Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до АТ КБ "Приватбанк", в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.05.2023 року, просить: визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 07.05.2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , зобов`язання [PERSON] , які випливають із вказаного договору; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 18618,88 доларів США та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.05.2007 року між [PERSON] та АТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № HAH2GK01270052, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 92700 доларів США на термін до 28.05.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надавався на придбання квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року між [PERSON] та банком укладений договір іпотеки квартири від 31.05.2007 року, відповідно до умов якого позивач передала банку в іпотеку нерухоме майно -трикімнатну квартиру, загальною площею 133,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 2621 від 31.05.2007 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року між [PERSON] та банком укладений договір поруки № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язався відповідати по зобов`язаннях [PERSON] як солідарний боржник. 23.02.2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, 26.08.2016 року було здійснено реєстрацію права власності на квартиру позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ КБ "ПриватБанк". Підставою реєстрації права власності а квартиру за банком став договір іпотеки квартири. Таким чином, відповідач в позасудовому порядку в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року звернув стягнення на предмет іпотеки 26.08.2016 року, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим зобов`язання по кредитному договору перед банком є припиненими шляхом повного виконання. Заборгованість за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року станом на 08.02.2016 року складає 103944,92 дол. США, яка складається за заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом. Разом з тим, відповідно до звіту про визначення середньої ринкової вартості майна станом на 26.08.2016 року середньоринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 3449397 грн., що станом на 26.08.2016 року (дата реєстрації квартири за ПАТ КБ "ПриватБанк") складало 136182,62 дол. США відповідно до офіційного курсу гривні до долара, що отримано з офіційного інтернет сайту Архіву курсів НБУ. Банк безпідставно отримав кошти з позивача у розмірі 18618,88 дол. США, що становить різницю між вартістю квартири позивача та визначеної банком суми заборгованості станом на 08.02.2016 року. Оскільки 90 відсотків вартості предмета іпотеки складає 122563,80 дол. США, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 18618,88 дол. США. 08.02.2023 року представником АТ КБ «ПриватБанк» до суду подано письмові пояснення, в яких він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що [PERSON] станом на 08.02.2016 року мала заборгованість за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року у розмірі 199979,39 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 91352,70 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 37810,77 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 6551,56 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання у розмірі 64264,36 дол. США. Враховуючи невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "ПриватБанк" набув право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. З метою визначення оцінки предмета іпотеки був складений Звіт про оцінку майна: квартири [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що вартість вказаної квартири станом на 14.09.2016 рік складає 2435041 грн., що в еквіваленті до доларів США, згідно курсу НБУ на дату оцінки, складає 92166,58 дол. США. З таких обставин у іпотекодержателя не виник обов`язок відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, оскільки загальна заборгованість [PERSON] станом на 08.02.2016 року становила 199979,39 дол. США, а вартість предмета іпотеки в доларовому еквіваленті складала 92166,58 дол. США. Крім того, позивач невірно визначила розмір заборгованості, стягнутий судовими рішеннями по справі № 233/919/16-ц, оскільки постановою апеляційного суду Донецької області від 31.07.2018 року та постановою Донецького апеляційного суду від 01.12.2020 року по справі № 233/919/16-ц з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 122037,07 дол. США, а саме 91352,70 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, та 30684,37 дол. США - заборгованість за відсотками. Крім того, зазначає, що станом на 08.02.2016 року [PERSON] мала заборгованість у розмірі 199979,39 дол. США, яка складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 91352,70 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 37810,77 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 6551,56 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання у розмірі 64264,36 дол. США. Проте АТ КБ "Приватбанк" у позовній заяві просив достроково стягнути з відповідачів на його користь солідарно частину заборгованості за кредитом у розмірі 115785,41 дол. США, яка складалась з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсоткам. Щодо ретроспективної оцінки вартості майна посилається на те, що позивачем [PERSON] до позовної заяви додано звіт про визначення середньоринкової вартості майна, який складений 20.04.2021 року для визначення вартості предмета іпотеки станом на 26.08.2016 рік. Результати звіту від 20.04.2021 року відрізняються від первісної оцінки вартості предмета іпотеки в 2016 році. Різниця в цих висновках виникла в зв`язку з тим, що новий звіт був складений за результатами проведення ретроспективної оцінки. В даному випадку різниця між датами складання звітів про оцінку склала 5 років. За таких обставин звіт складений в 2016 році у будь-якому випадку буде більш достовірним ніж звіт, складений за результатами проведення ретроспективної оцінки у 2021 році. При проведенні ретроспективної оцінки офіційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, вже не ті, що були при виконанні первісної оцінки. Більше того, оскільки в Україні при застосуванні порівняльного підходу за основу беруться не угоди щодо подібного майна, а умови пропонування щодо укладення таких угод, то при проведенні ретроспективної оцінки більша частина інформації про ціни пропонування, які були наявні і доступні на дату оцінки при виконанні первісної оцінки, просто відсутня. У звіті з ретроспективної оцінки повинен зазначатися негативний вплив факту неповноти інформації про об`єкт оцінки на результати оцінки. Це вимагається Національним стандартом № 1. Крім того, в звіті про визначення середньоринкової вартості майна, який складено 20.04.2021 року, в розділі "Загальна частина" Звіту визначена мета використання результатів оцінки: для оплати податків та зборів. В підрозділі "Єдине призначення цього звіту" розділу "Загальна частина" зазначено, що цей звіт має силу тільки при його використанні з метою, яка вказана у звіті. Таким чином, цей звіт не може бути використаний з метою визначення вартості нерухомості під час звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. 