Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та витребування квартири з чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивує тим, що 07.03.2018року [PERSON] уклав договір позики із [PERSON] , взявши у борг 13000 доларів США, умови якого для нього були невигідними в частині застосування пені та безпідставними в частині застосування інфляційних нарахувань у разі неповернення суми боргу у визначений договором строк. У забезпечення виконання договору позики 07.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири, що належала [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. за номером 547. 16.10.2018 року [PERSON] звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 закону України «Про іпотеку», вподальшому 22.11.2018 року зазначену квартиру [PERSON] продав [PERSON] [PERSON] вважає, що під час звернення стягнення був порушений порядок, останній не був повідомлений про таку процедуру, жодних вимог особисто не отримував, також звернення стягнення відбулось в порушення порядку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №868 від 17.10.2013, в частині проведення державної реєстрації про зміну прав власності за наявності обтяжень (заборони відчуження через наявність іпотеки). Ціна відчуження під час звернення стягнення була занижена, розмір нарахованої пені перевищує суму боргу, що не є сумісним із принципом розумності, справедливості. У зв`язку з чим [PERSON] вважає, що відповідне рішення державного реєстратора від 16.10.2018 року (індексний номер 43587033) про державну реєстрацію права власності квартири за [PERSON] підлягає скасуванню, а квартира підлягає витребуванню у [PERSON] . У грудні 2021 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги заперечує повністю, вважав їх безпідставними, зазначив, що дійсно між ним та [PERSON] укладався договір позики, у розмірі 342536,44 грн., що було еквівалентом 13000 доларів США, валютою договору була визначена саме українська гривня, строк повернення позики 07.04.2018 року. У забезпечення виконання договору позики укладався нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири, що належала [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у визначений договором позики строк суму позики не повернув. Через це [PERSON] 05.09.2018 року склав та подав через приватного нотаріуса КМНО Косенко М.О. вимогу на ім`я [PERSON] в порядку ст. 84 закону України «Про нотаріат», в якій [PERSON] пропонував повернути борг у позиченому розмірі та повідомляв, що у разі неповернення суми боргу має право звернути стягнення згідно із п.5.4.4. договору позики на підставі положень закону України «Про іпотеку». Зазначена вимога була надіслана за адресою реєстрації [PERSON] та адресою предмета іпотеки. Вручена за останньою адресою представнику [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю. Із спливом 31 денного строку борг повернутий не був, у зв`язку із чим відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо порушення порядку, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року, зазначив, що зазначений порядок був скасований у 2015 році, та на момент звернення стягнення діяв порядок, затверджений постановою КМУ України №1127 від 25.12.2015 року, згідно з яким наявність зареєстрованої заборони відчуження, накладеної під час посвідчення договору іпотеки, не є підставою для відмови у державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. [PERSON] також зазначив, що уся критика Позивача умов договору позики (несправедливого розміру пені, неможливості застосування інфляційних нарахувань) вже була предметом судового розгляду у справі №756/14448/19 за участі тих саме сторін спору, за рішенням у зазначеній справі, залишеним без змін під час апеляційного розгляду, [PERSON] відмовлено у позові. У грудні 2021 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому заначила, що позовні вимоги заперечує, відповідач-2 нагадав, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20.05.2021 року у справі №756/14448/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Чижиков О.О. про визнання недійсним п. 4 договору позики від 07.03.2018 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та визнання недійсним договору купівлі продажу від 22.11.2018, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , було відмовлено у позові. Постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2021 року у справі №756/14448/19 наведене рішення залишено без змін. Тобто [PERSON] фактично змінив позовні вимоги та подав другий позов, а обставини та підстави, на які він посилається, ті ж самі. При цьому зазначені обставини та підстави спростовуються матеріалами справи - порушення порядку звернення стягнення не існує, через надіслання вимоги [PERSON] , який отримав її в особі представника. Порушення порядку, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року, не існує, т.я. під час звернення стягнення спірної квартири існував вже інший порядок, затверджений постановою КМУ України №1127 від 25.12.2015 року. Отже [PERSON] набув права власності на спірну квартиру в законний спосіб, відповідно до діючого законодавства. Приватний нотаріус КМНО Косенко М.О. виконуючи функції державного реєстратор відповідно до діючого законодавства зареєстрував за [PERSON] право власності.Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. Вона придбала квартиру в титульного власника, право власника якого було зареєстровано за номером 28458024 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також відповідач [PERSON] зазначає, що у листопаді 2018 року [PERSON] власноруч було написано заяву про те, що в нього не має жодних матеріальних та моральних претензій до [PERSON] . Дружина позивача, [PERSON] також зробила заяву посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. за реєстровим номером 2263 стосовно того, що вона також не має жодних матеріальних та моральних претензій до [PERSON] 23.02.2022 року було задоволено клопотання позивача та відповідача-1 про витребування доказів у приватного нотаріуса КМНО Косенко М.І. - документів нотаріальної справи, сформованої 07.03.2018 року при посвідченні договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованої у реєстрі під №547, документів щодо підтвердження дотримання процедури звернення стягнення предмету іпотеки та факт звернення стягнення предмету іпотеки заяви-вимоги, підтвердження їх надсилання, отримання доказів вручення, реєстрація права власності в порядку звернення стягнення, перевірка повноважень осіб, у тому числі представника, що надавали документи, належним чином посвідчену копію довіреності, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] 07.03.3018 року на представлення інтересів [PERSON] 13.05.2022 року відповідні документи надійшли від третьої особи, були долучені до справи. У підготовчому провадженні справа неодноразово відкладалась, у більшості через неявку сторони позивача. 12.10.2023 року у судовому засіданні були присутні представники сторін, третя особа не з`явилась, про дату та час була повідомлена належним чином, протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 07.11.2023 року. 07.11.2023 року у судовому засіданні за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено. 07.12.2023 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті представники сторін виступили із вступними словами, надали пояснення, судом були досліджені письмові докази. Судом було оголошено перерву до 13.12.2023 року за клопотанням представника позивача задля підготовки до дебатів. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог, прохали суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначене право кожної особи на захист свого порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Згідно статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Гарантоване статтею 55 Конституції Україний конкретизоване у законах України право на звернення до суду за захистом, передбачає можливість отримати захист порушеного права, обумовлене тим, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. «Порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес»: - правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституціїі та законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним». З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.2 зазначеної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 07.03.2018 року між [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (позикодавець) був укладений договір позики, згідно умов якого Позичальник взяв у борг у Позикодавця 342536,44 грн., що на день укладення цього договору за курсом НБУ становило еквівалент 13000 доларів США (п.1 договору позики). Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю зазначений у п.1 цього договору борг до 12-00 год. 07.04.2018 року (п.3 договору позики) У разі прострочення Позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня. (п.4 договору позики) Згідно преамбули договору позики Сторони, будучи повністю дієздатними громадянами України, розуміючи значення своїх дій, у зазначені день, місяць і рік, виражаючи взаємне волевиявлення сторін, уклали цей договір. Позичальник та Позикодавець, повною мірою розуміємо умови і значення цієї угоди, її правові наслідки, підтверджуємо, що ми діємо добровільно і узгоджено, зміст цієї угоди відповідає нашим дійсним намірам. (п.11 договору позики) Копія договору позики наявна у матеріалах справи (долучена до позовної заяви, надана третьою особою - нотаріусом, а.с.161). Доводи позивача, що відповідач-1 визначив несправедливу та непропорційно велику суму пені, що доводить порушення процедури стягнення спростовується вищенаведеними умовами договору позики. Позивач під час отримання суми позики та укладення договору позики був повністю дієздатним, діяв розуміючи значення своїх дій, виразив вільне власне волевиявлення. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України одним із засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно вимог ст.626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно вимог ст.627 ЦК України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно вимог ст.628 ЦК України Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно вимог ст.629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно вимог ст.549 ЦК України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно вимог ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно вимог ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно вимог ст.611 ЦК України У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно вимог ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Відповідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже доводи сторони Позивача про несправедливу та непропорційно велику суму пені, безпідставні. Позиція позивача, що договір позики був укладений у валюті долари США, та як наслідок відповідач-1 не мав права застосовувати індекс інфляції за період прострочення також спростовується вищенаведеним змістом умов договору позики, оскільки згідно умов договору в позику передані грошові кошти в національній валюті України із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті. На забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики 07.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири, що належала позивачу, та розташована за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О., реєстровий №547 Копія договору іпотеки наявна у матеріалах справи, додана до позовної заяви, та надана третьою особою - нотаріусом ( а.с.157-160, 181-184). Відповідно договору іпотеки задоволення вимог позикодавця передбачено, серед іншого, через звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке міститься в цьому договорі (п.п.5.4.4, 6.1.2.). Відповідно договору іпотеки п.2.4. була отримана заява від дружини [PERSON] - [PERSON] про надання згоди на укладення договору іпотеки, на умовах та за ціною на власний розсуд, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О. за реєстровим номером 546. Наявна у матеріалах, наданих третьою особою. У визначений договором позики строк позивач не повернув суму боргу. Факт визнаний сторонами правочину. У відповідності положень ст. 84 закону України «Про нотаріат» (Передача заяв громадян, підприємств, установ та організацій) - Нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви. 05.09.2018 року відповідач-1 подав третій особі (нотаріусу) заяву за змістом вимогу для передачі її позивачу про необхідність повернення суми боргу 342 536,44 грн. за договором позики від 07.03.2018 року в 31 денний термін з моменту отримання, яка містила повідомлення, що у разі не повернення відповідної суми боргу, відповідач-1 має право діяти згідно із застереженням за договором позики (п.п.5.4.4, 6.1.2), тобто звернути стягнення на предмет іпотеки на власну користь або продати предмет іпотеки від власного імені (заява(вимога) знаходиться в матеріалах справи, долучена до відзиву відповідача-1 та надана нотаріусом - третьою особою а.с.187). Зазначена заява (вимога) була направлена третьою особою (нотаріусом) в порядку ст.84 закону України «Про нотаріат» Позивачу [PERSON] за двома адресами - за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , та за адресою предмета іпотеки: [ADDRESS] . За останньою адресою позивач в особі довірителя за дорученням отримав зазначену заяву (вимогу) 11.09.2018 року (довіреність, видана Позивачем на довірителя. Повноваження довіреної особи щодо отримання поштової кореспонденції на ім`я Довірителя (Позивача) наявні, а.с.155). Докази направлення та вручення знаходяться у матеріалах справи, додані до відзиву Відповідача-1 та надані 3 особою - нотаріусом (а.с.188). Зазначені обставини та докази, факт обізнаності позивача про вимогу, та заперечення щодо порядку її надсилання та вручення свідчать про безпідставність позиції позивача, він був обізнаний про відповідні події, внаслідок наведеного. Через невиконання позивачем грошових зобов`язань за договором позики після отримання заяви(вимоги) перед відповідачем-1 на предмет іпотеки відбулось звернення стягнення в порядку визначеному законом 16.10.2018 року.(а.с. 181-188.) Зокрема, у документах міститься звіт про оцінку предмета іпотеки, проведений суб`єктом оціночної діяльності ПП «СВ Девелопмент», станом на 16.10.2018 року, згідно якого замовником лічиться Позивач, сума оцінки (ціна звернення стягнення) 528 619 грн. а.с.185-186. Тобто ціна звернення стягнення не занижена, а ринкова. Після закриття боргу за позикою (16.10.2018 року) Відповідач-1 виставив вимогу Позивачу (отримана представником за дорученням) на суму інфляційних втрат, неустойки за період прострочення, яка не була виконана Позивачем.(наявна у матеріалах справи, долучена до відзиву Відповідача-1) Після спливу строку за вимогою за прострочення зобов`язань Відповідач-1 склав заяву на ім`я Позивача про залік зустрічних вимог від 18.11.2018 року, яка також вручена представнику за дорученням (наявна у матеріалах справи, долучена до відзиву Відповідача-1) Позиція позивача, що третьою особою (нотаріусом) було порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року в редакції чинній на момент звернення стягнення - 16.10.2018 року, не підтверджена документально, зазначений порядок був скасований у 2015 році. Та станом на час звернення стягнення на предмет іпотеки діяв порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, який в редакції станом на час звернення стягнення на предмет іпотеки передбачав наступне: п.61 Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Отже посилання позивача про порушення процедури звернення стягнення на майно в цій частині також не підтверджені документально та спростовуються вищенаведеними нормами законодавства. 28.11.2018 року між відповідачами був укладений купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого власником квартири стала відповідач-2 [PERSON] . Під час укладення даного договору [PERSON] та його дружина [PERSON] склали письмові заяви що вони не мають жодних матеріальних та моральних претензій до [PERSON] з приводу реєстрації за ним права власності на квартиру (предмет іпотеки) внаслідок неможливості виконати зобов`язання за договором позики та не заперечували проти подальшого відчуження Відповідачем-1 квартири(знаходяться у матеріалах справи, долучені до відзиву Відповідача-2. У березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до тих саме учасників із вимогами про визнання недійсним пункту 4 договору позики від 07.03.2018 року (в частині обов`язку Позивача сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та сплати неустойки у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення) та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.11.2018 року. (знаходиться у матеріалах справи, долучений до відзиву Відповідача-1) Рішенням Оболонського районного суду м.Києва у справі 756/14448/19 від 20.05.2021 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2021 року, у даному позові відмовлено. Згідно наведеного рішення в частині оцінки доводів позивача про недійсність договору позики щодо розміру пені суд зазначив, що «закон не пов`язує недійсність правочину про встановлення неустойки (пені) з незгодою однієї із сторін з її розміром з мотивів несправедливості, однак у разі виникнення спору щодо її примусового стягнення, розмір неустойки може бути зменшений судом відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України.» Згідно наведеного рішення в частині доводів Позивача про невідповідність вимогам закону положень оспореного п. 4 договору позики в частині зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції суд заначив, що в цій частині доводи позивача «не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно умов договору в позику передані грошові кошти в національній валюті України із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті.» У відповідності положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням імперативності зазначеної норми та відсутності жодних нових доказів обставини, на які посилається сторона Позивача в частині несправедливого розміру пені за договором позики та укладання договору позики в валюті долари США, вже оцінені судом та не підлягають доказуванню. Також Позивач під час розгляду справи по суті заявив нові обставини, які не були заявлені у позовній заяві - а саме : Представник Позивача зазначив, що Договір позики та іпотеки був укладений без згоди дружини Позивача (позичальника) - обставина спростовується наявними у матеріалах справи доказами (нотаріально посвідченою заявою дружини позивача а.с.176 та пунктом 2.4. договору іпотеки ) Представник Позивача зазначив, що під час укладення договору позики та іпотеки в квартирі були зареєстровані неповнолітні діти подружжя Позивача - обставина спростовується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.170 - міститься інформація щодо зареєстрованих осіб в квартирі, яка передавалась в іпотеку - жінка 1942 р.н., а.с. 180 - міститься заява Позивача надана нотаріусу про відсутність порушення прав неповнолітніх дітей фактом укладання договору іпотеку) Представник позивача зазначив, що за фактами звернення стягнення на предмет іпотеки існує кримінальне провадження за ознаками шахрайства, - обставина не підтверджена жодними доказами. Представник позивача зазначив, що третя особа (нотаріус) не мав права проводити державну реєстрацію права власності за Відповідачем-1 через наявність мораторію на звернення стягнення за валютними кредитами, та наявність підстав застосування мораторію щодо предмета іпотеки (відсутність іншого житла у Позивача, відповідна квадратура квартира підпадала під дію мораторію). Зазначене обставина спростовується наступним: не підтверджено документально віднесення договору позики до правочину в іноземній валюті, валютою договору визначена національна гривня, усі розрахунки за договором відбувались у гривні, Позивач на час укладення договору позики та звернення стягнення предмету іпотеки не був зареєстрований в спірній квартирі, яка була предметом іпотеки, це підтверджено матеріалами справи - паспорт Позивача, на момент укладення договору іпотеки, а.с. 173-174, адреса реєстрації [ADDRESS] , поточна адреса Позивача, зазначена у позові [ADDRESS] . Отже Позивач мав інші місця проживання, ніж квартира в іпотеці. Зазначені обставини виключають дію мораторію. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України, обов`язок довести ті обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на цю особу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту порушення порядку звернення стягнення предмета іпотеки та наявності підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, у розумінні ст.ст.78-80 ЦПК України, Позивачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. З викладеного,

Outcome: dismissed