Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 2000 року між членами Дунаєвецької універсальної товарної біржі «Поділля-Центр» - позивачем та [PERSON] , який діяв від свого імені та імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено біржову угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначає, що 05 жовтня 2000 року Новоушицьким госпрозрахунковим проектно виробничим архітектурно планувальним бюро проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, а тому він набув права власності на дану квартиру із підстав, що не заборонені законом на підставі статті 15 Закону України «Про товарні біржі», оскільки повністю оплатив її вартість, квартира була йому передана, і він користується нею до цього часу. 14 серпня 2023 року позивач звернувся до державного реєстратора Новоушицької селищної ради із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, однак йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із тим, що заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв`язку із чим звернувся до суду. Представник позивача адвокат Соловей О.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (арк.спр.67). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяву про визнання позовних вимог, зазначили, що між ними та позивачем дійсно укладався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , а тому позовні вимоги є обгрунтованами та такими, що відповідають фактичним обставинам та підлягають задоволеню (арк. спр.56). Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до біржової угоди купівлі - продажу квартири, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, 05 жовтня 2000 року на Дунаєвецькій універсальній товарній біржі «Поділля-Центр» між членами біржі [PERSON] , який діяв від свого імені та імені неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] (продавці) з одного боку, та [PERSON] (покупець) з іншого боку, була укладена біржова угода купівлі-продажу квартири, за якою [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , житловою площею 40,0 кв.м., яка раніше належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 1998 року. Відповідно до пунктів 3,6,10 угоди продаж квартири вчинено за 2068,00 гривень, які продавці отримали від покупця повністю до підписання цього договору; право власності на будівлю, яка відчужується, виникає у покупця з моменту повного розрахунку за даною угодою; дана угода підлягає реєстрації в Новоушицькому БТІ (арк. спр.6,62). Угода зареєстрована на біржі за № 1/28. Квартира зареєстрована в Новоушицькому БТІ за гр. [PERSON] та записана в реєстрову книгу за №4/2-170 05 жовтня 2000 року. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0057 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (арк. спр. 8). 06 жовтня 2000 року на ім`я позивача [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (арк. спр. 9-11). Загальна вартість нерухомого майна в [ADDRESS] становить 98 950 гривень (арк.спр.11 на звороті - 12). Рішенням державного реєстратора позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, оскільки заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону (арк. спр.7 на звороті). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Цивільні відносини по даній справі пов`язані з укладення договору купівлі-продажу квартири та виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, оскільки спірний договір був укладений 05 жовтня 2000 року, а тому підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР). Відповідно до статті 224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 227\~ЦК УРСР\~ договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. 10 грудня 1991 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про товарну біржу» № 1956-XII (далі закон № 1956-XII). Цей Закон визначає правові умови створення та функціонування товарних бірж на території України. Стаття 1 закону № 1956-XII передбачає, що товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно положень статті 15\~закону \~№ 1956-XII\~ (в редакції чинній на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, існувала колізія між нормами статті 227 ЦК УРСР та статтею 15 Закону України «Про товарну біржу». Суд зазначає, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. Спеціальними є норми ЦК УРСР 1963 року, чинні на час виникнення даних правовідносин. За змістом статті 47\~ЦК УРСР (в редакції чинній на момент укладення біржової угоди) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі від 06 вересня 2017 року за № 6-1288цс17 однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Матеріалами справи підтверджується та сторонами визнається, що продавці відповідачі у справі продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а останній сплатив кошти за придбану квартиру, проживає та володіє вказаною квартирою. Даний договір зареєстровано на біржі, а право власності позивача [PERSON] на квартиру зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. Однак угода не була нотаріально посвідчена. При вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. У той же час суд встановив відсутність факту ухилення від нотаріального посвідчення угоди відповідачами, оскільки угода не була посвідчена нотаріально виключно з тих підстав, що Закон України «Про товарні біржі» містив норму про те, що такі угоди не підлягають нотаріальному посвідченні (ст. 15). Саме тому позивач вважав, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства, оскільки положення статті 15 Закону України «Про товарні біржі» є достатньо чіткими і не давали підстав для суперечливого тлумачення. Водночас позивач позбавлений належним чином здійснювати свої права як власника квартири, оскількиу у реєстрації права власності на квартиру йому відмовлено, а відсутність факту ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору виключє можливість визнання договору дійсним у судовому порядку. ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» вказав, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved