Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Швейне підприємство «Юність» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за спожиті послуги теплової та електричної енергії, а також водопостачання в сумі 31029 грн. 42 коп., а також вирішити питання судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка користується приміщенням, розташованим у вказаному нерухомому майні позивача. Таким чином, вважає, що між сторонами склались відносини у сфері житлово - комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Так, 19 липня 2012 року між позивачем (абонент) та ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) було укладено Договір № 10671/5-07 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов`язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . 19 жовтня 2018 року на підставі Звертання-доручення про укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді між ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» (абонент) та КП «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація) було укладено Договір № 250498 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 19 жовтня 2018 року предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 24 грудня 2018 року між ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» (споживач) та ТОВ «Київські енергетичні послуги» (постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу від 24 грудня 2018 року та Додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу за особовим рахунком № [NUMBER] від 24 грудня 2018 року, предметом яких є продаж електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача по приєднанням, за якими електроенергія використовується на потреби побутових споживачів в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . Позивачем на підставі вищевказаних укладених договорів постійно сплачуються постачальникам комунальних послуг грошові кошти за отримані комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками, а саме: в 2020 році 187770 грн. 59 коп. за постачання холодної води, 486389 грн. 37 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 400427 грн. 53 коп. за електроенергію; в 2021 році 217616 грн. 52 коп. за постачання холодної води, 768713 грн. 65 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 673444 грн. 50 коп. за електроенергію, в 2022 році 281966 грн. 04 коп. за постачання холодної води, 819794 грн. 25 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 794306 грн. 31 коп. за електроенергію, в 2023 році 231404 грн. 54 коп. за постачання холодної води, 654092 грн. 54 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 370029 грн. 07 коп. за електроенергію. Загальний розмір заборгованості відповідачки з оплати послуг теплової та електричної енергії, а також водопостачання за період з 01 липня 2020 року по 17 липня 2023 року становить 31029 грн. 42 коп. ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» кожен місяць виставляє відповідачці рахунки на компенсацію за використання приміщення, але остання свій обов`язок щодо їх оплати належним чином не виконує, чим спричиняє збитки, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 24 липня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 25 липня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Швейне підприємство «Юність» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплової та електричної енергії, а також водопостачання. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22 вересня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Швейне підприємство «Юність» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплової та електричної енергії, а також водопостачання, - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомила, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252637284 від 14 квітня 2021 року. Відповідачка користується приміщенням, розташованим у вказаному нерухомому майні позивача, та зареєстрована у вказаному об`єкті нерухомості, що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , отриманим на запит суду. Докази користування відповідачкою вищевказаним приміщенням підтверджується копією рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року по справі № 758/9827/20, зі змісту якого вбачається, що судом не встановлено підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, споживачем - с фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст. 13 ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги, визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, 19 липня 2012 року між позивачем (абонент) та ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) було укладено Договір № 10671/5-07 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов`язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . 19 жовтня 2018 року на підставі Звертання-доручення про укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді між ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» (абонент) та КП «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація) було укладено Договір № 250498 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 19 жовтня 2018 року предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 24 грудня 2018 року між ПрАТ «Швейне підприємство «Юність» (споживач) та ТОВ «Київські енергетичні послуги» (постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу від 24 грудня 2018 року та Додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу за особовим рахунком № [NUMBER] від 24 грудня 2018 року, предметом яких є продаж електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача по приєднанням, за якими електроенергія використовується на потреби побутових споживачів в нерухомому майні позивача за адресою: [ADDRESS] . Позивачем на підставі вищевказаних укладених договорів постійно сплачуються постачальникам комунальних послуг грошові кошти за отримані комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками, зокрема: - в 2020 році 187770 грн. 59 коп. за постачання холодної води, 486389 грн. 37 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 400427 грн. 53 коп. за електроенергію; - в 2021 році 217616 грн. 52 коп. за постачання холодної води, 768713 грн. 65 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 673444 грн. 50 коп. за електроенергію; - в 2022 році 281966 грн. 04 коп. за постачання холодної води, 819794 грн. 25 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 794306 грн. 31 коп. за електроенергію; - в 2023 році 231404 грн. 54 коп. за постачання холодної води, 654092 грн. 54 коп. за постачання гарячої води, водовідведення та теплопостачання, а також 370029 грн. 07 коп. за електроенергію. Приватне акціонерне товариство «Швейне підприємство «Юність» кожен місяць у період з липня 2020 року по липень 2023 року виставляв відповідачці рахунки на сплату житлово - комунальних послуг, однак остання свій обов`язок щодо їх оплати належним чином не виконувала, чим спричинила позивачу збитки. Загальний розмір заборгованості відповідачки з оплати послуг теплової та електричної енергії, а також водопостачання за період з 01 липня 2020 року по 17 липня 2023 року становить 31029 грн. 42 коп., а відтак з [PERSON] необхідно стягнути на користь ПАТ «Швейне підприємство «Юність» заборгованість за спожиті послуги за період з 01 липня 2020 року по 17 липня 2023 року в розмірі 31029 грн. 42 коп. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Відповідачкою, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги теплової та електричної енергії, а також водопостачання є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 104 від 20 липня 2023 року про сплату судового збору у загальній сумі 2684 грн., який, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved