Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження (справа №711/6636/21). Після відкриття провадження у справі отримав відзив на заяву від Черкаської міської ради. У відзиві було висловлено заперечення проти задоволення заяви. З такої позиції іншої сторони по справі вбачається спір, тому позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду моєї заяви. Свою позицію обґрунтував нормою ч.4 ст.315 ЦПК України та зазначив, що буду звертатися до суду в порядку позовного провадження. 20.12.2021 року суд ухвалив рішення залишити без розгляду заяву. Позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] , проживав однією сім`єю із [PERSON] , який помер [INFO] , з травня 2015 року по день відкриття спадщини. Мета з якою Позивач просить встановити даний факт оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в кінці березня 2015 року Позивач по справі, [PERSON] , придбав квартиру у будинку [ADDRESS] . Разом із сім`єю заселився до нової квартири 01.04.2015 року, де вони проживають і на даний час. Проживають у придбаній квартирі з квітня 2015 року, а місце проживання за цією адресою дружина зареєструвала у 2016 році,позивач - у 2018 році. Досить швидко познайомилася із жителями будинку, і уже через місяць сім`я мала товариські відносини з деякими сусідами. Одним із таких сусідів був [PERSON] . Пенсіонер проживав сам, родичів не мав, спілкувався в основному з сусідами. Від тих же сусідів позивач та його дружина як нові жителі будинку дізналися, що [PERSON] уже давно усвідомив, що потребує сторонньої допомоги для забезпечення себе необхідними речами та доглядом та навіть наважився на договір довічного утримання. Проте громадянин [PERSON] , який взяв на себе обов`язок доглядати та утримувати [PERSON] вже тривалий час не виконував своїх обов`язків і всі сусіди говорили на скільки важко самотньому пенсіонерові з мінімальною пенсією (як з`ясувалося в подальшому [PERSON] отримував навіть не пенсію, а соціальну допомогу, оскільки не мав необхідного стажу). Розмір доходів [PERSON] підтверджується Повідомленням від УПФУ в м. Черкаси. Позивач разом із дружиною [PERSON] пройнялися співчуттям до одинокого чоловіка та не залишилися осторонь, вирішили потроху, в міру своїх можливостей, допомагати. [PERSON] приймав допомогу та був вдячним. З часом турбота про [PERSON] буденним життям, вони заходили до нього, несли їжу, продукти, кликали на вечерю. Він став членом сім`ї, сім`я позивача про нього дбала. У звичку ввійшло разом вечеряти, у вихідні дні могли разом поснідати чи пообідати, часто заводили розмови, обговорювали новини, ділилися тим що з нами відбувається. [PERSON] говорив, що відчуває себе в родині, став частинкою сім`ї, був вдячним. Такі дії позивач не сприймав, як допомогу сторонній самотній людині. Разом обговорювали необхідність часткового і косметичного ремонту у квартирі [PERSON] . Позивач сам виконував деякі ремонтні роботи, зокрема перевірив проводку по квартирі та змінив деякі вмикачі/вимикачі, встановив нові розетки. Позивач купував з дружиною продукти, на гроші [PERSON] (докладаючи власні) позивач купував ліки. Взимку 2020 року спільно з [PERSON] дійшли висновку, що потрібно викинути газову плиту, яка знаходилася у його квартирі та замінити її на більш сучасну. Обговорюючи це питання, зупинилися на тому, щоб знайти і придбати газову плиту у людей з рук. Позивач знайшов та придбав таку газову плиту, докупив устаткування необхідне для її підключення та зайнявся процесом заміни. У подальшому спільно користувалися газовою плитою. Разом із комунальними послугами за свою квартиру, позивач оплачував і послуги, які нараховували [PERSON] . [PERSON] говорив, що колись уклав договір довічного утримання, за яким віддав громадянину [PERSON] свою квартиру взамін на допомогу по утриманню та догляду, але зараз відчуває необхідність розірвати договір, адже по факту позивач ми з дружино були його опорою, підтримкою та родиною з весни 2015 року, а [PERSON] навіть не телефонував і не приходив, взагалі не цікавився життям чоловіка, якого зобов`язався доглядати. [PERSON] говорив, що хотів би залишити свою квартиру позивачу та його дружині, бо вони ми стали його сім`єю. За допомоги позивача у серпні 2020 року було укладено Договір про розірвання договору довічного утримання. Після укладення договору позивач допомагав [PERSON] зареєструвати право власності на квартиру знову за ним. Після всієї волокіти з документами [PERSON] виявив бажання оформити довіреність, якою б він уповноважив позивача діяти від його імені у всіх державних органах, тим самим позбавивши його необхідності чекати в чергах під кабінетами. [INFO] [PERSON] раптово помер. Позивач викликав поліцію та швидку. Лікар в морзі повідомив, що причиною смерті є інфаркт головного мозку. Лікарське свідоцтво про смерть позивач отримав 09.02.2021 року. Того ж дня звернувся до прокуратури міста та отримав дозвіл на видачу трупа з метою поховання. Поки встановлювали причину смерті позтивач уклав договір на організацію поховання та оплатив усі необхідні витрати. Продукти для обряду поминання (в тому числі для панахид) і в день поховання, і на другий, дев`ятий та сороковий дні також купував позивач. Приблизно через два тижні після смерті [PERSON] позивач сходив на консультацію до нотаріуса та подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.02.2021 року. Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач звернувся до нотаріуса за роз`ясненнями щодо подальших дій з оформлення спадщини. Нотаріус пояснила, що здійснювала перевірку по Спадковому реєстру на наявність заповітів та спадкових договорів і встановила, що [PERSON] , [INFO] не укладав спадкових договорів та не залишив заповіту. Також, нотаріус надала письмові роз`яснення, що для видачі свідоцтва про право на спадщину потрібно надати нотаріусу документи, які підтверджують родинний зв`язок із спадкодавцем чи інші відносини, які дають право на спадкування. У позовній заяві просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] , проживав однією сім`єю із [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] , з травня 2015 року по день відкриття спадщини. Ухвалою суду від 02.09.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач, скориставшись своїм правом, 23.09.2023 подав до суду відзив, у якому зазначає, що Черкаська міська рада вважає, що такий позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач обґрунтовує позов тим, що він разом з дружиною починаючи з травня 2015 року по день відкриття спадщини проживали однією сім`єю з померлим - [PERSON] . Також вказує, що купував продукти харчування для померлого [PERSON] , а той в свою чергу віддавав частину своєї пенсії, час від часу позивач разом з дружиною спільно вечеряли або обідали з [PERSON] , сплачував комунальні витрати, допомагав померлому замінити розетки та вимикачі в квартирі, допомагав здійснити заміну газової плити, а також допоміг в оформленні документів на квартиру, що можуть підтвердити свідки. Позивач обґрунтовує позов тим, що [INFO] після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у вигляді квартири [ADDRESS] . 15.09.2021 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О., на усне звернення [PERSON] , надано роз`яснення, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , необхідні документи, що підтверджують факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] з [PERSON] . На підтвердження встановлення факту проживання однією сім`єю, заявник лише зазначає, що він разом з померлим проживали як сім`я. При цьому, жодним доказом не підтверджено вищезазначені факти, на які посилається заявник: так, заявник з померлим жили у різних квартирах, що виключає факт самого спільного проживання як такого взагалі; не зазначено, яким чином вони вели спільний бюджет та господарство, адже не надано жодних підтверджуючих цього доказів. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У позовній заяві Позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів постійного проживання однією сім`єю із померлим [PERSON] , зокрема не зазначено яким чином вони вели спільний бюджет та господарство та не надано відповідних доказів цьому. Позивачем в якості доказів подані докази оплати ним витрат, пов`язаних з похованням [PERSON] , проте вказані документи датовані після смерті [PERSON] , а відтак не є доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з останнім протягом п`яти років до дня відкриття спадщини; 11 квитанцій на оплату комунальних послуг за водовідведення та водопостачання (4 квитанції за 2018, 4 квитанції за 2019, 2 квитанції за 2020), де достеменно не можливо встановити платника вказаних послуг; товарний чек на придбання господарського приладдя на суму 270 грн, від 15.01.2021; 6 квитанцій на придбання продуктів харчування, які придбанні вже після смерті [PERSON] . Однак зазначені докази не підтверджують факт спільного проживання з 2015 року та не є достатнім доказом їх спільного проживання. Враховуючи вищевикладене повністю відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Черкаської міської ради. Позивачем [PERSON] надіслано до суду відповідь на відзив, яка зареєстрована канцелярією суду 04.10.2022. Так, позивач указує, що відповідач зводить свої доводи до відносин між чоловіком та жінкою і «цивільним шлюбом». В позовній же заяві досить детально розписано, що спадкодавець та Позивач стали один для одного сім`єю саме з тих «інших підстав не заборонених законом, які не суперечать моральним засадам суспільства». [PERSON] був людиною, яка в свої роки потребувала стороннього догляду та допомоги, але залишилася самотньою, на одинці зі своїми проблемами та потребами. Позивач почав спілкуватися зі спадкодавцем, запропонував допомогу та підтримку. З часом [PERSON] став членом сім`ї Позивача. В свою чергу сім`я Позивача стала сім`єю [PERSON] . З приводу доказів спільного проживання Позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини зауважує, що письмовими доказами ведення спільного бюджету та господарства, утримання майна, також є квитанції про сплату вартості комунальних послуг за 2015-2019 роки та придбання обладнання для ремонту електрики у квартирі спадкодавця 2016-2017 роки, ремонту сантехніки (заміна однієї батареї із системи опалення, поточний ремонт системи водовідведення) у квартирі спадкодавця 2016-2017 року. Позивач не пам`ятає, які саме платіжки за комунальні послуги квартири спадкодавця він оплачував коштами спадкодавця, а які власними коштами. Проте у Позивача була напрацьована звичка всі, оплачені платіжки за свою квартиру та квартиру спадкодавця, зберігати у себе. Оскільки все рівно питаннями оплати необхідних платежів і за квартиру спадкодавця займався Позивач. Зв`язати квитанції про сплату вартості комунальних послуг із квартирою [PERSON] можна за допомогою номеру особового рахунку, що зазначений у платіжках (одна з таких платіжок за жовтень 2020 року подана суду разом із позовною заявою). Наявність у Позивача квитанцій про сплату вартості комунальних послуг та інших платежів та факт здійснення їх оплати саме Позивачем допоможуть зв`язати воєдино свідки, про допит і виклик яких клопоче перед судом Позивач (в прохальній частині позовної заяви). Позивач вважає доводи Відповідача необґрунтованими та такими, що частково не мають відношення до предмета позову (у відзиві йдеться мова про факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і його встановлення/доказування/ для отримання права на спадкування в порядку четвертої черги; а в позові зазначається про встановлення факту проживання однією сім`єю Позивача та спадкодавця чия сім`я створена на інших підставах ніж шлюб, кровне споріднення чи усиновлення, і такі підстави не суперечать моральнім засадам суспільства) і просить суд відхилити доводи Відповідача, викладені у відзиві. З урахуванням зазначеного взяти до уваги пояснення, міркування і аргументи Позивача щодо наведених Відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Гриценко Л.О. пояснили суду, що після заселення у квартиру 01.04.2015 сім`я мала товариські відносини з пенсіонером, який не мав родичів, потребував підтримки, догляду. Після того, як дізнались про укладений Договір довічного утримання та його не виконання, за ініціативи [PERSON] та за допомоги позивача почали процедуру його розірвання. У подальшому також позивач допоміг оформити квартиру на [PERSON] . Позивач сприймав [PERSON] як дядька. Може охарактеризувати відносини, як турботливі, довірливі, позивач з дружиною приносили [PERSON] їжу або разом вживали її вдома у позивача, на частину коштів, які давав [PERSON] , купувались ліки, їжа, сплачували частково комунальні послуги, придбавався не дорогий одяг. Позивач та [PERSON] їздили до лікарні, виїжджали на природу та рибалили, позивач здійснив придбання газової плити замість старої та відремонтував розетки у квартирі [PERSON] . Вважає, що [PERSON] та сім`я позивача мали спільний бюджет, харчування, утримання житла. Коли раптово [PERSON] помер, то організували поховання. Позивач окремо повідомив, що [PERSON] із задоволенням допомагав з дитиною позивача, вони могли довірити