Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 04.12.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та ТзОВ «Авентус Україна» 26.01.2022 року був укладений кредитний договір № 5437858. В подальшому 19.06.2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 000 грн. Окрім цього 07.02.2022 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2912599. Між ТзОВ «Лінеура Україна» та Фінансовою компанією "Європейська агенція з повернення боргів» 17.05.2023 року було укладено договір факторингу №17052023, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги згідно з реєстром боржників, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача в сумі 24 595,80 грн. Згідно з умовами кредитних договорів № 19062023 від 26.01.2022 року та №2912599 від 07.02.2022 року позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами в порядку передбаченому договором. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення , просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомив. 26.12.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого [PERSON] проти задоволення позову заперечив, з тих підстав, що позивачем надано паперові копії кредитного договору, які не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам ст.5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Крім того вказав, що розрахунок суми заборгованості і реєстр права вимоги не є документами, які можуть підтвердити факт передачі кредитних коштів і не є доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування кредитних зобов`язань, не є первинними документами на підтвердження отримання кредиту. Звернув увагу суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги та зарахування на їх рахунок останніх. 03.01.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від повивача в яких зазначено, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Крім того, позивач надав платіжні інструкції на підтвердження оплати за відступлені вимоги. Зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок. В той же час, позивач надав інформацію від АТ «Пумб» про зарахування коштів клієнтам згідно переліку операцій. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 06.12.2023 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання, не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 26.01.2022 року між [PERSON] та ТзОВ «Авентус Україна» був укладений договір №5437858 про надання споживчого кредиту, зокрема відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М213874. За даним договором відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн., на строк 30 днів, з виплатою відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,90% на добу, тип процентної ставки - фіксована та зниженою процентною ставкою - 0,95%, яка застосовується в межах строку, передбаченого п.1.4 договору (30 днів) (а.с. 6-10). Згідно п. 2.1 договору №5437858 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Відповідно до п.4.1 строк кредиту може бути продовжено в порядку автопролонгації у випадку якщо на день закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, але не більше ніж 90 днів поспіль. В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М213874, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума - 10 000 грн, строк кредитування - 30 днів з можливою пролонгацією), інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а.с.12-14). 19.06.2023 року між «Авентус Україна» та ТзОВ ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 15-17). Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 29 000 грн., що складається з: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 000 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). Це підтверджується також даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №5437858 від 26.01.2022 року за період 19.06.2023 по 31.10.2023 року (а.с.20). Згідно з інформацією, наданою АТ «Пумб» про зарахування коштів клієнтам згідно переліку операцій на картковий рахунок [NUMBER] о 7:43:07 год 26.01.2022 року було зараховано 10 000 грн. Відповідно до картки обліку договору за №5437858 від 26.01.2023 у [PERSON] станом на 18.06.2023 року виникла заборгованість в сумі 2 850 грн за зниженими відсотками у період з 26.01.2022 по 24.02.2022 та 16 150 грн за стандартною процентною ставкою у період з 01.05.2022 по 23.09.2022. Згідно з договором №2912599 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.02.2022 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 5 000 грн. строком на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів у сумі за стандартною процентною ставкою 1,99% в день та зниженою процентною ставкою 0,60% якщо клієнт до 09.03.2022 сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу. Згідно п. 2.1 договору №2912599 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Даний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] реквізитами належного клієнту платіжного засобу зазначено картковий рахунок [NUMBER] (а.с.26-34). 19.07.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №19072023, згідно умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників(а.с.28-40). Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 24595,80 грн., що складається з: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 595,80 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 42). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2912599 від 07.02.2022 року за період 19.07.2023 по 31.10.2023 року за боржником [PERSON] рахується борг за вказаним кредитним договором в сумі 24 595,80 грн (а.с.43). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. VІ. Висновки суду. З урахуванням вищевикладених норм права та врахувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що договори між первісними кредиторами та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитні договори не були би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відтак, суд вважає, що спірні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Доводи [PERSON] у відзиві про те, що розрахунок заборгованості, реєстр права вимоги є неналежним доказом існування кредитної заборгованості, оскільки вони не є документами бухгалтерського обліку, суд вважає безпідставними. Надані розрахунки та реєстри містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору), вказані документи завірені печатками товариства та підписом матеріально-відповідальної особи. Заперечуючи проти укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів, відповідач не надав витяг з особового рахунку про рух коштів за період з 26.01.2022 року по день пред`явлення позову до суду, тим самим не спростував доводи позовної заяви про отримання ним коштів. Щодо посилань відповідача на відсутність доказів сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги та зарахування на їх рахунок останніх то суд зазначає таке. Так, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. У постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 800/206/15-ц Верховний Суд України зазначив, що «обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. З огляду на те, що договори факторингу не є нікчемними за законом та не визнані судом недійсним, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами. Суд вважає, що доводи відповідача фактично зводяться до незгоди з укладеними між товариствами договорами факторингу, проте [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання недійсними правочинів щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами новому кредитору і обставини щодо правомірності таких правочинів знаходяться поза межами розгляду даної справи. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитних договорів. Через порушення умов Договорів з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2684 гривень судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: approved