04.09.2023 року представником відповідача до суду подано письмові пояснення, після заяви позивача про зменшення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України, в яких він просить враховуючи подані раніше письмові пояснення від 08.02.2023, та ці письмові пояснення, та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень додатково посилається на те, що представником позивача не вірно визначений розмір боргу за кредитним договором станом на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом у справі № 233/919/16-ц встановлено, що станом на 08.02.2016 року [PERSON] мала заборгованість у розмірі 199979,39 дол. США. Після цієї дати [PERSON] погашення заборгованості не здійснювала. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року по справі № 641/3489/21-ц встановлено, що сума заборгованості [PERSON] в повному обсязі за кредитним договором не погашена за рахунок реалізації іпотеки. Щодо визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, то визнання припиненими зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором є ефективним способом захисту інтересу боржника в правовій визначеності, якщо боржник належним чином виконав зобов`язання, але кредитор не визнає такого виконання. Проте за обставинами цієї справи, позивач не довів, що відповідач має претензії до [PERSON] після звернення стягнення на предмет іпотеки. Будь-яких вимог, претензій, тощо банк до позивача не заявляв та не заявляє. Більш того, між сторонами спір вже вирішений, враховуючи як наявність судових рішень, так і завершення звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2023 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.02.2023 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Шевченка А.О. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Селезень С.В. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року позовну заяву збільшену в порядку статті 49 ЦПК, яку подано 05.10.2023 року адвокатами Поляковою В.В., Селезень С.В. в інтересах [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року в задоволенні заяви представника АТ КБ "Приватбанк" Шевченко А.О. про поновлення процесуального строку відмовлено. Документи, долучені до письмових пояснень АТ КБ "Приватбанк" від 23.10.2023 року (платіжні доручення та виписки по рахункам № [NUMBER] та [NUMBER] ) залишено без розгляду. В судовому засіданні представники позивача адвокати Селезень С.В., Зудер`янц В.В. зменшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просять їх задовольнити. Крім того, у судовому засіданні представники позивача зробити заяву про подання доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення. Представник відповідача адвокат Шевченко А.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З копії кредитного договору № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 31.05.2007 року по 28.05.2027 р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 92700 дол. США, з яких 77000 дол. США на придбання трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , та 15700 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених цим договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю., [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність на умовах купівлі-продажу квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і сплатила за неї грошову суму у розмірі 505630 грн., що еквівалентно 100125 дол. США, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 31.05.2007 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2007 року за [PERSON] 01.06.2007 року зареєстровано право власності на 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2007 року. Крім того, 31.05.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] , згідно умов якого [PERSON] як іпотекодавець, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року перед ПриватБанком, як іпотекодержателем, надала в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки. Відповідно до п. 27 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку". З копії звіту про визначення середньої ринкової вартості майна від 18.04.2021 року встановлено, що середня ринкова вартість 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.08.2016 року складає 3449397 грн. З копії звіту про оцінку майна від 14.09.2016 року встановлено, що оціночна вартість трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 2435041 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року станом на 08.02.2016 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у розмірі 199979,39 дол. США, а саме: 91352,70 - заборгованість за тілом кредиту; 37810,77 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6551,56 дол. США - заборгованість за комісією; 64264,36 дол. США - нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання. Представником ПАТ КБ "ПриватБанк" Боровець В.П. 22.08.2016 року до приватного нотаріуса ХМНО Бакумової А.В. подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно квартири [ADDRESS] . 26.08.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Бакумовою А.В., на підставі договору іпотеки квартири від 31.05.2007 року, ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.08.2016 року, та матеріалами реєстраційної справи державної реєстрації права власності вказаної квартири. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2018 року по справі № 233/919/16-ц у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано недійсним кредитний договір № НАН 2G К01270052 від 31.05.2007 року, укладений між Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] . Визнано недійсним договір іпотеки квартири № НАН 2G 101270052 від 31.05.2007 року, укладений між Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстровим № 2624. Визнано недійсним договір поруки № НАН 2G К01270052 від 31.05.2007 року, укладений між Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] . Скасовано заборону відчуження нерухомого майна: трикімнатної квартири номер [ADDRESS] , накладеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2624. Стягнуто з Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 31.07.2018 року по справі № 233/919/16-ц апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року скасовано. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № HAH2GK01270052 у розмірі 63 383 ( шістдесят три тисячі триста вісімдесят три) долара США, 89 центів, яка складається з заборгованості по кредиту - 32 699,52 долара США та заборгованості по відсоткам - 30 684,37 доларів США, а також - витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги на судове рішення в розмірі 61 692 (шістдесят одну тисячу шістсот дев`яносто три) грн. 62 коп. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2020 року, яка міститься у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, задоволено частково. Постанову апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 653,18 доларів США скасовано. Передано справу № 233/919/16-ц в частині відмови в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 653,18 доларів США на новий розгляд до апеляційного суду. Постановою Донецького апеляційного суду від 01.12.2020 року по справі № 233/919/16-ц апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 58 653 доларів США, 18 центів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 31 травня 2007 року № HAH2GK01270052 в сумі 58 653 долари США, 18 центів. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки і припинення в зв`язку з цим зобов`язань за основним зобов`язанням, спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про іпотеку». Статтею 16 Цивільного кодексу України\~передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Положеннями вказаної статті визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень\~ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється на підставах встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок та наслідки передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Так, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, позасудове врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, має наслідком припинення іпотечного зобов`язання на підставі абзацу 4 частини 1\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем та зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання (кредитного договору) в порядку частини 4\~статті 36 Закону України «Про іпотеку». Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №927/84/16 та від 03.04.2018 року у справі №911/2798/16, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №756/31271/15-ц у подібних правовідносинах. Крім того, у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 914/355/17 суд касаційної інстанції погодився з висновком, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до припинення правовідносин за основним зобов`язанням. За таких обставин у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими відповідно до частини четвертої\~статті 36 Закону України "Про іпотеку". Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2\~ст. 79 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи доведеність та визнання сторонами факту звернення АТ КБ\~"Приватбанк" стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації 26.08.2016 року за банком права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 07.05.2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] . З огляду на викладене, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню. При цьому, посилання представника банку на те, що захисту підлягає тільки порушене право, а банк після реєстрації на себе права власності на квартиру не пред`являє до [PERSON] будь-яких вимог за кредитним договором не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Щодо позовної\~вимоги про\~стягнення коштів\~суд зазначає,\~що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. З огляду на вказане, для стягнення вказаної різниці, у разі її наявності, необхідно доведення в межах справи розміру вартості предмета іпотеки станом на момент переходу права власності на предмет іпотеки та розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В обґрунтування вартості предмета іпотеки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , до матеріалів справи учасникам надано копію звіту про оцінку майна від 14.09.2016 року та копію звіту про визначення середньої ринкової вартості майна від 18.04.2021 року станом на 26.08.2016 року. При цьому, суд зазначає, що обидва звіти мають певні недоліки і не можуть бути враховані судом при визначенні вартості предмета іпотеки станом на момент переходу права власності на квартиру. Так, звіт про оцінку майна від 14.09.2016 року складений пізніше і не відображає вартість квартири станом на 26.08.2016 року; дослідженням звіту від 18.04.2021 року встановлено, що у якості порівняльних зразків відібрані не зовсім ідентичні об`єкти нерухомості. Оскільки в межах цієї справи сторонами не заявлялось клопотання про призначення судового експертного дослідження для визначення вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.08.2016 року, надані сторонами звіти про оцінку майна не можуть бути прийняті судом у якості належного докази визначення такої вартості, суд зазначає, що сторонами в межах цієї справи належними та допустимими доказами не доведено вартість квартири станом на момент переходу права власності на цю квартиру до банку. Щодо розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, то сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень також не надано належних та допустимих доказів розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 07.05.2007 року. Так, наведений представниками позивача розрахунок не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки враховує тільки суми коштів, які [PERSON] зобов`язувалась сплачувати згідно графіку погашення кредиту, а згідно п. 4 договору іпотеки від 31.05.2007 року іпотекою забезпечуються вимоги щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання та збереження предмету іпотеки, витрат на страхування, збитків, завданих порушенням договору іпотеки, збитків, завданих порушенням зобов`язань за кредитним договором, штрафних санкцій тощо. Доданий представником банку до письмових пояснень від 08.02.2023 року розрахунок заборгованості за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 07.05.2007 року містить інформацію станом на 08.02.2016 року та не підписаний представником банку, тому також не може бути взятий судом до уваги. Крім того, відповідно до постанови Апеляційного суду Донецької області від 31.07.2018 року по справі № 233/919/16-ц зазначено, що з позовом до суду про стягнення всієї суми заборгованості банк звернувся 23.02.2016 року, 06.08.2015 року банк направляв позичальнику повідомлення від 03.08.2015 року про дострокове погашення кредитної заборгованості протягом 5 днів з дня отримання копії такого повідомлення. Вказані обставини також мають бути враховані при визначенні суми заборгованості за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 07.05.2007 року, однак відповідних доказів сторонами до матеріалів справи не надано, що позбавляє суд можливості оцінити обрахований сторонами розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру вартості предмета іпотеки станом на момент переходу права власності на предмет іпотеки та розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а тому не доведено факту перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і о бов`язку банку відшкодувати цю різницю іпотекодавцю. З огляду на викладене, позовні вимоги по стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 18618,88 доларів США задоволенню не підлягають в зв`язку з їх недоведеністю. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то представники позивача у судовому засіданні зробили заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 20.12.2023 року о 10-00 та встановити [PERSON] строк для надання таких доказів.

Outcome: partial