йому свою дитину на нетривалий час. Також додав, що з [PERSON] він та його сім`я проживали окремо, у різних квартирах на різних поверхах, але ходили один до одного у гості. У судових дебатах наголосила, що [PERSON] та позивач мали спільний бюджет та витрати, надавали системну спільну допомогу, спільно харчувались. Дії [PERSON] [PERSON] сприймав як турботу, яка була потрібна останньому. Представник відповідача згідно доручення [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що позивачем не доведено факт проживання його з [PERSON] однією сім`єю. Так, відсутні докази спільного бюджету та витрат, спільного харчування, купівлі спільного майна. З наданих квитанцій оплати за комунальні послуги не вбачається за яку квартиру здійснювались оплати, за які послуги та хто був платником, а в інших квитанціях зазначені дати після вже смерті [PERSON] . Вважає, що оскільки [PERSON] раніше вже укладав договір довічного утримання, то його дії були націлені саме на його утримання. Поховання позивачем [PERSON] не доводить факту їх проживання однією сім`єю. У судових дебатах представник відповідача охарактеризувала відносини [PERSON] та [PERSON] як догляд за чоловіком похилого віку. [PERSON] після розірвання договору довічного утримання знайшов собі іншу людину, яка йому допомагала. Звернула увагу на те, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстрованими за різними адресами та разом не жили. Допитаний як свідок позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні за змістом з його поясненнями як позивача. Окремо повідомив, що він допомагав [PERSON] у повсякденному житті, спільному побуті, у них був спільний бюджет. [PERSON] сам не готував, тому дружина позивача готувала йому. Вони могли спільно їсти або [PERSON] приносили їжу додому до нього. Сплатити всі борги за квартиру [PERSON] за його життя позивач не мав можливості і таке питання тоді не поставало. Речі [PERSON] прались у позивача, але окремо. За ініціативи позивача здійснювався точковий ремонт квартири [PERSON] . Крім того, [PERSON] казав, що хотів «переписати» на позивача квартиру, але це було фінансово дорого. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є дружиною позивача. Також повідомила, що коли вона та позивач переїхали до міста та у дворі зустріли [PERSON] , який запропонував допомогу, вони почали спілкуватися, він грався з дитиною на вулиці та вдома, допомагав з коляскою, міг забрати з дитячого садка. У них виникли щирі відносини, вони могли снідати разом, їздити до лікаря, купувати йому речі по сезону, також зробили у його квартирі заміну проводки та купили плиту, прали речі. У подальшому їх відносини стали сімейними, вважали [PERSON] членом сім`ї. [PERSON] давав невеликі кошти по придбання йому одягу, ліків, продуктів. Допомога була взаємна. Свідок кожен тиждень прибирала квартиру [PERSON] , але він не любив щоб у шафах щось брали і прибирали. Суд, взявши до уваги пояснення позивача та її адвоката, вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Суд із вказаного приводу зазначає, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. На підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , 1953 року народження, помер [INFO] , про що свідчить надана копія свідоцтва серії [NUMBER] . Метою звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, як зазначається у позові та у поясненнях позивача під час судового засідання, є прийняття у спадок нерухомого майна померлого [PERSON] . Позивач посилається на те, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю, частково матеріально забезпечував, частково сплачував комунальні послуги, забезпечував ліками, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, а відтак має право на спадкування, як такий, що проживав з спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років, а саме з травня 2015 року і по день відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 21 постанови Пленуму Пунктом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судовому практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач зазначає, що звертався з заявою про встановлення такого факту (справа 711/6636/21), однак після відкриття провадження отримав відзив на заяву. У відзиві заітересована особа- Черкаська міська рада висловила заперечення щодо позову, тому він подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18). Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Звертаючись до суду, позивач наводить аргументи про те, що вів спільне господарство з [PERSON] , за життя опікувався [PERSON] , купував ліки та харчі, сплачував комунальні послуги, проте вищевказані доводи, як підтвердження проживання однією сім`єю, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. В якості доказів позивач надав квитанції щодо сплати комунальних послуг, замовлення від покупця від 15.01.2021 на придбання шлангу та крану, чеки з магазину електроніки та будівельних матеріалів, товарні чеки на придбання клею, коліна, різьби. Так, на а.с. 14, 15 міститься дві квитанції щодо сплати за послуги водовідведення за квартиру [ADDRESS] , інші ж не мають посилання на адресу споживача [PERSON] (а.с. 14, 15, 64). Відповідно до нотаріально посвідченої Довіреності від 16.10.2020 [PERSON] уповноважив бути його представником [PERSON] з усіма правами та повноваженнями та правом учиняти будь-які дії. З наведеного суд робить висновки, що позивач, якщо і здійснював оплату за комунальні послуги як надавались [PERSON] , то здійснював їх як довірена особа [PERSON] . Крім того, позивачем в якості доказів додано копію договору -замовлення на організацію та проведення поховання, квитанцію про купівлю ритуальної атрибутики, продуктів харчування, лікарське свідоцтво про смерть, дозвіл на видачу тіла. Суд зазначає, що сама по собі наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця не є належними та достатніми доказами щодо факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки ці документи свідчать лише про обставину поховання, однак самі по собі не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 25.11.2019 року у справі № 202/5003/16-ц. Суд оцінює критично вищевказані письмові докази в сукупності із іншими дослідженими у справі доказами, показами свідків (якими є сам позивач та його дружина) та приходить до переконання, що обставини наведені позивачем не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази, даних обставин не підтверджують, а вказують лише на те, що позивач разом з дружиною допомагав [PERSON] у силу свого виховання, людських та моральних якостей, також зважаючи на те, що [PERSON] був одинокою людиною похилого віку, ймовірно зі слабким станом здоров`я. До таких висновків прийшов Верховний суд у справі № 542/1648/19 (провадження № 61-20204св21), виклавши їх у постанові від 25 травня 2022 року. Також суд критично оцінює акти опитування сусідів від 25.02.2021 № 063 та від 12.010.2021, оскільки інформація та висновки викладені у них, зроблені здебільшого після спілкування з позивачем. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] раніше вже укладав договір довічного утримання (03.12.2009), отже потребував сторонньої допомоги, про що свідчить надана копія Договору про розірвання договору довічного утримання від 11.08.2020 укладеного між [PERSON] та довіреною особою [PERSON] [PERSON] . Разом із тим, позивачем не доведено доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлим, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. Отже, в цілому, можливо зробити висновок, що позивач вчиняв дії (погляд, придбання ліків, продуктів харчування тощо) відносно [PERSON] з метою допомоги одинокій людині похилого віку, яка потребувала сторонньої допомоги. Підсумовуючи суд указує, що наведені позивачем факт не можуть свідчити про проживання позивача та [PERSON] у режимі однієї сім`ї. Окрім, цього суд також бере до уваги те, що позивач має рідних батьків, свою родину, проживав з дружиною та малолітньої дитиною окремо від [PERSON] . Так само наявність у позивача документів про звернення до органу нотаріату щодо прийняття спадщини підтверджує лише бажання такого учасника справи отримати спадщину, а не факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем та наявності спільного побуту. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Належних та допустимих доказів на спростовання наведеного позивачем надано не було. Відтак, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не подано належних та допустимих доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України дійсного перебування у сімейних відносинах із [PERSON] , постійного проживання з померлим за однією адресою з 2015 року, а відтак у позовній заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed