матеріалів справи та долученої позивачем квитанції про сплату судового збору судом встановлено, що позивач сплатила за подання вказаної позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3\~757,60 грн. (а. с. 7). Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 1\~073,60 грн. станом на час подання позову позивачем). Пунктом 1 частини 1\~статті 7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн., тобто 50\~відсотків судового\~збору у розмірі 1\~073,60 грн. станом на час подання позову позивачем, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, що становить 536,80 грн., та суму, що була сплачена у більшому розмірі за подання позовної заяви, а саме: 2\~684 грн., отже на загальну суму в розмірі 3\~220,80 грн. (а. с. 7).

Outcome: approved