Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на зняття з реєстрації дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] , що зареєстровані по [ADDRESS] та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] у [ADDRESS] без письмової згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 19.07.2009 року було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу на праві власності. Зазначила, що за цією адресою була зареєстрована вона та діти, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 28.10.2022 року. Чоловік [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В 2018 році вони всією сім`єю переїхали жити м.Мукачево, Закарпатської області, де працював чоловік [PERSON] . Проте, в подальшому їх сімейні стосунки погіршились і рішенням Сихівського районного суду м.Льовова від 16.12.2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Зазначила, що після розірвання шлюбу вона з дітьми залишилась проживати м.Мукачево, Закарпатської області, а відповідач [PERSON] повернувся у м.Львів. Діти, проживаючи в м.Мукачево продовжують навчання в м.Мукачево, Закарпатської області. В подальшому вона познайомилась з [PERSON] , з яким почала проживати разом, [INFO] в них народилась донька [PERSON] , а 26.05.2022 року вони зареєстрували шлюб. Чоловік [PERSON] в 2023 році придбав будинок в у [ADDRESS] , де на даний час вона проживає разом з усіма дітьми. Оскільки вона з дітьми фактично проживає в будинку в у [ADDRESS] , звернулась до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання дітей за адресою [ADDRESS] та зареєструвати їх за адресою фактичного проживання, однак відповідач [PERSON] не надав такого дозволу. 13.06.2023 року вона звернулася в орган реєстрації Залізничної районної реєстрації м.Львова про зняття із зареєстрованого місця проживання її та дітей, проте їй було відмовлено з посиланням на Постанову КМУ №265 від 07.02.2022 року (п.16 та п.51). Таким чином, вона не може знятись із реєстрації у квартирі відповідача, оскільки неповнолітні діти не можуть самі залишатись зареєстрованими, а також вона не може зареєструвати свою малолітню дитину [PERSON] , оскільки в будинку в с.Руське не зарєстровані ні вона, ні чоловік. Вважає, що безпідставна відмова відповідача у наданні дозволу на зняття дітей з реєстрації та реєстрацію за фактичним місцем проживання порушує як її права, так і права дітей на вільний вибір місця проживання, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, відповідач суд пояснив, що діти зареєстровані у квартирі, яка належить йому, відтак, за ними зберігається право на користування нею. У них з позивачкою не виникає спору щодо місця проживання дітей, однак, невдовзі діти досягнуть такого віку, з якого самі зможуть обирати місце проживання, в подальшому діти обиратимуть місце навчання, можливо у м.Львові, де значно більше можливосте, аніж у с.Руське, Закарпатської області, тому він вважає, що саме в інтересах дітей зберегти за ними право на користування квартирою у м.Львові. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації в судовому засіданні позов заперечив, просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування та відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ч.3, ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч.3, ч.4 ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Декларування місця проживання та подання заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини (ч.4 ст.7 та ч.6 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».) Крім того, положеннями цього Закону визначено, що особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ст.11 Закону) . Аналогічні положення містить і Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року № 265 . Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Льовова від 16.12.2019 року. Згідно свідоцтв про народження серій [NUMBER] та [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що сім`я проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить відповідачеві. За цією адресою зареєстрована позивач [PERSON] , а також діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 28.10.2022 року. Крім того, сторонами визнано, що після розірвання шлюбу між ними не виникало спору щодо місця проживання дітей і такі залишились проживати із матір`ю. Відповідно до довідки №249/13-20 від 15.06.2023 року, яка видана ''Центром надання адміністративних послуг Великолучківської сільської ради, позивач [PERSON] та малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації в [ADDRESS] . Також сторонами визнано, що на час розгляду справи малолітній [PERSON] , у зв`язку із навчанням не проживає в [ADDRESS] , а проживає за місцем навчання. Згідно заяви позивачки [PERSON] про зняття із зареєстрованого місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що їй було відмовлено у знятті з реєстрації дітей, у зв`язку із відсутністю згоди батька дітей. Висновком Залізничної районної адміністрації, як органу опіки та піклування №260001-вих-131464 від 24.10.2019 р., визнано за недоцільне зняття малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, ст.4 Цивільного процесуального кодексу України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на зазначені положення, при вирішенні даного спору, суд враховує вимоги законодавства наведені вище, а також забезпечення найкращих інтересів малолітніх дітей. Так, позивачкою позовні вимоги обгрунтовані порушенням права дітей на реєстрацію за фактичним місцем проживання, з покликанням на мету декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи, визначену ст.3 Закону: створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Проте, у даному випадку предметом спору є реєстрація місця проживання малолітньої особи, яка не наділена виборчим правом, а будь-які соціальні, публічні послуги та листування здійснюється через їх законних представників( батьків). Таким чином позивачем не обгрунтовано, які саме права чи інтереси дітей у даному випадку порушуються. Разом із тим, вирішуючи питання щодо якнайкращого забезпечення прав дітей, суд враховує, що їх реєстрація у квартирі належній їх батькові жодним чином не порушує їх інтересів, а навпаки зберігає за ними право на користування вказаною квартирою як членів сім`ї власника в силу ст.405 Цивільного кодексу України. Окрім того, суд враховує і той факт, що будинок в [ADDRESS] , у якому позивачка просить зареєструвати малолітніх дітей належить на праві власності [PERSON] (який не є батьком дітей), однак, позивачкою не надано доказів щодо наявності його згоди на реєстрацію як власника житла, відповідно до ст.11 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Суд не приймає до уваги покликання позивача на порушення її прав на реєстрацію за фактичним місцем проживання, оскільки позивач є повнолітньою особою щодо якої відсутні будь-які обмеження щодо права на вільний вибір місця проживання, а відтак, відмова відповідача на надання згоди на зняття з реєстрації малолітніх дітей жодним чином не впливає на реалізацію позивачкою такого права. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено факту порушення відповідачем її прав чи прав та інтересів їх малолітніх дітей, а також з огляду на необхідність якнайкращого забезпечення прав дітей, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed