Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , в інтересах якої діє адвокат Денега Давид Михайлович, звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (місцезнаходження: вул. М.Грушевського, 21 м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області), в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №344/6581/19 від 01.08.2019, розірвано шлюб між [PERSON] (після розірвання шлюбу прізвище незмінне, надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач). За час шлюбу у них народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] . У відповідності до винесеного Рішення Івано-Франківського суду від 01.08.2019 у справі №344/6581/19, визначено місце проживання дитини, [PERSON] , разом із матір`ю, тобто позивачем. За словами позивача, відповідач, є жителем смт. Чернелиця, Івано-Франківської області та працює водієм пожежної охорони Чернелицької селищної ради, має постійну роботу та доходи. Однак, від народження дитини і до тепер, не проявляв опіки та батьківської турботи щодо їхньої спільної дочки, не приймав участі у її вихованні та практично не надавав жодної фінансової допомоги. Відповідач, будучи батьком дитини, не цікавився її життям, що вказує на його не бажанні виконувати свої батьківські обов`язки. Таким чином, з моменту народження дитини і дотепер, [PERSON] фактично не знає свого батька, оскільки він навіть не намагається встановити з нею жодного контакту, єдине, що свідчить про наявність у неї батька - це наявність запису про батька у її свідоцтві про народження. Позивач, намагаючись забезпечити повноцінний розвиток своїй дитині, неодноразово зверталась до відповідача задля надання будь-якої матеріальної підтримки. Проте, відповідач на контакт не йшов та не бажав навіть про це розмовляти. Більше того, він не визнавав батьківства, стверджуючи, що [PERSON] не його донька, тим самим, спричиняв шкоду нормальному психологічному стану дитини. З слів позивача, кожного разу, коли [PERSON] , завдяки своїй матері - позивачці, хотіла поспілкуватись з батьком, він завдавав моральних страждань, забираючи у доньки віру в існування батька. Як стверджує позивач, від народження дитини [PERSON] , пройшло дуже багато часу, за який відповідач мав можливість проявити батьківську турботу та любов до доньки, однак він цього навіть не намагався робити, що, в свою чергу, вказує на небажання бути батьком [PERSON] та на байдужість до її життя. Від народження донька проживає разом із позивачкою, вона вже не відчуває потребу в батькові, а саме, [PERSON] , не має жодного бажання з ним спілкуватись, оскільки відповідач сам не намагається встановити з донькою особистих стосунків і прямих контактів. Зважаючи на те, що відповідач не виявляє бодай якогось інтересу до дитини, до стану її здоров`я, донька не визнає його своїм батьком. З огляду на це, позивачка вдається до примусових заходів та звертається до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, з огляду на описану ситуацію, виникає підстава вважати таку бездіяльність з боку відповідача неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків, оскільки згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. А тому, з огляду на вищенаведене, вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав з приводу малолітньої доньки [PERSON] . Наведені у позові факти, в сукупності із практикою Верховного Суду та нормами чинного законодавства, дозволяють дійти висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) відносно доньки [PERSON] , [INFO] . 02 серпня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (місцезнаходження: вул. М.Грушевського, 21 м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області). Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської радиподати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . 17 серпня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов про позбавлення батьківських прав, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки він не має будь якого кровного споріднення із дитиною [PERSON] , проте яку фактично утримує. Призначені підготовчі засідання неодноразово відкладалися, у тому числі за клопотаннями учасників справи. Учасники справи в підготовче засідання 18 грудня 2023 року не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Денега Давид Михайлович до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . В даній заяві зазначив, що аналізуючи позовну заяву та її вимоги, для процесуальної економії часу, вважає за можливе визнати позовні вимоги у повному обсязі. Підтверджую той факт, що від народження дитини і до тепер, не проявляє жодної опіки та батьківської турботи щодо спільної доньки, не приймаю участі у її вихованні та не надає фінансової допомоги, оскільки не вважає себе батьком дитини. На його переконання, дитина, [PERSON] , [INFO] , не є його біологічною дитиною, а тому він не має жодного бажання піклуватись про неї, займатись її вихованням чи утриманням. Єдине, що свідчить про його зв?язок із дитиною, це наявність запису про батька у її свідоцтві про народження, що є формальністю. Йому відомо, що їх спільна дитина [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю, за адресою її реєстрації місця проживання в м. Івано-Франківськ, Однак, станом на сьогодні, він не має намірів встановлювати контакти з дитиною, оскільки вона його зовсім не знає, а його знайомство із нею може завдати дитині моральної шкоди. В той же час, зазначає, що він працює водієм пожежної охорони Чернелицької селищної ради та зв`язку із його постійною зайнятістю, у нього немає змоги брати участь у судових засіданнях з розгляду справи № 342/929/23, а тому вважає за можливе здійснити розгляд справи без його участі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, 18 грудня 2023 року надійшла заява, в якій просили судовий розгляд справи проводити без участі їх представника, з врахуванням долученого висновку. До даної заяви долучено копію Довіреністі № 854/01-20/14в від 03.08.2023, Витяг з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.12.2023 р. № 1660 "Про розгляд питань органу опіки та піклування" разом із копією Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (додаток № 2 до рішення виконавчого комітету міської ради від 08.12.2023 № 1660). Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності учасників справи. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач проти задоволення позову не заперечує, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначений виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2016 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області доводиться, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , відповідний актовий запис № 109 від 28 вересня 2016 року. Рішенням Городенківського районного суду від 01 серпня 2019 року по справі № 344/6581/19 (провадження № 2/344/2904/2019) розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 04.03.2016 року у Городенківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 13; місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] визначити місцем проживання матері; прізвище позивача не змінювати на дошлюбне.Дане рішення суду 02 вересня 2019 року набрало законної сили. Копіями довідок № 1136, 1134 про реєстрацію місця проживання особи, виданими Управлінням реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 16.05.2022, доводиться, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 18.02.2022 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді № 167927 від 02.08.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої судом у порядку, визначеному ч. 8 ст. 187 ЦПК України, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] . Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.12.2023 № 1660, стверджено, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, розглянувши первинні матеріали справ, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 22.11.2023, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Підстав не приймати до уваги згаданий висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами ст.7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] : не піклується про здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, навчання, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку. Вищевказані факти відповідачем не спростовані. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно доньки [PERSON] . За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України, якими передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 1073,60 грн, що стверджується квитанцією ТАСКОМБАНК № 32528798800007231173 від 29.06.2023. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову отримана судом до початку розгляду справи по суті (в підготовчому засіданні), тому є підстави для повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 536,80 грн. (50 відсотків від 1073,60 грн.). На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України,

Outcome: approved