Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки аліменти на повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до кінця дії воєнного стану та протягом 6 місяців після його припинення/скасування. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що сторони від шлюбу, який було розірвано 16 травня 2011 року, мають сина [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи. У зв`язку з інвалідністю син отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю ІІ групи з дитинства в сумі 1854 грн. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв`язку з тим, що отриманих соціальних виплат, які позивач отримує у зв`язку з інвалідністю сина не вистачає, він вимушена звернутися до суду з даним позовом. 20 березня 2023 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 19 квітня 2023 року представником відповідачки було подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яке протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 02 червня 2023 року залишено без задоволення. 24 квітня 2023 року [PERSON] подано суду заяву про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачка є його дружиною, яка не працює та не має самостійного доходу, оскільки займається вихованням двох малолітніх дітей, та є студенткою Київського інституту сучасної психології та психотерапії, фінансове забезпечення здійснюється виключно заявником, а отже, задоволення позову створить обов`язки для відповідача, безпосередньо вплине на права та обов`язки заявника, та на права малолітніх дітей. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, 16 червня 2023 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що позов подано [PERSON] . В позові позивач зазначив, що він є законним представником [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. [PERSON] народився [INFO] , отже, на дату подачі позову не є малолітнім чи неповнолітнім. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] визнано недієздатним, а позивач є опікуном [PERSON] . При цьому, в копії посвідчення серія [NUMBER] , виданого 29.05.2018, в графі «Дані про законного представника (опікуна) дитини-інваліда або інваліда з дитинства, визнаного недієздатним: прізвище, ім`я, по-батькові, рік народження» інформація, що таким законним представником [PERSON] є саме позивач, відсутня. Таким чином, вважає, що позивач не є законним представником [PERSON] , і не має законних підстав подавати позов в інтересах [PERSON] . Крім того, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] визнаний недієздатним, та він є законним представником (опікуном) [PERSON] ; не надав довідки про свої доходи та довідки про наявність у нього майна (автомобіль, квартира, будинок тощо), докази того, що сам позивач є непрацездатним і має складний фінансовий стан. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідачки та спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі. І фактично єдиним аргументом позивача в позовній заяві є заява про те, що відповідачка є працездатною особою. Однак, відповідачка постійного та достатнього доходу не має, виховує двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є студенткою Київського інституту сучасної психології та психотерапії, навчання в якому є платним. Крім того, має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] , 1955 року народження, яка потребує догляду. Також на утриманні чоловіка є його батько [PERSON] , 1940 року народження, який є особою похилого віку та потребує допомоги. Натомість позивачем не надано будь-яких доказів розміру його доходу, наявність у володінні майна, не надано доказів, що непрацездатний син не може обходитись без стороннього догляду. В п.12 долученої позивачем до матеріалів справи копії довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.05.2021, виданій [PERSON] , вказано висновок МСЕК про умови і характер праці - може працювати вдома. П.13 вказаної довідки зазначає, що для відновлення працездатності [PERSON] рекомендується реабілітаційний центр та нагляд психіатра: не госпіталізація, не спостереження, не диспансеризація, не застосування примусових заходів медичного характеру, а нагляд. А надані позивачем в якості доказів копія посвідчення та копія довідки не вказують на те, що [PERSON] в силу свого захворювання не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею. [PERSON] у 2020 році закінчив Державний навчальний заклад «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» і здобув професію штукатур, лицювальник-плиточник, маляр. Крім того, розмір аліментів, який просить стягнути позивач, не передбачений діючим законодавством для такого виду аліментів. Та на дату подання позову до суду [PERSON] вже втратив статус дитини, оскільки йому виповнилось 23 роки. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] . 17 липня 2023 року позивачем, у відповідності до вимог ст. 179 ЦПК України, подано до суду відповідь на відзив, в якому викладено, що відповідачкою не спростовано дані про наявність у спільного сина групи інвалідності. Також у відзиві відсутні відомості про те, що відповідачка якимось чином надавала допомогу з виховання, лікування чи піклування про сина у період від розлучення до моменту його звернення до суду. 31 липня 2023 року третьою особою [PERSON] надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що [PERSON] є його дружиною, яка не має доходу та займається вихованням спільних дітей. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка є студенткою Київського інституту сучасної психології та психотерапії, навчання в якому є платним. Крім того, на утриманні перебувають мати відповідачки [PERSON] та його батько [PERSON] , які є особами похилого віку та потребують допомоги. Також має на утриманні сина від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Фінансове забезпечення здійснюється тільки ним, а тому рішення у справі вплине на його права та обов`язки. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2023 витребувано з ДПС України відомості щодо отриманих доходів та утриманих податків за період з січня 2018 року по 31 березня 2023 року щодо [PERSON] та [PERSON] . Вказана ухвала неодноразово надсилалася на виконання до відповідного органу, разом з цим жодних матеріалів на її виконаня до суду не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви від позивача та представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , 2000 року народження, є особою з інвалідністю ІІІ групи. З 01.02.2019 по 01.02.2023 йому призначена державна соціальна допомога в сумі 1854 грн. З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №796006 вбачається, що [PERSON] встановлено з 01.02.2021 ІІ групу інвалідності з дитинства, на строк до 01.02.2023. дата чергового переогляду - 10.01.2023, рекомендації - реабілітаційний центр та нагляд психіатра. [PERSON] та син сторін [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи. [PERSON] у 2020 році закінчив Державний навчальний заклад «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» і здобув професію штукатур, лицювальник-плиточник, маляр. 03 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис № 112, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис № 428, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (статті 198-201 цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина. Так, відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) за наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що син сторін є непрацездатною особою, потребує стороннього догляду, а також відсутність власного доходу. Крім того, позивачем не доведено можливості відповідачки надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу, а відповідачка цієї обставини не визнає і заперечує проти стягнення з неї аліментів. За статтею 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до вказаної статті право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ст. 6 СК України). Як установлено судом, син сторін є повнолітнім, а отже, позивач проживає не з дитиною з інвалідністю, а з повнолітнім сином з інвалідністю. За таких обставин положення ст. 88 СК України не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки чинне законодавство не передбачає права одного з батьків стягувати на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дієздатної дитини, окрім випадків коли дитина продовжує навчання. Водночас суд зауважує, що після досягнення [PERSON] повноліття, його відносини з батьками регулюються главою 16 СК України «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», і він не позбавлений права заявити вимоги про стягнення на свою користь аліментів як повнолітній непрацездатний син, який потребує матеріальної допомоги (ст.198 СК України). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed