Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи [PERSON] , Луцьке РУП ГУНП у Волинській області. Заяву мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02.06.2006 року по 14.07.2022 року. В шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що [PERSON] відзначається проявами неконтрольованої агресії та неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно неї, свідками якого були їхні спільні діти, яка виражається в словесних образах, погрозах, приниженнях, нецензурною лайкою, побоях. З такого приводу, вона неодноразово зверталася до органів поліції та відносно [PERSON] складались протоколи про вчинення домашнього насильства, виносилися термінові заборонні приписи та на даний час справи щодо розгляду протоколів за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП перебувають на розгляді у Луцькому міськрайонному суді. Вважає, що на даний час, наявні обґрунтовані ризики існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства та підставність застосування до нього спеціальних заходів щодо протидії вчинення такого насильства відносно неї. На підставі наведеного, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] , заборонити контактувати з постраждалою особою [PERSON] особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку та третіх осіб, строком на 6 місяців. Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити. Крім того, [PERSON] пояснила, що [PERSON] переслідує її, принижує на погрожує, а розлучилась з ним, у зв`язку з ігровою залежністю останнього. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заяву не визнали, просили відмовити в її задоволенні. Також, [PERSON] , суду пояснив, що з колишньою дружиною інколи виникають словесні перепалки. Вказує, що втратив контакт з дітьми, має намір налагодити відносити. Представник заінтересованої особи [PERSON] суду повідомила, що винесені заборонні приписи на даний час оскаржуються, тому висновки щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] є передчасними. Представник заінтересованої особи Луцького РУП ГУНП України у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників процесу, що не з`явилися, по наявним у справі доказам. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2022 року шлюб між заявницею [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15). В шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрована та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за заявницею [PERSON] , однак, як встановлено із пояснень сторін в судовому засіданні є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 17-19). На підтвердження факту систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та їхніх дітей заявниця надала суду копії термінових заборонних приписів стосовно кривдника серії АА №№ 377551, 377552, 377553 від 20.11.2023 року та зазначила про складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення від 20.11.2023 року та 26.11.2023 року за порушення зазначеного вище припису, та наявність її звернень до органів полії з приводу поведінки [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. На підставі пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону). Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18) та від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19). Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (частина перша статті 350-6 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) зроблено висновок, що «сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству». Оцінюючи відносини між [PERSON] та [PERSON] , наявність ризиків застосування насильства щодо заявниці та неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що складені відносно [PERSON] протоколи про адміністративні правопорушення від 20.11.2023 року та 26.11.2023 року, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП, станом на день розгляду заяви про видачу обмежувального припису, не розглянуті та перебувають в провадженні у Луцькому міськрайонному суді Волинської області. Відтак, на час розгляду справи судом, вина [PERSON] у зазначених правопорушеннях не встановлена. Також, із матеріалів справи вбачається, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.08.2022 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно [PERSON] , закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 38-39). Таким чином, з аналізу наведеного вище випливає, що [PERSON] станом на день розгляду зазначеної справи, не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування. Як вбачається з повідомлення Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 01.12.2023 року за період з 10.07.2022 року по 01.12.2023 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події зареєстровано 5 звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] та порушення термінового заборонного припису (а.с. 25). На думку суду, самі звернення у даному випадку, не являються беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства [PERSON] , оскільки, із пояснень як заявниці, так і заінтересованої особи, вбачається, що взаємовідносини між ними мають періодично конфліктний характер, проте, сторони все ж таки знаходять можливість спілкуватися спокійно, не конфліктуючи. Оцінюючи наявність термінових заборонних приписів органів поліції від 20.11.2023 року (а.с.8-10), суд зауважує наступне. Із пояснень сторін в судовому засіданні з`ясовано, що 26.11.2023 року [PERSON] за погодженням із [PERSON] у період дії такого припису, прийшов за місцем їх спільного проживання для того, щоб надати заявниці певні зимові речі, що знаходилися в іншій квартирі поверхом нижче. В ході розмови між сторонами знову виникла суперечка. Із оглянутого судом звукозапису їх розмови від 26.11.2023 року, наявність якого підтверджена заявницею та заінтересованою особою, вбачається, що [PERSON] просить [PERSON] випустити її з квартири, який у свою чергу говорить їй про свої почуття любові до неї (а.с.49). Оцінюючи такі події суд вважає, що обидві сторони порушили свої обов`язки щодо термінового заборонного припису, так як [PERSON] свідомо погодилася на відвідування [PERSON] їх спільного житла, а останній, усвідомлюючи наявність заборони, не вчинив будь-яких дій щоб уникнути порушення. Окрім того, із звукозапису розмови сторін 20.11.2023 року, тобто у день винесення термінового заборонного припису, вбачається, що обидві сторони взаємно виражалися в адресу кожного образливими словами (а.с.49). За таких обставин, не можна вважати об`єктивними твердження заявниці щодо наявності лише у діях свого колишнього чоловіка неправомірних дій, так як, і дії самої [PERSON] призводять до таких конфліктних ситуацій. Водночас, [PERSON] за подій, що мали місце 20 та 26 листопада 2023 року, не вчинив обачно, активно вчиняв дії щоб конфлікт продовжувався, проте, на думку суду, ризики вчинення таких повторно на даний час відсутні. Оцінюючи досліджені докази, слід дійти висновку, що стосунки сторін між собою на час розгляду зазначеної справи мають ознаки побутових конфліктів через різні погляди щодо життя після розірвання шлюбу, проте, сторони все ж примиряються у подальшому. Враховуючи вище наведене, на даний час відсутні достатні докази на підтвердження наявності ризиків продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці та дітей, а тому, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed