Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

05 травня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 21 серпня 2022 року на перехресті вул. Леоніда Стромцова та пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить йому на праві власності, та транспортного засобу «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , забезпечений полісом ОСЦПВ № 208881869, виданий ПрАТ «СК «ВУСО». Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у справі № 203/3326/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Ця постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 23 вересня 2022 року. Внаслідок настання цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, відповідно до висновку експерта № 3009/22 від 20 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , складає 253 400,69 грн., а ринкова вартість цього колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 22 840,01 грн. Судовий експерт у висновку зазначив, що вартість відновного ремонту КТЗ склала 583 754,64 грн., а ринкова вартість КТЗ складає 253 400,69 грн. Як видно з вищеперелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 253 400,69 грн., оскільки відновлювати цей КТЗ економічно недоцільно. З метою компенсації спричинених збитків позивач у визначеному Законом порядку звернувся до страховика відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними законом документами. 04 жовтня 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 128\~500 грн., в межах ліміту за шкоду, заподіяну майну, передбаченого умовами полісу ОСЦПВ 208881869 (130 000 грн.), з яких 1 500 грн. франшиза. Таким чином, позивач вважає, що оскільки розмір заподіяної шкоди більший за розмір страхового відшкодування, то з відповідача підлягає стягненню шкода, що не покривається страховим відшкодуванням, а також понесені ним витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 2 400 грн., бо його автомобіль після настання дорожньо-транспортної пригоди був не на ходу. Оскільки розмір завданого йому матеріального збитку внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди становить 230\~560,68 грн., з яких йому відшкодовано страховиком 128\~500 грн., при цьому його витрати на евакуацію автомобіля склали 2\~400 грн., то вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця завданого матеріального збитку у розмірі 104\~460,68 грн. (230\~560,68 грн. 128\~500 грн. + 2\~400 грн.). Крім того, стверджує, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду яку він оцінює у розмірі 10 000 грн., яка полягає у пережитому внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі. Він фактично втратив можливість користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було знищено в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки у розмірі 104\~460,68 грн., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. та судові витрати по справі. (а.с.1-8) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.58), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2023 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.59) Судове засідання 31 травня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. (а.с.66) 06 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на не доведеність позивачем вартості матеріального збитку яка йому завдана, оскільки такі збитки повинні бути встановлені належно проведеною судовою експертизою, а висновок експерта, долучений до позовної заяви, не є належним та допустимим доказом у справі. (а.с.71-73) В судовому засіданні 29 червня 2023 року за участю представника позивача та представника відповідача було ухвалено долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи, задовольнити клопотання представника позивача, викликати для допиту експерта, відкласти розгляд клопотання представника відповідача про призначення експертизи та відкласти розгляд справи на 17 серпня 2023 року. (а.с.79-80) В судове засідання 17 серпня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 11 вересня 2023 року. (а.с.83) 11 вересня 2023 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи, в яких він просить відмовити у задоволенні клопотання, оскільки відповідачем не було наведено переконливих аргументів та достатніх доказів для підтвердження своєї позиції щодо призначення по справі експертизи та про доцільність її проведення з урахуванням наявного у матеріалах справи висновку судового експерта. (а.с.88-89) В судовому засіданні 11 вересня 2023 року за участю представника позивача та представника відповідача було допитано судового експерта Дроздова Ю.В., залишено без розгляду клопотання представника відповідача про призначення експертизи, з`ясовано думку сторін по справі щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 02 жовтня 2023 року. (а.с.99) 02 жовтня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки стороною позивача доведено, а стороною відповідача не спростовано факт фізичного знищення транспортного засобу позивача та понесення позивачем у зв`язку з цим матеріальних збитків та моральної шкоди. (а.с.101-104) Судове засідання 02 жовтня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. (а.с.106) В судовому засіданні 14 листопада 2023 року за участю представника позивача та представника відповідача було ухвалено долучити письмові пояснення до матеріалів справи, досліджено письмові докази, представником позивача заявлено клопотання про надання протягом 5 днів з дня винесення рішення по справі заяви про стягнення витрат на правову допомогу, ухвалено витребувати матеріали справи про адміністративне правопорушення та оголосити перерву до 04 грудня 2023 року. (а.с.111-1112) 29 листопада 2023 року від представника відповідача надійшли пояснення, в яких він наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем обрано неналежним спосіб захисту. (а.с.114) 04 грудня 2023 року від представника позивача надійшла заява, в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати по справі. (а.с.115-117) 04 грудня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на заяву представника позивача про відшкодування судових витрат, оскільки ним документально не підтверджено такі витрати. (а.с.121-122) Судове засідання 04 грудня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. (а.с.123) В судовому засіданні 21 грудня 2023 року за участю представника позивача та представника відповідача було ухвалено долучити заяву та заперечення на неї до матеріалів справи, досліджено письмові докази та завершено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Заслухавши думку сторін по справі, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] . (а.с.12) Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у справі № 203/3326/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. за те, що 21 серпня 2022 року о 17 год. 04 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , на перехресті вул. Леоніда Стромцова та пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, виїхавши на регульоване перехрестя, при проїзді перехрестя в напрямку вул. Леоніда Стромцова не надав переваги в русі транспортному засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по пр. Богдана Хмельницького та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п.16.6 ПДР України. Вказана постанова набрала законної сили 25 вересня 2022 року. (а.с.13) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаною вище постановою встановлено, що 21 серпня 2022 року о 17 год. 04 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , на перехресті вул. Леоніда Стромцова та пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, виїхавши на регульоване перехрестя, при проїзді перехрестя в напрямку вул. Леоніда Стромцова не надав переваги в русі транспортному засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по пр. Богдана Хмельницького та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п.16.6 ПДР України. (а.с.13) У зв`язку з цим, суд вважає доведеним та таким, що не потребує доказування факт заподіяння матеріальної шкоди власнику транспортного засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , [PERSON] з вини [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом ОСЦПВ 208881869, то позивач з метою компенсації спричинених внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків в порядку визначеному Законом звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування від 26 серпня 2022 року разом з усіма визначеними Законом документами. (а.с.а.с.14, 15) Згідно висновку експерта № 3009/22 від 20 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «Volkswagen Touran», р.н.з. [NUMBER] , після ДТП складає 253 400,69 грн., а ринкова вартість колісного транспортного засобу- автомобіль «Volkswagen Touran», р.н.з. [NUMBER] , у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 22 840,01 грн. Судовий експерт у висновку також зазначив, що вартість відновного ремонту КТЗ склала 583 754,64 грн., а ринкова вартість КТЗ складає 253 400,69 грн. Як видно з вищеперелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 253 400,69 грн., оскільки відновлювати цей КТЗ економічно недоцільно. (а.с.19-40) При цьому,\~вартість експертних\~послуг становить\~ 4\~300\~грн. (а.с.41) 04 жовтня 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 128\~500 грн., в межах ліміту за шкоду, заподіяну майну, передбаченого умовами полісу ОСЦПВ 208881869 (130 000 грн.), з яких 1 500 грн. франшиза. (а.с.а.с.42, 43) 30 березня 2023 року представником позивача - адвокатом Негробовим О.В. на адресу відповідача з описом вкладення була направлена досудова вимога, яка останнім залишена без уваги. (а.с.а.с.44-45, 46) Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальних збитків слід зазначити наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч.3 ст.988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч.1 ст.990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст.1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Приписами ст.1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 04 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Суд враховує, що на підтвердження своєї позиції відповідачем не було надано належних доказів, а також те, що прийняте ПрАТ «СК «ВУСО» рішення про визнання події страховим випадком та розрахунок розміру страхового відшкодування не були оскаржені відповідачем. Безпідставними також є посилання відповідача на те, що позивачем не було доведено розмір збитків, спричинених йому в результаті ДТП на підставі належних та допустимих доказів. В матеріалах справи наявний висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3009/22 від 20 вересня 2022 року, складений на замовлення позивача. Під час розгляду справи у судовому засіданні було допитано судового експерта Дроздова Ю.В., який повністю підтвердив результати проведеної ним експертизи, які викладені у висновку експерта № 3009/22 від 20 вересня 2022 року. Зокрема, експерт підтвердив, що він особисто проводив огляд та ідентифікацію пошкодженого транспортного засобу, складав протокол огляду пошкодженого КТЗ, ремонтну калькуляцію та здійснював усі інші розрахунки під час складання висновку. Суд приймає до уваги Постану Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, в якій під час розгляду цивільної справи № 522/1029/18, визнаючи висновок експертного дослідження неналежним доказом, суд зазначив що: «висновок експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст.106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст.106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наявному висновку експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду». Таким чином складений на замовлення позивача висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3009/22 від 20 вересня 2022 року суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки цей висновок був складений з дотриманням чинного законодавства України про проведення судових експертиз, у відповідності до приписів ст.ст.102, 106 ЦПК України експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також висновок було підготовлено для подання до суду, що спростовує доводи сторони відповідача. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. Відповідачем не надано суду доказів проведення експертизи за його замовленням, яка б спростовувала висновок експерта, наданий позивачем, а тому подані позивачем докази, у своїй сукупності, доводять суду, що ремонт пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen», р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу, є економічно не обґрунтованим, тому вважається фізично знищеним, внаслідок чого його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Отже, оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу, підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року (справа №\~203/3326/22), а сума страхового відшкодування не в повній мірі покриває понесені матеріальні збитки, то, відповідно до ст.ст.30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.11, 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди шкоди і сумою страхового відшкодування з урахуванням витрат позивача на евакуацію автомобіля в розмірі 104 460,68 грн. (230 560,68 грн. 128\~500 грн. + 2\~400 грн. = 104 460,68 грн.). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі, а також у фактичній втраті можливості користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було знищено в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на користь позивача з відповідача 2 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив, частково задовольнивши при цьому позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду справи в суді представляв адвокат Негробов О.В., що діяв згідно договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 22 березня 2023 року та виданого на його підставі ордеру, які були надані до заяви разом із додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 22 березня 2023 року, актом приймання-передачі виконаних робіт від 30 листопада 2023 року, квитанціями про сплату за надані послуги за договором коштів в сумі 18 000 грн. та квитанцією про сплату за проведення експертизи в сумі 4 300 грн. (а.с.а.с.52-54, 55, 117-119, 41) Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 30 листопада 2023 року позивачу були надані послуги, а саме: консультація, складання досудової вимоги, складання позовної заяви, складання пояснень та заперечень, участь у судових засіданнях на загальну суму 18 000 грн. (а.с.118 на зв.) В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи часткове задоволення позивних вимог, а також враховуючи, заперечення представника відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача підтверджених належними доказами фактично понесених судових витрат в загальному розмірі 14 300 грн., які складаються з: витрат на проведення експертизи в розмірі 4 300 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судових збір в розмірі 1\~064,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial