Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

23.08.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 28.07.2001 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 28.07.2001 року сторони у справі зареєстрували шлюб і з того часу проживали однією сім`єю. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей. З часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки зіпсувались, що призвело до припинення шлюбних відносин. Сімейні відносини сторони не підтримують, а тому позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Ухвалою суду від 28.08.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. В судовому засіданні 09.10.2023 року судом оголошено перерву для надання можливості подружжю примиритись. В судовому засіданні 20.11.2023 року повторно оголошено перерву для надання можливості подружжю примиритись. Позивачка в судове засідання не з`явилась, у прохальній частині позову наявне клопотання про розгляд справи без участь позивача. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що загалом проти розірвання шлюбу, але якщо цього просить дружина, то шлюб слід розірвати. На питання суду відповідач повідомив, що більше немає можливості для примирення, сторони проживають в одній квартирі, але позивачка ніяк не реагує на відповідача, його запитання та намагання примиритись. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.07.2001 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-8). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку про наявність дійсних причин, які є підставою для розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. Застосовані судом заходи для примирення сторін не призвели до позитивного результату. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved