Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 56035,87 грн, моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.02.2023 по вул. Харківській, 2, в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області сталась ДТП за участю т/з ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та т/з Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , належного на праві приватної власності [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 22.03.2023 у справі № 636/726/23 винним у скоєнні ДТП визнано відповідача та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільна-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була забезпечена Полісом ОСЦПВВНТЗ, у зв`язку з чим позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату відшкодування. Відповідно до висновку розмір матеріального збитку, заподіяного т/з Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , становить 77904,99 грн з ПДВ, вартість відновлювального ремонту 125982,27 грн. За результатами розгляду поданих документів МТСБУ виплачено страхове відшкодування в розмірі 69946,40 грн. Таким чином, залишається невідшкодованою шкода в розмірі 56035,87 грн. Окрім цього, в результаті пошкодження транспортного засобу позивачу заподіяно також моральну шкоду, яка полягала в заподіянні останньому сильних душевних страждань, що негативно вплинуло на його моральний стан, у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження належного йому майна, яку позивач оцінює в 12000,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення незалежного автотоварознавчого дослідження в розмірі 4000,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2147,20 грн. Ухвалою від 14.07.2023 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за відсутності сторони позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення, які містяться в матеріалах справи, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2023 по вул. Харківській, 2, в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області сталась ДТП за участю т/з ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та т/з Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , належного на праві приватної власності [PERSON] , згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 22.03.2023 у справі № 636/726/23 винним у скоєнні ДТП визнано відповідача [PERSON] та притягнуто його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Цивільна-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була забезпечена Полісом ОСЦПВВНТЗ, у зв`язку з чим позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату відшкодування. Відповідно до висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 152/03-23, розмір матеріального збитку, заподіяного т/з Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , становить 77904,99 грн , вартість відновлювального ремонту 125982,27 грн. Відповідно до ст.ст.55,124\~Конституції України\~та ст. 4 ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі-постанова Пленуму), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до\~ст.1192 ЦК України\~має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається згідно\~ст. 22 ЦК України\~відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (\~пункт 2.2 Правил дорожнього руху\~України). Частинами 4, 5 та 6\~ст. 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У п. 4 постанови Пленуму зазначено, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. До джерел підвищеної небезпеки відноситься, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, (ч. 1\~ст. 1187 ЦК України). Згідно з Висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85). За результатами розгляду поданих документів 24.04.2023 МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 69946,40 грн, що підтверджується витягом щодо руху коштів по картці позивача від 19.05.2023. Таким чином, різниця між розміром завданої шкоди та виплаченою сумою становить 56035,87 грн. Відповідно до\~ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За правилами\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Системний аналіз указаних положень законодавства, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Такого ж правового висновку дійшли Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 487/577/15-ц від 29 листопада 2019 року, № 761/41395/1 б-ц від 25 листопада 2019 року, № 490/898/16-ц від 01 серпня 2019 року, № 761/30666/16-ц від 12 квітня 2018 року. З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених та підтриманих представником позивача вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд з урахуванням заявлених позовних вимог дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 56035,87 грн. Щодо відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в сумі 12000,00 грн суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінальної справи\~на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, наявність постанови суду про звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку\~з закінченням строків накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення на підставі вимог ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору мала б надаватися спеціальним нормам. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18, провадження № 61-16358св21, які суд відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до виниклих правовідносин. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди обґрунтовуються емоційними переживаннями потерпілого, яке характеризується порушенням нормального способу життя, Суд бере до уваги й відсутність до теперішнього часу\~добровільного відшкодування\~відповідачем спричиненої шкоди,\~що у сукупності посилює глибину переживань позивача\~та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя.\~У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що визначення розміру завданої позивачеві моральної шкоди в сумі 8000 гривень буде відповідати вимогам розумності і справедливості. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, шостої та сьомої\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~\~судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 141 ЦПК України\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~у разі відмови в позові - на позивача;\~\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн, витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 12000,00 грн, що підтверджується копією акту виконаних робіт №1 від 22.06.2023, та витрати на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження в сумі 4000,00 грн, на підтвердження чого надано копії квитанцій від 23.06.2023, 19.05.2023 та 01.03.2023, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved