Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

30 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, заінтересована особа: Шаргородський відділ ДРАЦС Жмеринського району Вінницької області Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 11 липня 2023 року провадження по справі відкрито. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] - адвокат Хоруженко С. Г. заяву підтримав, просив встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 24.08.1954 року по [INFO] , тобто по день його смерті. Представник Шаргородського відділу ДРАЦС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, направив листа, в якому просив прийняти до відома те, що заінтересованою особою по даній справі, виходячи з вимог заяви, не може бути вказаний відділ ДРАЦ, оскільки він не відображає та не фіксує родинні стосунки між особами. У вказаній справі заінтересованою особою може бути Джуринська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, також вказав на невірну назви відділу заявником у заяві та неправильне зазначення заявника в ухвалі про відкриття провадження у справі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] стали проживати у с. Лютенька Миргородського району з 1997 року та проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка по [INFO] , тобто - по день смерті [PERSON] , вели спільне господарство. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0395979, виданого Шаргородською районною державною адміністрацією 29.07.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER], належало право на земельну частку (пай) розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Горизонт», що знаходиться у с. Голинчинці, Шаргородського району, Вінницької області. Згідно довідки виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 02.02.2017, згідно облікових даних сільської ради [PERSON] , 1930 року народження був зареєстрований на день смерті [INFO] в [ADDRESS] . На день смерті за даною адресою з ним була зареєстрована [PERSON] , 1928 року народження - дружина. Інших зареєстрованих за даною адресою не значилось. Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 17.01.2023 за № 00038158492 під час перевірки в архіві органу реєстрації актів цивільного стану громадян за 1946-1952 роки та з 01.01.1954 по 23.12.2022 актовий запис про шлюб на [PERSON] та [PERSON] , [INFO] по селу Голинчинці, Шаргородського району, Вінницької області не виявлено. [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим повторно 31.01.2017 Шаргородським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, де вони вказані батьками. У свідоцтві про народження дочки [PERSON] 1956 р.н., батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Даних про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено. [INFO] в с. Лютенька Гадяцького району [PERSON] помер. Приватним нотаріусом Антоновою Т.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1221 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, передбачено, що відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту має юридичне значення з метою реалізації заявником права на отримання спадщини. Відповідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З досліджених в судовому засіданні доказів достовірно і об`єктивно встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] в с. Лютенька. Щодо періоду їх спільного проживання, суд вважає необхідним звернути увагу на наступні обставини. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 1 січня 2004 року набув чинності Цивільний Кодекс України, який передбачив четверту чергу спадкоємців за законом. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Беручи до уваги викладене, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини до набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004. [PERSON] не був членом сім`ї [PERSON] у розумінні приписів ст. 6, 12, 13, 22, 95, 96 КпШС УРСР, оскільки за змістом наведених норм закону поняттям «члени сім`ї» охоплювалося коло осіб, які мали кровний зв`язок, або ж їхні взаємовідносини виникали внаслідок встановлення опіки (піклування), усиновлення. Згідно з вимогами статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам, необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. У п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справа про встановлення факту, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 1 застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів; постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Наявними у матеріалах справи доказами доведено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 1997 року по 18.01.2003, однак між сторонами мали місце правовідносини до набрання чинності Цивільним Кодексом України та СК України до 01.01.2004. Таким чином, з огляду на викладені вище норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01.01.2004 року, вказаний вище Кодекс не передбачав інституту цивільного шлюбу, а тому факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Статтею 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення фактів в судовому порядку можливе лише за умови, що вони породжують юридичні наслідки. До 1 січня 2004 року чинне законодавство не передбачало юридичних наслідків для осіб, які проживали разом однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та четвертого кола спадкоємців, тому суд вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки не породжує юридичних наслідків.

Outcome: dismissed