Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначає,\~що 13 липня 2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради, Вижницького району, Чернівецької області, актовий запис №21. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні Одруження виявилося невдалим, спільне життя не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання у шлюбі суперечить їхнім інтересам. Також вказує, що відповідач будь яких коштів на утримання дитини не надає, його стан здоров`я задовільний, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб немає. Просить суд шлюб між ними розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~до досягнення\~дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з`явились та її представник [PERSON] не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи за їхної відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник [PERSON] не з`явилися, від останньої до суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідач визнає, питання щодо вирішення позовної заяви про стягнення аліментів залишають на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ч. 1\~ст. 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст.\~21,\~24 СК України,\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено,\~що\~сторони\~перебувають\~у\~шлюбі\~зареєстрованому\~13 липня 2018 року у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради, Вижницького району, Чернівецької області, актовий запис №21, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 та ч. 3\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2\~ст. 112 Сімейного Кодексу України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.\~\~ Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, сторони не підтримують подружні стосунки, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, позовна вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що за час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). Згідно акту обстеження побутових умов № 380 від 09.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проживає спільно з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , даний будинок винаймає, дитина відвідує ЗДО в с. Киселиці. Сім`я являється малозабезпеченою (а.с.9). Факт проживання неповнолітньої дитини із матір`ю [PERSON] не заперечується та не спростовується відповідачем. Відповідачем, у свою чергу, не надано відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження існування обставин, передбачених статтею 182 СК України, які могли б бути враховані судом при визначенні розміру аліментів у розмірі меншому, ніж просить позивач. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 2\~ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст.\~11, ч.1 ст.\~12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі\~статтею 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17\~постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року\~роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183,\~184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша\~статті 192 СК України). Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Малолітня дитина проживає разом з позивачкою та потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені\~ст. 182 Сімейного кодексу України, норми\~статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", і суд вважає можливим вимогу про стягнення аліментів задовольнити повністю. Згідно зі\~статтею 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно\~ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved