Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати укладений між ними шлюб, що зареєстрований 25 вересня 2010 року виконкомом Тюшківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 5, неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з нею, її прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] », та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаних неповнолітніх дітей в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, які стягувати до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. З роками їхні стосунки погіршилися, зникли взаєморозуміння та повага один до одного, стали частими сварки. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Все це призвело до того, що вони вже близько року разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася, подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей, хоч є здоровим та працездатним, інших утриманців не має та аліменти нікому не сплачує, тому вона змушена звернутися в суд з даним позовом. В\~судовому засіданні представник позивачки згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1051086 від 05.10.2023 року (а.с. 15) адвокат Комарницький Е.Г. заявлені позовні вимоги повністю підтримав, вказавши, що сторони по справі вже близько року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і позивачка зберегти сім`ю не бажає та наполягає на розлученні. Причиною припинення стосунків послужило те, що відповідач знайшов собі іншу жінку. Останній, є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення (судової повістки) з датою вручення 08.12.2023 року та оголошенням про виклик його до суду, розміщеним на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 27.11.2023 року (а.с. 32,36). За таких обставин суд 20.12.2023 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2010 року (а.с. 6), сторони по справі 25 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у виконкомі Тюшківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 5. Про те, що в цьому шлюбі в них народилося троє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і дочка [PERSON] , [INFO] , свідчать свідоцтва про їх народження серії [NUMBER] від 14.09.2012 року, серії [NUMBER] від 22.04.2014 року та серії [NUMBER] від 22.01.2016 рокеу, видані виконкомом Тюшківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області (а.с. 7-9). В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї. Як пояснив представник позивачки, сторони по справі вже близько року проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і позивачка зберегти сім`ю не бажає та наполягає на розлученні, оскільки надання строку для примирення є недоцільним і результату не принесе. Неповнолітні діти: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади № 2023/007838285, № 2023/007838780, № 2023/007839172 та № 2023/007839438 від 28.09.2023 року (а.с. 10-13). За таких\~обставин\~суд\~вважає,\~що\~укладений\~між\~сторонами\~по\~справі\~шлюб існує\~формально,\~фактично\~їхня\~сім`я\~розпалася\~і\~подальше\~збереження шлюбу\~є неможливим\~та буде\~суперечити\~інтересам\~позивачки,\~а\~тому\~заявлений\~позов слід\~задоволити,\~укладений\~між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~шлюб\~розірвати, неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір`ю, позивачкою по справі, прізвище якої після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то вона також підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 даного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своїх неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, оскільки він є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, про що в заяві вказала позивачка. За вказаних обставин суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині також слід задоволити та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~24,105,110,112-114,160,180-184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved