Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 658 000 грн., трьох процентів річних у розмірі 42 131,34 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 261 821,76 грн. Позов обґрунтовується тим, що 10 та 30 березня 2021 року [PERSON] помилково здійснив переказ грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок [PERSON] в розмірі 527 200 грн. та 130 800 грн. відповідно. Такі кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, оскільки будь-які договірні або інші відносини між сторонами відсутні. Тому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), просить стягнути з відповідача безпідставно набуті ним кошти, три проценти річних та інфляційні нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Ухвалою суду від 9 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання у цій справі, а також задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Згідно з ухвалою суду від 14 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням суду від 27 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю. Відповідно до ухвали суду від 2 серпня 2023 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду залишено без руху. Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду прийнято до розгляду та призначено судове засідання для її розгляду. Згідно з ухвалою суду від 26 вересня 2023 року заочне рішення суду від 27 липня 2023 року скасовано і призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали суду від 3 листопада 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Ухвалами суду від 13 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомляли. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечив укладення 10 березня 2021 року [PERSON] договору купівлі-продажу опціону на придбання паїв і часток капіталу, зазначивши, що у ньому не вказано персональних даних позивача(зокрема місця проживання, реєстраційного номеру облікової картки платника податків чи інших відомостей), що унеможливлює його ідентифікацію як сторони договору. Крім того, на користь факту помилково сплачених коштів свідчить і та обставина, що за вказаним договором передбачалися розрахунки за придбання товару в євро, в той час як [PERSON] на рахунок відповідача перераховано грошові кошти в національній валюті України - гривні. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та пояснив, що 10 березня 2021 року відповідач [PERSON] , як керуючий партнер компанії «Internet Cash Ltd» (продавець), і позивач [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу опціону на придбання паїв і часток капіталу. За умовами цього договору [PERSON] придбав частку капіталу модульної компанії «єМаркетплейс», сплативши за це грошові кошти в розмірі 16000 Євро та 4000 євро шляхом безготівкового перерахунку цих коштів на рахунок [PERSON] у еквіваленті в національній валюті України. Укладення вказаного договору позивачем не оспорено і в судовому порядку він не визнавався недійсним. Отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] у розмірі 658 000 грн. не заперечується. Натомість, позивачем не доведено факту помилкового перерахування грошових коштів відповідачу, оскільки із змісту пояснень позову та пояснень представника позивача неможливо встановити в чому саме полягає помилка при перерахунку відповідачу грошових коштів, з урахуванням зокрема і тієї обставини, що мало місце здійснення двох грошових переказів. Тому, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Звертаючись із цим позовом до суду, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 658 000 грн., як безпідставно набуте майно на підставі ст. 1212 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За змістом ст. 1212 ЦК передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21). Предметом регулювання глави 83 ЦК є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21). Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі ст. 1212 ЦК. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується ст. 1212 ЦК. У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦК, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19. Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У цій справі сторона позивача зазначає про помилкове перерахування грошових коштів [PERSON] і, як наслідок, безпідставного набуття ним майна, яке належить позивачу, у той час як сторона відповідача вказує, що ці кошти були сплачені [PERSON] на виконання умов договору купівлі-продажу опціону на придбання паїв і часток капіталу від 10 березня 2021 року. З договору купівлі-продажу опціону на придбання паїв і часток капіталу від 10 березня 2021 року вбачається, що між [PERSON] , як керуючим партнером компанії «Internet Cash Ltd» (продавцем), і [PERSON] (покупцем) укладено договір за умовами якого продавець зобов`язується продати покупцю, а покупець зобов`язується купити у продавця об`єкти опціону з такими характеристиками: строк оплати премії опціону - до березня 2021 року; строк дії опціону - протягом року після створення модульної компанії; вартість премії опціону - 20000 євро за 29 % модульної компанії; предмет викупу по опціону - відповідні премії опціону кількості часток капіталу в модульній компанії «єМаркетплейс» (п. 2.1 договору). За змістом пунктів 1.16, 1.17 договору об`єкти опціону, які підлягають передачі - відповідні премії опціону кількості часток капіталу в модульній компанії «єМаркетплейс» і відповідно кількості паїв у проекті. Строк і (або) умови, за яких опціон може бути придбаний і реалізований - опціонні права на об`єкти опціону, можуть бути реалізовані в такому порядку: при оплаті покупцем премії опціону до 10 березня 2021 року відповідна кількість часток капіталу модульної компанії «єМаркетплейс» передаються у власність покупця протягом п`яти робочих днів з моменту отримання продавцем повної вартості премії опціону без додаткової плати часток із розрахунку 29% за 16000 євро; до 30 березня 2021 року залишок 4000 євро. Судом з копії платіжного доручення від 10 березня 2021 року № В881090098, копії платіжної інструкції від 30 березня 2021 року № 8881072180, листа Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 17 травня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230517/24346 встановлено, що 10 та 30 березня 2021 року [PERSON] на належний [PERSON] рахунок № [NUMBER] , здійснено переказ грошових в сумі 527 200 грн. та 130 800 грн. відповідно (коментар до платежів: переказ на рахунок в іншому банку). Під час розгляду справи представник позивача не спромігся пояснити: в який спосіб позивач [PERSON] дізнався банківські реквізити відповідача [PERSON] , на які двічі були перераховані грошові кошти; хто перераховував кошти, які надійшли на банківський рахунок [PERSON] , - безпосередньо позивач чи його довірена особа; яким чином перераховано кошти - самостійно через платіжну систему чи через касу банківської установи; коли саме [PERSON] дізнався про перерахування помилково на банківський рахунок [PERSON] грошових коштів; у чому полягає помилковість перерахування коштів (помилка в зазначенні отримувача коштів, реквізитів, сумі грошових коштів чи інших даних); чи вживав позивач заходи для повернення цих коштів у досудовому порядку. Матеріали справи не містять відомостей про визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу опціону на придбання паїв і часток капіталу від 10 березня 2021 року недійсним і стороною позивача належними та допустими доказами не спростовано його укладення позивачем [PERSON] . Враховуючи зазначене суд доходить висновку, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини, які були направлені на виникнення конкретних юридичних наслідків, передбачених договором від 10 березня 2021 року. Тому, посилання позивача на те, що він помилково 10 та 30 березня 2021 року перерахував грошові кошти в сумі 527 200 грн. та 130 800 грн. відповідно на користь [PERSON] є безпідставними. Той факт, що ці кошти перераховувалися в національній валюті України, не спростовує існування договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин вимога [PERSON] про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК до задоволення не підлягає. У зв`язку із відсутністю підстав для стягнення з відповідача в користь позивача безпідставно набутих коштів, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань також слід відмовити, оскільки вони є похідними. На підставі частин 1, 2 ст. 141 ЦПК понесені позивачем судові витрати слід залишити за [PERSON] .

Outcome: dismissed