Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Представник позивача\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінтраст\~Україна» Крюкова\~М.В.\~звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 09 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», укладено електронний договір № 4592400 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами кредитного договору, сума кредиту складає 10 000,00 грн., процентна ставка 0,01% в день (знижена процентна ставка) та 1,90% в день (стандартна процентна ставка), строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 08 вересня 2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало повністю та надало грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачем. Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає станом на час звернення до суду складає: 10 000,00 гривень - тіло кредиту; 22 540,00 гривень - нараховані проценти, а всього 32 540,00 гривень. Оскільки [PERSON] не повернуто суму кредиту, їй було нараховано інфляційні втрати в розмірі 2 733,36 гривень, а також 3 % річних в розмірі 1 005,62\~гривень. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №\~4592400 у розмірі 36 278,98 гривень, з яких: сума кредиту - 10 000 гривень, сума процентів за користування кредитом - 22 540 гривень, інфляційні втрати - 2 733,36 гривень, 3 % річних - 1 005,62\~гривень, а також просить стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору 2147,20 гривень та 10 000 гривень витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] ,\~будучи належним\~чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. 09 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №4592400 про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір), за умовами якого сума кредиту складає 10 000,00 гривень, строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту - 08 вересня 2021 року вказується у графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених Розділом 4 цього Договору (п. 1.4. кредитного договору), тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору (п. 1.5. кредитного договору): знижена процентна ставка 0,01 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного у п.1.4. договору (без пролонгації), якщо споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох днів, що слідує за датою закінчення такого строку (п. 1.5.2. Кредитного договору); 1,90% в день від суми кредиту застосовується у межах строку зазначеного у п.1.4 договору якщо споживач не виконав умови зазначені у п.1.5.2. для застосування заниженої ставки та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитними коштами. Як вбачається з п.1.6. кредитного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Згідно з Розділом 2 кредитного договору, сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1 кредитного договору). У пункті 5.1 кредитного договору сторонами визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнуто домовленості про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2-4.4. Договору, а також згідно Розділу 7 Договору сторони узгодили відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору. Відповідно до графіка платежів до договору про надання споживчого кредиту №4592400 від 09 серпня 2021 року сторонами визначено дату повернення кредиту 08 вересня 2021 року, суму кредиту у розмірі 10 000,00 гривень, сума нарахованих відсотків 30,00 гривень, загальний розмір кредиту 10 030 гривень, реквізити для оплати кредиту. Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який 09 серпня 2021 року підписано між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. Укладений між сторонами договір №4592400 від 09 серпня 2021 року, у тому числі і графік платежів було також підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С 460888» 09 серпня 2021 року о 13:07:05. 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачем. 21\~червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінтраст\~Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №21-06/2022 від 21 червня 2021 року. Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 21 червня 2021 (додаток № 1 до договору факторингу №21-06/2022 від 21 червня 2021 року), ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінтраст\~Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 32 540 гривень, з яких: сума кредиту - 10 000 гривень, сума процентів за користування кредитом - 22 540 гривень. Згідно розрахунку інфляційні втрати на вище вказану суму за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 склали 2 733,36 гривень, три відсотки річних 1 005,62 гривень. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи вказані вище обставини, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4592400 від 09 серпня 2021 року. Отже, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним кредитним договором в повному обсязі відповідачем суду не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором № 4592400 від 09 серпня 2021 року. Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано витяг з реєстру боржників №21-06/2022 від 21 червня 2021 року, відповідно до якого сума заборгованості складає 32 540,00 грн, з яких: тіло кредиту складає 10 000 гривень, сума процентів за користування кредитом складає 22 540 гривень. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів з наступних підстав. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, той факт, що договір №4592400 від 09 серпня 2021 року укладено строком на 30 днів, а також відсутності доказів того факту, що після 08 вересня 2021 року кредитний договір було автоматично пролонговано, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 4592400 від 09 серпня 2021 року у сумі 10 030 гривень, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 30,00 гривень - сума заборгованості за процентами. Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 відсотків річних суд зазначає наступне. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). А тому відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, оскільки на даний час в Україні діє воєнний стан. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 593,63 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, звіт про надання правової допомоги, з якого вбчається, що адвокатом Крюковою М.В. надано позивачу правову допогу на суму 10 000 гривень. Однак суд вважає, що заявлена сума є неспівмірною з обсягом проробленої адвокатом роботи. Так, враховуючи складність справи, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткову компенсацію витрат на правничу допомогу, яку визначити у розмірі 5 000 гривень.

Outcome: partial