Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення 1/2 частини вартості відчуженого рухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 27.08.1993 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2019 року, яке набрало законної сили 12.02.2019 року, шлюб між сторонами розірваний. Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Титульним володільцем якого визначено відповідача [PERSON] . Також, під час перебування у шлюбі позивач з відповідачем за спільні сімейні кошти придбали транспортний засіб легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, чорного кольору, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN [NUMBER] , титульним володільцем якого визначено відповідача. Крім того, під час перебування у шлюбі 01.08.2007 року сторони за спільні кошти придбали мисливську гладкоствольну рушницю Вепрь-12, К-12, № [NUMBER] , яка зареєстрована на відповідача. З листа сектору контролю за обігом зброї Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області №45/5-М-20аз від 20.12.2021 року, вказана рушниця була переоформлена 18.09.2017 року відповідачем на третю особу на підставі його заяви, без позивача та її письмової згоди. Тому, просить суд визнати однокімнатну квартиру загальною площею 31,7 кв. м., жилою площею 16,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ даної квартири шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 31,7 кв. м., жилою площею 16,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] ; визнати транспортний засіб - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, чорного кольору, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN - [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ даного автомобіля шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, чорного кольору, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN - [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості відчуженої мисливської гладкоствольної рушниці Вепрь-12, К-12, № [NUMBER] в сумі 17307 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 02.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Встановлення відповідачу строк для надання відзиву. Витребувано від територіального сервісного центру МВС №1243, інформацію про дату, номер укладання (складання) цивільно-правового договору (довідки-рахунку), виду угоди, на підставі якої було придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, чорного кольору, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN [NUMBER] на ім`я [PERSON] , місця його реєстрації та чинного власника транспортного засобу. 29.05.2023 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить суд визнати однокімнатну квартиру загальною площею 31,7 кв. м., жилою площею 16,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ даної квартири шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 31,7 кв. м., жилою площею 16,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості відчуженого транспортного засобу - легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, чорного кольору, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN - [NUMBER] в сумі 185035 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості відчуженої мисливської гладкоствольної рушниці Вепрь-12, К-12, № [NUMBER] в сумі 17307 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2372, 12 грн. та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 2500 грн. 30.05.2023 року ухвалою суду прийнято заяву представника позивача Максимова Р. про зміну предмету позову. 29.08.2023 року до суду [PERSON] подано відзив на змінену позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що спірну квартиру він придбав під час перебування з позивачкою у шлюбі, але за свої власні кошти, отримані від продажу квартири, яка дісталась йому в спадщину від його батька. З приводу мисливської рушниці зазначив, що дійсно вона придбана під час спільного проживання, так як ніхто з них не був мисливцем 18.09.2017 року була реалізована за спільною згодою, гроші були спільно витрачені, так як вони проживали разом. Крім того з моменту реалізації до подачі першої позовної заяви пройшло понад три роки, термін позовної давності вже сплив. З приводу автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN чорного кольору 2008 року державний номер [NUMBER] , обставини також спотворені позивачкою, так як у них з позивачкою у спільній власності було два автомобіля у відповідача VOLKSWAGEN TIGUAN чорного кольору 2008 року, державний номер [NUMBER] . у позивачки VOLKSWAGEN Golf 2010 року державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Дніпропетровським відділом ВРЕР УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, копія якого надається в додатках. Крім того, утримання спільного майна, а саме автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN чорного кольору 2008 року державний номер [NUMBER] . здійснювалось лише відповідачем, так ним було сплачено тільки страхові внески внесені з 2016 року по 2021 рік в сумі 110613,71 грн. Вказана обставина підтверджується відповіддю страхової компанії АТ «СК «АРКС», копія якої надається в додатках, оригінал знаходиться у відповідача. Зазначає, все майно, яке було придбане під час спільного проживання у шлюбі з позивачкою, ними було розділено за їх спільною з позивачкою згодою ще до розірвання шлюбу. Спірне майно на яке претендує позивачка у своєму позові було за її згодою залишено відповідачу, а інше, VOLKSWAGEN Golf 2010 року державний номер [NUMBER] , золоті вироби, грошові кошти, дорогі речі було передано позивачці. 08.09.2023 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, щодо тверджень відповідача, що він придбав спірну квартиру в шлюбі за особисті кошти від продажу квартири, яка дісталася йому в спадщину від батька, то по-перше, відповідачем не надано будь-яких доказів спадкування ним квартири після батька та її продажу, а по-друге батько помер через рік після придбання квартири, що підтверджується копію договору купівлі-продажу квартири та свідоцтвом про смерть, які містяться в матеріалах справи. З приводу позиції відповідача, що мисливська гладкоствольна рушниця Вепрь-12, К-12 № [NUMBER] була реалізована за спільною згодою сторін та кошти були спільно витрачені сторонами не підтверджується жодними доказами, а позивач заперечує зазначену обставину і як вбачається з листа сектору контролю за обігом зброї Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області №45/5-М-20аз від 20.12.2021 року, вказана рушниця була переоформлена 18.09.2017 року відповідачем на третю особу на підставі саме його заяви, тобто без відома позивача та її письмової згоди. Щодо того, що з моменту продажу рушниці до подачі позовної заяви пройшло понад 3 роки, то представник позивача звертає увагу, що відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто, по-перше до вимог про поділ майна застосовується позовна давність 3 роки з моменту розірвання шлюбу (в даному випадку з 12.02.2019 року), по-друге позивачу про продаж спірної рушниці стало відомо з листа сектору контролю за обігом зброї Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області №45/5-М-20аз від 20.12.2021 року, отже строк позовної давності не сплив. З приводу тверджень відповідача, що у володінні позивача перебував VOLKSWAGEN Golf 2010 року державний номер [NUMBER] та вони розділили транспортні засоби, позивачу - VOLKSWAGEN Golf, а відповідачу - [PERSON] , то це не відповідає дійсності, оскільки VOLKSWAGEN Golf був проданий у шлюбі і кошти були розподілені між подружжям. Станом на 27.12.2023 року будь-яких іншим заяв чи клопотань сторонами не подано. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 27.08.1993 року, який було розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.01.2019 року (а.с. 16). За час спільного проживання у шлюбі, а саме 21.06.2002 року [PERSON] придбана квартира за адресою [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно висновку про ринкову вартість спірної квартира оціночна (ринкова) вартість становить 69740,00 грн. (а.с. 22-30). Крім того, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] придбано автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, 2008 року випуску. Факт придбання вказаного автомобіля в період перебування сторін у шлюбі не оспорюється відповідачем, а отже відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З листа ТСЦ МВС №1243 №31/4-1243-386 від 04.03.2023 року вбачається, що 23.10.2008 року на підставі вантажної митної декларації №100000028/8/229648 від 23.10.2008 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 20.08.2022 року в ТСЦ 2146 РСЦ МВС в Закарпатській області вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу №2146/2022/3347943 укладеному в ТСЦ перереєстрований на [PERSON] .. Станом на 02.03.2023 року власник транспортного засобу не змінювався (а.с. 129). За результатами транспортно-товарознавчого дослідження №Д10/05/23 середня ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN станом на 09.05.2023 року складає 370070,00 грн., що підтверджується висновком експерта (а.с. 147-151). Повідомленням Сектору контролю за обігом зброї КРУП ГУНП в Дніпропетровській області №45/5-М-20аз від 20.12.2021 року вказано, що у власності гр. [PERSON] перебувала мисливська гладкоствольна рушниця «ВЕПРЬ 12» к 12 № [NUMBER] , придбана 01.08.2007 року. Вказана зброя переоформлена з гр. [PERSON] 18.09.2017 року на підставі його заяви (а.с. 40). Висновком про вартість об`єкта оцінки станом на 23.12.2021 року визначено ринкову вартість рушниці мисливської гладкоствольної «Вепрь-12» в розмірі 34614,00 грн. (а.с. 41). Відповідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Матеріалами справи не підтверджено факту укладання шлюбного договору, або факту існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вказане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Посилання відповідача на те, що спірна квартира придбана за власні кошти, які він отримав від продажу квартири, яка отримана ним у спадок після смерті батька, не підтверджені жодним доказом. Враховуючи викладене, а саме те, що спірна квартира та автомобіль були придбані сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, неподання відповідачем заперечень щодо оспорення поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказані об`єкти, суд приходить до висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі, і їх частки у власності є рівними, а тому позивачка обґрунтовано має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, а саме, на 1/2 частки квартири та транспортного засобу. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля, то судом встановлено наступне. Згідно положень ч. 2, 4,5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Сформульовано нову правову позицію, за обставинами тієї справи, коли один із подружжя, який подав позов про поділ спільного майна, погодився на присудження на його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухомість, тоді як інший із подружжя (відповідач) на сплату компенсації не погодився, і гроші на депозитний рахунок суду не вніс. Частина 5 ст. 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Подібні за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Враховуючи те, що позивачка бажає припинення свого права на частку у спільній сумісній власності на транспортний засіб шляхом стягнення 1/2 частки грошової компенсації з відповідача, й того, що залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить відповідача його частки у праві на це спільне майно, натомість порушить баланс інтересів позивачки як співвласника, суд вважає, що остання має право на одержання від відповідача матеріальної компенсації вартості своєї частки. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Твердження відповідача щодо розподілу транспортних засобів, а саме те, що позивачу залишено у володінні VOLKSWAGEN Golf, а відповідачу - [PERSON] , не знайшли свого документального підтвердження, оскільки повідомленням ТСЦ МВС №1243 від 12.09.2023 року №31/4-1243-40аз-2023 вказано, що 01.10.2015 року [PERSON] VOLKSWAGEN Golf було здійснено перереєстрацію на підставі довідки-рахунку ААЕ 943809 від 01.10.2015 року (а.с. 184). Тобто, продаж транспортного засобу було здійснено під час перебування сторін у шлюбі. Крім того, доказів, передбачених ст.ст. 77-80 ЦПК України, щодо домовленості добровільного розподілу транспортних засобів між сторонами, про які у відзиві зазначає відповідач, останнім до суду не надано. Згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Так, відповідачем 20.08.2022 року було продано спірний автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, 2008 року випуску. Позивачка не давала письмову згоду на продаж спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін, договір купівлі-продажу автомобіля не укладено, і відповідач не довів іншого, доказів того, що позивачка отримала свою частку за автомобіль суду також не надано. З урахуванням цього, судом встановлено, що позивачка виявивши бажання про припинення права на 1/2 частку спірного транспортного засобу, має право на грошову компенсацію за 1/2 частку вказаного транспортного засобу, що становить 185035,00 грн.. Разом з цим, суд вважає посилання відповідача щодо утримання транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, а саме сплати страхових внесків, доречними. Так, з відповіді АТ «СК «АРКС» встановлено, що між [PERSON] та АТ «СК «АРКС» було укладено договори страхування предметом страхування відповідно до яких був автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN. Загальна сплачена страхова премія за період з 28.07.2016 року по 15.07.2022 року становить 110613,71 грн. Однак, зважаючи на те, що шлюб між сторонами було розірвано 10.01.2019 року, тому сума страхових внесків становить 60995,71 грн., яка підлягає рівному розподілу між сторонами. Відтак, з урахуванням сплачених страхових внесків за спірний автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, сума грошової компенсації за 1/2 частину транспортного засобу, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 154537,15 грн. (185035,00-30497,85). Що стосується вимог про стягнення 1/2 частини вартості відчуженої мисливської гладкоствольної рушниці, то суд зазначає наступне. Продаж мисливської гладкоствольної рушниці не потребує від одного з подружжя письмової згоди в розумінні ч. 3 ст. 65 СК України. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що спірна рушниця була переоформлена відповідачем на третю особу без її відома. Разом з цим, будь-яких доказів того, що продаж зброї 18.09.2017 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, дійсно був без згоди позивачки, останньою суду не надано. Посилання на лист Сектору контролю за обігом зброї КРУП ГУНП в Дніпропетровській області №45/5-М-20аз від 20.12.2021 року, відповідно до якого переоформлення відбулось за письмовою заявою відповідача [PERSON] не свідчить про те, що переоформлення рушниці було без згоди позивачки. Відповідач [PERSON] був єдиним власником спірної рушниці, а отже і переоформлення відбувалось виключно за його заявою Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання спільним майном подружжя та розподілу квартири та автомобіля є обґрунтованими, законними та доведеними належними доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1894,07 гривень пропорційно частині задоволених вимог та 2500 грн. за проведення транспортно-товарознавчого дослідження. На підставі викладеного та

Outcome: partial