Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з Відповідачем перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис №4. [INFO] у цих відносинах, у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №150. Відповідно до медичного висновку №576 на дитину інваліда віком до 18 року підгрупа «А» [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Дитині встановлений діагноз: дитячий церебральний параліч. До підгрупи «А» першої групи інвалідності належать особи з винятково високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги чи диспансерного нагляду інших осіб (фактично нездатні до самообслуговування)(п. 21 «Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. №917). 3 2020 року Позивач, Відповідач та їх спільна дитина проживали постійно в будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності матері Відповідача [PERSON] . Однак, з травня 2023 року Відповідач став проявляти байдужість та холод до Позивача та дитини, припинив приїжджати до дому з роботи та фактично змінив своє місце проживання. 3 липня 2023 року, після повернення Позивача з дитиною з реабілітаційного центру, Відповідач взагалі припинив цікавитись і життям дитини. В 20 - числах вересня 2023 року, мати Відповідача та баба дитини, повідомила про те, що вона продає будинок і Позивач ( [PERSON] ) разом з дитиною повинна звільнити будинок до 01.10.2023 року, при цьому, на пошук житла, збір речей та переїзд Позивачу залишалось всього 2 тижні з дитиною інвалідом. Фактично, Відповідач зі своєю матір`ю (бабою дитини) кинули Позивача з дитиною напризволяще. Пошуком житла, питанням упакування речей та переїздом звичайно а ні Відповідач, а ні його батьки Позивачу не тільки не допомагали, а навіть не спитали Позивача щодо потреби у допомозі. Як відомо Позивачу Відповідач отримує стабільний, високий дохід, працює сам на себе водієм на власному ТЗ «зерновозі», натомість донька постійно потребує відповідно до її віку, фізичного стану та розвитку повноцінного харчування, одягу, витрат на відпочинок та дозвілля, а також значних коштів на підтримання нормального розвитку та здібностей дитини у відповідності до її діагнозу. За таких обставин Позивач звернулася до суду та просила: стягнути з Відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини; стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. 10.10.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 17). У судове засідання Позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.40). У судове засідання Відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило (а.с.32, 38, 39). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з приписами ст.47 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис №4 (а.с. 10). [INFO] у цих відносинах, у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №150 (а.с. 9). Відповідно до медичного висновку №576 на дитину інваліда віком до 18 року підгрупа «А» [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Дитині встановлений діагноз: дитячий церебральний параліч. До підгрупи «А» першої групи інвалідності належать особи з винятково високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги чи диспансерного нагляду інших осіб (фактично нездатні до самообслуговування)(п. 21 «Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. №917) (а.с. 11, 12, 16-17, 18). Дитина перебуває на утриманні матері, Відповідач добровільно грошових коштів на утримання доньки не надає. При цьому, Позивач не може забезпечити дитину на достатньому рівні. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є фізично здоровим та працездатним чоловіком, але ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. За правилами ч.ч.2,4 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дитини, враховуючи майновий стан сторін та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з Відповідача на користь Позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 23.11.2022 року і до її повноліття. Також із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути аліменти на її утримання в сумі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору Позивач звільнена. На підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1073,60 грн. стягується з Відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved