Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Лакі Кредит» звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Лакі Кредит» та відповідачем [PERSON] 01.11.2021 було укладено кредитний договір № 114, відповідно до умов якого ТОВ «Лакі Кредит» надало відповідачу в кредит грошові кошти у загальному розмірі 58823,53грн, строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення 01.11.2023. Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 86446,30грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 07.08.2023 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Від сторін конверти з повідомлення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін повернулись до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тому Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 19.10.2023 у зв`язку з не порушенням доступу до правосуддя, судом вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу повторно п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 06.11.2023 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , з якого вбачається. Відповідач звертає увагу суду, що він є учасником бойових дій та діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується посвідченням офіцера, на посаді командира батальйону зв`язку в/ч [NUMBER] . Зазначає, що відповідно до предмету кредитного договору №114від 01.11.2021, п.1.2 сума кредиту (загальний розмір) становить 58823,53грн із розрахунку 50000,00грн - тіло кредиту та 8823,53грн - проценти із суми кредиту. Відповідач вважає, що звернення позивача з позовною заявою, яка обґрунтовується наданим розрахунком сум на загальну суму 86446,40грн не відповідає положенням чинному законодавству України, оскільки є передчасним. До того ж зазначає, що позивач порушує приписи ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 03.03.2022 у зв`язку із збройною агресією рф на території України, бойовими діями які відбулися на території Київської області та діючу службу відповідача у ЗСУ, останній написав заяву до директора ТОВ «Лакі Кредит» з проханням надати відстрочку щомісячного платежу до кінця поточного місяця та прохання не нараховувати штрафні санкції, але дана заява представниками товариства була проігнорована. Отже позивач був обізнаний, що відповідач є військовослужбовцем та учасником бойових дій та відповідно безпідставно нарахував проценти за користування кредитними коштами по договору починаючи з 01.11.2021 по дату подання позову до суду. Остання суму боргу (залишок) становить 36515,00грн із розрахунку = 50000,00грн (тіло кредиту) - 13485,00грн (сплачені відповідачем кошти). Оскільки позивач в супереч нормі п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» спрямував кошти, які надходили на рахунок, для сплати відсотків за користування кредитом, а не тільки на погашення заборгованості за тілом кредиту. Тому вважає, що оскільки вимога про стягнення з нього заборгованості за простроченими відсотками включені в розрахунок загальної суми заборгованості, позовна заява не може бути задоволена. 17.11.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивач [PERSON] . Позивач звертає увагу суду, що відповідачем визначено цільове призначення коштів, отримання від ТОВ «Лакі Кредит» в межах кредитного договору №114, як розмитнення авто, що є частиною дій із набуття у власність автомобіль. Крім того вважає, що правові підстави для часткового задоволення чи відмови у задоволенні позову відсутні, оскільки ТОВ «Лакі Кредит» не розраховувались штрафні санкції, як того вимагає цивільне законодавство за неналежне виконання майнового зобов`язання. Учасники справи (сторони) в судове засідання не з`явились, до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справу у їх відсутності. Від відповідача в матеріалах справи також існує клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Кожна сторона просила суд взяти до уваги їх подані документи та докази. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, у відсутності учасників справи (сторін). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 01.11.2021 між ТОВ «Лакі Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 114. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вказаного кредитного договору ТОВ «Лакі Кредит» (кредитор) зобов`язалось надати відповідачу (позичальник) грошові кошти у сумі 58823,53грн, строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення 01.11.2023 з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 15,00% за день (5475,00% річних) від початкової суми кредиту (Загального розміру); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 3,5 % в місяць (42% річних) від початкової суми кредиту (загального розміру). Тип процентної ставки - фіксована. Згідно із пункту 2.2 кредитного договору кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 50000,00грн на поточний рахунок позичальника; у розмірі 8823,53грн на користь кредитора з метою виконання зобов`язань з оплати першого проценту відповідно до п. 3.3 договору. До того ж відповідно до Опитувальника належної перевірки фізичної особи від 01.11.2021, в графі - працевлаштування зазначена назва організації: військова частина [NUMBER] ; в графі - мета ділових відносин з суб`єктом первинного фінансового моніторингу ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ»: на розмитнення авто. Судом установлено, що позивач ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та згідно з платіжної інструкції № 516 від 01.11.2021 перерахувало грошові кошти в сумі 50000,00грн на рахунок відповідача, призначення платежу: переведення коштів згідно кредитного договору № 114 від 01.11.2021. 15.06.2023 ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» надіслав позичальнику [PERSON] на електронну адресу зазначену в кредитному договорі, вимогу № ЛК-101 за кредитним договором № 114 від 01.11.2021 про необхідність сплати поточної заборгованості за кредитним договором в сумі 84387,48грн протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем даної вимоги, яка відповідачем залишилась без реагування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з наданим ТОВ «Лакі кредит» розрахунком станом на 18.07.2023 в [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 86446,30грн, однак встановити яка саме заборгованість по тілу кредиту та процентам суду не вбачається можливим, оскільки розрахунок не містить таких граф або посилань на розмежування. Однак з розрахунку наданого ТОВ «Лакі кредит» вбачається, що за час користування кредитним коштами, відповідач погашав кредит, загальна суму погашення становить 13485,00грн (останній платіж 01.02.2022). Крім того судом встановленою, та підтверджено документами які містяться в матеріалах справи (довідка від 02.11.2018; посвідчення офіцера [NUMBER] ; Витяг з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Луганськ» №316 від 08.11.2016 та №247 від 31.08.2016; довідка (Форма 5) № 628/123 від 20.07.2022), що з 07.07.2017 по теперішній час [PERSON] проходить військову службу у Збройних Силах України (військова частина [NUMBER] ). [PERSON] є військовозобов`язаним, офіцером Збройних Силах України. За час проходження військової служби [PERSON] з 2017 року по 2018 рік приймав участь в операції об`єднаних сил, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (Донецької та Луганської областях). 21.07.2022 та 03.03.2022 [PERSON] звертався до ТОВ «Лакі кредит» із заявами та додавши документи на підтвердження того що він дійсно приймаєте участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оброни, в яких просив не нараховувати штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом, перерахувати кредитні зобов`язання з урахуванням вимог пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Листом від ЛК-505 від 01.08.2022 ТОВ «Лакі кредит» повідомило [PERSON] про те, що для підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є: військовий квиток; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу; витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. Лише тільки після доведення належними та допустимими документами факту того, що дійсно приймаєте участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оброни, з наступного періоду від моменту отримання кредитодавцем відповідних документальних матеріалів, можливе інше рішення стосовно нарахування відсотків за користування кредитом. Разом з тим у листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року №321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Отже судом встановлено, що [PERSON] перебував та перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року. Таким чином за час проходження військової служби [PERSON] як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року у справі "Бендерський проти України" зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Отже в справі ТОВ «Лакі кредит» не надало документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема відсутня виписка по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі якого суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", був би спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту (зменшити обсяг заборгованості на суми зарахованих банком платежів на погашення процентів та неустойки). Зокрема, відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Лакі Кредит» заборгованість за кредитом в розмірі 86446,30грн, яка визначена в розрахунку, однак не прослідковується з яких складових сум заборгованості складається, а тому у задоволенні позову слід відмовити, так як представником позивача не надано суду належних доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed