Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась із даною позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Києва до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі), третя особа: Орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] в розмірі - частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, встановити над малолітнім [PERSON] опіку та призначити [PERSON] опікуном. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач являється бабусею малолітнього [PERSON] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2006 по 2020 роки. Від подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між подружжям не склалося та рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2020 року шлюб між останніми було розірвано. [PERSON] записаний батьком дитини, а [PERSON] являється донькою позивача. Після народження дитини, донька проживала разом із сином [PERSON] за адресою, а саме: [ADDRESS] , при цьому, дитину бачила дуже рідко, оскільки весь час в невідомих компаніях вживала алкогольні напої та приймала наркотичні засоби, що підтверджується неодноразовим притягненням [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності. У червні 2022 року [PERSON] вступила у відносини з іншим чоловіком та переїхала до нього жити, де і проживає на сьогоднішній день. Місце проживання дочки на даний час не відомо. Від самого народження онук проживає разом позивачем, вона в повному обсязі здійснює його виховання та опікується над ним, крім того здійснює всі фінансові платежі по утриманню онука. Матір дитини жодним чином не проявляє до сина материнської турботи, уваги, любові та ігнорує будь-яку відповідальність яка покладена на батьків по утриманню дитини. [PERSON] не цікавиться сином, не проявляє материнської турботи про нього, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, також не здійснює його підготовку до самостійного життя. Остання не спілкується із сином, не вітає його зі святами, не телефонує. [PERSON] з моменту народження дитини, а саме з 2017 року проживає окремо від свого сина. За час коли останній не утримувався в ізоляторі тимчасового тримання та в установах покарань, він виключно займається своїм життям. [PERSON] взагалі не цікавився своїм сином, не виявляв жодного бажання займатися його вихованням та в добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, а також, зважаючи на ті обставини, що [PERSON] відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року, засуджено до реального терміну покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього йому належного майна, останній і на даний час не в змозі осягнути своєї відповідальності перед дитиною і здійснити хоч мінімальну зацікавленість та турботу про свого сина. [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо свого сина. Ухилення його від виконання батьківських обов?язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє зацікавленості до його внутрішнього світу. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] на даний час утримується в установі відбування покарання, на мого думку останньому ніхто не заважав здійснювати належні батьківські обов?язки під час перебування за межами установ виконання покарань. Онук позивача - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає постійно з позивачем. [PERSON] самостійно займається його вихованням та матеріальним забезпеченням онука та забезпечує усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Натомість, ніхто з батьків навіть на дні народження не вітає сина та не дарує йому подарунків. Коли дитина хворіла, батьки жодного разу його не провідували, не цікавились станом його здоров?я та не надавали жодної матеріальної допомоги на лікування. Між дитиною та його біологічними батьками не виникло жодного емоційного зв?язку. Батьки не цікавляться життям, здоров?ям, освітою та вихованням дитини. На момент скерування позовної заяви, [PERSON] є учнем 1 класу школи 1-ІІ ступенів № 175 м. Києв. Багато дій, які здійснюються в інтересах дитини та з метою реалізації його прав, є неможливими без відповідного погодження органу опіки, але зважаючи на той факт, що мати проживає за невідомою їй адресою, а батько знаходиться в умовах колонії, де відбуває покарання, реалізувати в повній мірі права дитини позивачу інколи виявляється за недосяжну мету. Також, при покращенні житлових умов дитини може бути зміна місця проживання, та, відповідно, місця реєстрації, що також потребує згоди батьків або уповноважених на те державних органів. Те, що батьки не приймають жодної участі у вихованні дитини та навіть зловживають своїми правами, що суперечить інтересам дитини, спонукало позивача звернутись з даною позовною заявою до суду. Також, позивач зауважувала, що жодної матеріальної допомоги від відповідачів вона не отримує, тому малолітня дитина [PERSON] знаходяться на повному її забезпеченні та утриманні. Вказане стало підставою для звернення до суду про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей, а також призначення позивача опікуном. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 22.11.2023 року ухвалено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з приводу ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів щодо малолітнього [PERSON] , а також висновок органу опіки та піклування щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном над її малолітнім онуком. Також, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, показання свідка, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом [PERSON] та [PERSON] являються батьками дитини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Позивач - [PERSON] являється матір`ю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON] . [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, яка міститься в матеріалах справи. Згідно заяви [PERSON] , завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., реєстровий № 644 від 29.06.2022 року, [PERSON] дала згоду бабусі малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] , на вирішення усіх питань, пов`язаних з його життєдіяльністю, а саме: навчання у дитячих навчальних закладах усіх рівнів, відвідування гуртків та секцій, лікування, медичні обстеження, щеплення, відпочинок, дозвілля, у тому числі з правом одержання медичних висновків та інших довідок, та з правом супроводу малолітньої дитини. Згідно з характеристикою на вихованця закладу дошкільної освіти №388 Шевченківського району м. Києва групи Ромашка, [PERSON] [INFO] , зі слів бабусі, [PERSON] , [PERSON] , з дитиною не проживає та майже не спілкується, участі у життя дитини не бере. Також, [PERSON] з вихователем на зв`язок не виходила, розвитком дитини не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, дитину не приводила в садочок та не забирала. Бабуся - [PERSON] бере активну участь у вихованні дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини та його розвитком. Дитину в садочок приводить і забирає бабуся. Відповідно до характеристики від 03.07.2023 року за підписом голови правління ЖБК «Верстат» - 5 [PERSON] , - [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також зареєстровані її донька [PERSON] та онук [PERSON] . З народженням сина, [PERSON] за даною адресою не проживає, онук мешкає з бабусею. З дня народження онука, бабуся фактично виховує його сама. Бабуся і онук дуже прив`язані один до одного. У вільний час завжди разом. Згідно характеристики на працівника Київської дитячої школи українського танцю «Барвіночок» від 24.07.2023 року № 55 [PERSON] , остання характеризується позитивно, сумлінно відноситься до своїх обов`язків, користується повагою в колективі. Згідно довідки від 05.07.2023 року № 60, [PERSON] є учнем 1 класу школи № 175 імені В.Марченка Шевченківського району м. Києва. Згідно наданих позивачем копій фіскальних чеків за період часу з 09.09.2021 року по 07.06.2023 року позивач сплачує кошти за харчування онука. Як встановлено судом, відповідно до акта 455/23 оцінки потреб сім`ї /особи від 27.07.2023 року за адресою проживання [PERSON] встановлено, що батьки [PERSON] не беруть участі у вихованні та догляді за дитиною. В квартирі наявні необхідні функціональні меблі, побутова техніка. Житлово-побутові умови проживання громадянки [PERSON] відповідають встановленим нормам. Також, з наданих позивачем документів, вбачається, що [PERSON] заключено декларацію з сімейним лікарем КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва. Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2021 гр. [PERSON] засуджено за ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 2, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. З висновку органу опіки та піклування від 18.10.2023 року вбачається, що [PERSON] надіслав своє пояснення, в якому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, що [PERSON] впродовж 2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 та ч. 1 ст. 175-1 КУпАП; гр. [PERSON] впродовж року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 та ч. 1 ст.175-1 КУпАП. В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача також був допитаний в якості свідка [PERSON] , який повідомив суду, що проживає неподалік від позивача та працює разом з нею. Позивач проживає разом зі своїм онуком та повністю займається вихованням дитини. Її донька зловживає спиртними напоями та невдовзі після народження дитини самоусунулась від материнських обов`язків. Про батька дитини також пояснив, що він одразу після народження дитини самоусунувся від батьківських обов`язків, про нього відомо, що на даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, дитина - [PERSON] на даний час проживає разом з бабусею - [PERSON] , якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вона дбає про онука, отримання ним належної освіти та виховання. Згідно висновку від 18.10.2023 р. №109-6363 орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав громадян [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Також, згідно висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.11.2023 року № 109-6704, орган опіки та піклування вважає доцільним призначення [PERSON] опікуном над її онуком [PERSON] , [INFO] . При вирішенні справи, суд приймає до уваги також показання свідка, який підтвердив, що саме бабуся займається вихованням та розвитком дитини, батьки дитиною не цікавляться та не виконують батьківські обов`язки. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідачі не приймають участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, не надають йому матеріальної допомогу, самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, про нього не піклуються, протилежного судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідачі без поважних причин тривалий час не спілкуються із малолітнім сином, не займаються його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавляться його здоров`ям та життям, тобто ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав слід задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З урахуванням позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також того, що дитина проживає разом з позивачкою і судом не встановлено перешкод для призначення її опікуном, беручи до уваги висновок від 02.11.2023 року № 109-6704, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним призначення [PERSON] опікуном над її онуком [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що в даній частині вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі - 1073, 60 грн. з кожного, а також на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору за три вимоги немайнового характеру в сумі 3 220, 80 грн.

Outcome: approved