Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

18\~вересня 2023\~року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Малиновського районного суду м. Одеса надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АРКС" до [PERSON] та приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позові зазначено, що між позивачем та ТОВ з ІІ «Вортекс» було укладено договір добровільного страхування майна № 120063а0Д. Предметом договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з користуванням та розпорядженням транспортним засобом Renault [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 28 жовтня 2020 року [PERSON] керуючи транспортним засобом Infiniti [NUMBER] вчинила дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснила зіткнення з транспортним засобом марки Renault [NUMBER] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2021 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі вказаної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № ARX2657834. На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ "СК "АРКС" було здійснено виплату страхового відшкодування, в розмірі 90858,67 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була застрахована за полісом № 112628862 в приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ВУСО", то остання відмовила ПрАТ "СК "АРКС" у виплаті страхового відшкодування. З огляду на зазначене, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним та не може бути припинена чи обмежена. Таким чином у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику. На підставі зазначеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] та ПрАТ "СК "ВУСО" на його користь завдані збитки, в розмірі 908587,67 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду направила відповідь на відзив, у якому заперечувала проти доводів представника ПрАТ "СК "ВУСО", викладених у відзиві на позовну заяву стосовно відмови позивачу в задоволенні позову, через їх невідповідність вимогам чинного законодавства України, а розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити (а.с.88-91). Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направляла (а.с.115,116). Представник відповідача ПрАТ "СК "ВУСО" в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив відзив на позовну заяву та заперечення, у яких заперечував проти позовних вимог позивача через сплив річного строку за зверненням про виплату страхового відшкодування, просив відмовити йому в задоволенні позову, стягнути з позивача на його користь витрати на оплату правничої допомоги, в розмірі 10000,00 грн., а розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.64-79,99-104). За відсутності сторін та їх представників, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами, у відповідності до ст.279 ЦПК України, що відповідає вимогам п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2020 року о 17 годині 15 хвилин по вул. Люстдорфська дорога, 28 в м. Одеса сталася дорожньотранспортна пригода, зокрема за участю автомобіля Infinitі Q60, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідачки [PERSON] та автомобіля Renault Logan, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.15-18). Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2021 року відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.19). На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Logan, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є ТОВ з ІІ «Вортекс», на випадок ДТП був застрахований ПАТ «СК «АРКС» зі страховою сумою 320000,00 грн. та франшизою 0,00 грн. Про вказане свідчить копія договору добровільного страхування наземного транспорту №120063аОд від 21 вересня 2020 року та додаток №2 до нього (а.с.7-14). Заявою від 02 листопада 2020 року ТОВ з ІІ «Вортекс» повідомило позивача про настання страхового випадку та того ж дня ФОП [PERSON] застрахований автомобіль було оглянуто та зафіксовано його механічні пошкодження (а.с.20-36). Згідно рахунку-фактури ТОВ «Авто Груп+» від 03 листопада 2020 року, ремонтної калькуляції вказаного товариства від 07 листопада 2020 року, страхового акту позивача від 12 листопада 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до вказаного страхового акту, вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan, реєстраційний номер [NUMBER] , склала 90858,67 грн. (а.с.37-43). 23 грудня 2020 року за платіжним дорученням №734913 вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем ТОВ «Авто Груп+» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (а.с.44). 29 серпня 2022 року позивач звернувся до відповідачки [PERSON] з претензією про виплату йому перерахованого страхового відшкодування, в розмірі 90858,67 грн., як до особи відповідальної за заподіяні збитки, однак до даного часу вона відповідачкою не сплачена (а.с.46). Цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "ВУСО" за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР №112628862) з лімітом за шкоду життю та здоров`ю 260000,00 грн., лімітом за шкоду майну 130000,00 грн. та франшизою 2600,00 грн. (а.с.45). Згідно ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. У разі\~настання страхового\~випадку страховик\~у межах\~страхових сум,\~зазначених у\~страховому полісі,\~відшкодовує у\~встановленому цим\~Законом порядку\~оцінену шкоду,\~заподіяну внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди життю,\~здоров`ю,\~майну третьої\~особи (п.22.1\~ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно із статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України\~та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України\~та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі\~статтями 993 ЦК України\~та 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Враховуючи, що у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлено вину відповідачки [PERSON] , що підтверджується судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення від 12 січня 2021 року, позивач, як страховик одного із учасників ДТП, здійснив виплату страхового відшкодування на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 21 вересня 2020 року, суд доходить висновку про виникнення у відповідачів обов`язку щодо відшкодування позивачу завданої внаслідок ДТП шкоди в порядку суброгації. При цьому розглядаючи справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір (частки) відшкодування (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц). В ході судового розгляду судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "ВУСО" за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР №112628862) з лімітом за шкоду майну 130000,00 грн. та франшизою 2600,00 грн., тому розмір страхового відшкодування сплаченого позивачем, перебуває в межах ліміту застрахованої майнової шкоди за виключенням розміру франшизи. Доводи представника ПрАТ «СК «ВУСО», зазначені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, про пропуск позивачем річного строку для звернення за стягненням страхового відшкодування, передбаченого п.37.1.4 ст.37\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» а\~відповідно і\~втрата права\~на його\~стягнення,\~судом до\~уваги не\~приймаються,\~оскільки як\~зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~дійсно визначає\~наслідком пропуску\~потерпілою особою\~річного строку\~подання заяви\~до страховика\~про страхове\~відшкодування,\~право страховика\~на відмову\~у виплаті\~регламентних виплат.\~Разом з\~тим,\~ані Закон\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України\~при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України\~передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположний свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц). З огляду на викладене, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», позивач у справі діяв виключно добросовісно, а саме відразу після дорожньо-транспортної пригоди відшкодував потерпілому ТОВ з ІІ «Вортекс» завдану [PERSON] майнову шкоду на підставі договору добровільного страхування, звернувся до [PERSON] з претензією про сплату йому страхового відшкодування, однак до даного часу вона відповідачкою не сплачена, до суду з вимогами до відповідачів він звернувся в межах загального строку позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 жовтня 2020 року, а з позовом позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси 08 серпня 2023 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню в межах розміру франшизи за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що становить 2600,00 грн., а вимоги про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» підлягають задоволенню в розмірі різниці між сплаченою сумою страхового відшкодування (90858,67 грн.) та розміром стягнутої шкоди з відповідачки [PERSON] (2600,00 грн.) та становлять 88258,67 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам: з відповідачки [PERSON] 76,8 грн., з ПрАТ «СК «ВУСО» 2607,20 грн., а вимоги відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення з позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 10000,00 грн., у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, задоволенню не підлягають. На підставі зазначеного,

Outcome: approved