Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021р. матеріали справи було передано для розгляду судді Рибаку М.А. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.08.2020р. о 19.00 год. в м. Києві по вул. Щусєва, 22/13 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo» державний номерний знак [NUMBER] , не був важним, під час перестроювання з середньої сумги в крайню праву смугу не дав дорогу автомобілю «Ford» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, в яку він мав намір перестроїтись, чим скоїв зіткнення Внаслідок ДТП позивачу [PERSON] , як власниці автомобіля «Ford» державний номерний знак [NUMBER] було завдано матеріальної шкоди. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2020р. у справі № 761/27786/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПАТ СК «АРКС» згідно полісу ОСУПВВНТЗ № АО/4941500, сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн. За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 27276, 59 грн. Разом з тим, згідно із звітом №403/09-20 від 30.09.2020р. про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку складає 71157, 65 грн. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням - 43881,06 грн., а також розмір моральної шкоди, яку позивач оцінила в 10 000,00 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 21.01.2021р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. В новій уточненій редакції позовної заяви позивачем було зменшено позовні вимоги та позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням, що складає 43881,06 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 09.03.2021р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-706 від 04.07.2023р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023р. в провадження судді Романишеної І.П. надійшла цивільна справа №761/1534/21. Ухвалою суду від 06.07.2023 року цивільну справу було прийнято до розгляду та вирішено проводити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Також судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС». Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 06.07.2023р. було направлено відповідачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0304703172007), яка була отримана відповідачем 21.07.2023р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 06.07.2023р. учасники судового розгляду отримали, відповідач 21.07.2023р., позивач 26.07.2023р., третя особа 28.08.2023р., однак жодних заяв по суті справи не надіслали до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником транспортного засобу марки Ford Focus, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Як вбачається з постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2020р., 18.08.2020р. о 19.00 год. м. Києві по вул. Щусєва, 22/13 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, під час перестроювання з середньої смуги в крайню праву смугу не дав дорогу автомобілю «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій полосі, в яку він мав намір перестроїтись, чим скоїв зіткнення. При ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 2.3 б, 10.3 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АО4941500, який діяв станом на 18.08.2020р., цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СК «АРКС», ліміт відповідальності страховика - 130 000 грн. З метою отримання страхового відшкодування, 01.09.2020р. позивач звернулась до АТ «СК «АРКС», з заявою про виплату страхового відшкодування, згідно якої, розрахунок страхового відшкодування по страховому випадку, який трапився 18.08.2020 року за участі належного їй транспортного засобу буде здійснено на підставі ремонтної калькуляції 1.102.20.0 від 31.08.2020р., з програмного продукту Аудатекс, без пдв, де, вартість відновлювального ремонту складає 49198,84 грн. Розмір страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу з вирахуванням безумовної франшизи складає 27 276,59 грн. Як зазначила позивач в позовній заяві позивача, ПАТ «СК «АРКС» на користь позивача здійснено страхове відшкодування у розмірі 27 276,59 грн. 15.09.2020р. позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для проведення незалежної оцінки нанесеного матеріального збитку автомобілю «Ford» Focus, державний номер [NUMBER] , за результатами якої було складено звіт № 403/09-20 від 30.09.2020 року, за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] становить 41 844,81 грн, з урахуванням ПДВ (на використані запчастини) та 37902,57 грн. без врахування ПДВ (на використані запчастини). Вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 71 157, 65 грн. Ринкова вартість легкового автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , до моменту ДТП, становить 207 533, 76 грн. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону "Про страхування" в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №201/16373/16-ц наголошено на тому, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні». Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" за полісом № АО4941500, ліміт відповідальності по одному пошкодженому транспортному засобу складає 130 000 грн. Позивач, заявляючи вимоги до відповідача посилається на те, що внаслідок ДТП розмір завданої їй шкоди згідно звіту №403/09-20 від 30.09.2020р. вартість матеріального збитку складає 71 157,65 грн., що не перевищує ліміту відповідальності страховика у 130 000 грн. Суд наголошує увагу на тому, що винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed