Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

16.11.2023 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що 08.07.2016 року з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву №б/н, згідно якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок; дав свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Банк в будь-який момент вправі змінити кредитний ліміт; підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір. Крім того, відповідач зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17.10.2023 року виникла заборгованість в сумі 100062,17 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 99943,25 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 118,92 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаній сумі, вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.11.2023 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, будучи повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив не подав. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, на що позивач надав згоду. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положеннямч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що підписавши заяву, [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що він разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього Кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому у ст.599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказуючи на те, що [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, у нього перед банком виникла заборгованість в розмірі 100062,17 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 99943,25 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 118,92 грн, і яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд зазначає. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як вбачається з матеріалів справи, ані Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані «Умови та правила надання банківських послуг», відповідачем [PERSON] на момент підписання анкети-заяви від 08.07.2016 року не підписані. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як зазначалося, у анкеті-заяві позичальника від 08.07.2016 року, яка додана до позовної заяви, процентна ставка не зазначена. Лише 02.09.2022 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії строком на 12 місяців з пролонгацію, звідки у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42,0% річних (а.с.30-41). За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони станом на 08.07.2016 року і у строк до 02.09.2022 року обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що не є обґрунтованими вимоги позивача в частині обов`язку відповідача сплачувати проценти за користування кредитом, нарахованими до 02.09.2022 року. Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження №14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. При цьому, встановивши, що відповідач отримав від позивача кредит, що підтверджується заявою позичальника, випискою за договором б/н від 01.03.2019-20.10.2023 року, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, проте зобов`язання по поверненню кредиту в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість перед банком, суд прийшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Перевіряючи розрахунок, судом встановлено, що в період з 01.05.2022 року по 01.09.2022 року включно Банком було списано кошти за рахунок кредитного ліміту [PERSON] у вигляді відсотків за користування кредитним лімітом в загальному розмірі 12513,68 грн, що не було погоджено умовами кредитного договору і на що позивач не давав своєї згоди та що, в свою чергу, увійшло до заборгованості за тілом кредиту, а отже, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту в розмірі 99943,25 грн підлягає зменшенню на суму незаконно списаних за період з 01.05.2022 року по 01.09.2022 року відсотків в розмірі 12513,68 грн. Враховуючи викладене, обґрунтованими є вимоги Банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №б/н від 08.07.2016 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 87429,57 грн (99943,25-12513,68 =87429,57), заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими після 02.09.2022 року в розмірі 118,92 грн і ці суми, відповідно, підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За таких обставин, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню ((87429,57+118,92):100062,17*100%=87,49%), а отже і частковому стягненню, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь Банку витрати по сплаті судового збору (2684*87,49%=2348,23), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial