Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631181932 від 13.06.2019 року, який був укладений між АТ «Альфа Банк» та відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у клопотанні просив справу розглядати без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою проживання вказаною позивачем та адресою реєстрації місця проживання, також про час та місце судового засідання було відомо представнику відповідача, що підтверджується повідомленням. Представник відповідача подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, в задоволенні позову відмовити, оскільки заборгованість відсутня та позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. 13.06.2019 між ПАТ «Альфа Банк» ( правонаступником якого є АТ « Сенс Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631181923, акцепту, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Із наданої суду копії Анкети-Заяви не можливо встановити яку суму кредиту отримав відповідач (а.с.4). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу було встановлено ліміт в сумі 50 000 грн.(а.с.8). А у виписці по рахунку за кредитною картою вбачається, що ліміт встановлено в сумі 29 541 грн. 69 коп. (а.с.9-13). Також із копії Анкети-Заяви не можливо встановити чи встановлений банком розмір відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши розрахунок заборгованості, суд не може погодитись із визначеним позивачем розміром заборгованості, оскільки такий суперечить фактично встановленим обставинам справи. Обґрунтовуючи розмір заборгованості, який банк просить стягнути на його користь з відповідача, надавши виписку по рахунку відповідача, з якої слідує, що відповідач користувався грошима, та частково погашав заборгованість за кредитним договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, який був врахований судом першої інстанції. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також суд звертає увагу, що надані позивачем умови договору є актуальними до 13.06.2020, так і строк дії договору визначено до 13.06.2020. Згідно з розрахунку заборгованості, така станом на 22.01.2023 за період з 13.08.2019 становить 41 052 грн. 53 коп. - залишок кредиту, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 21 801 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками 231 грн. 60 коп., заборгованості по простроченому тілу кредиту 17 932 грн. 57 коп., відсотки за прострочену заборгованість - 1087 грн. 27 коп. При цьому, до такого кредиту включено відсотки поза межами строку дії договору. Станом на 13.06.2020 ( дата закінчення строку дії договору) заборгованість становить 50 555 грн. 93 коп., що складається із заборгованості по відсоткам - 893 грн. 97 коп., заборгованість по тілу кредиту 49 661 грн. 96 коп. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених умов були прийняті позичальником надалі, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також виписки по рахунку вбачається, що за рахунок тіла кредиту з червня 2020 стягувалися відсотки за користування кредитом поза межами строку дії договору, і тим самим збільшувалося тіло кредиту. Тобто розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані поза межами строку дії договору, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості. Так, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на закінчення строку кредитування, нарахування позивачем процентів після спливу визначеного договором строку кредитування не відповідає положенням закону. Відповідач неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком на погашення процентів, поза межами строку дії договору, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала. При цьому, як слідує з виписки щодо руху коштів по картці відповідачем, банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків на суму 24 599 грн. 45 коп. Так, з руху коштів по картці, сума витрат за період з 13.06.2020 по 24.02.2022 24 358 грн. 76 коп., сума зарахувань 79 048 грн. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачем нараховувались та стягнуто відсотки у загальній сумі 24 599 грн. 45 коп. після закінчення строку дії договору, з 13.06.2020 відповідачем використано коштів позивача на суму 24 358 грн. 76 коп., фактична сума витрат (після закінчення строку дії договору) є меншою від суми коштів, що була внесена відповідачем (після закінчення строку дії договору), а також той факт позивачем не надано належних доказів на обґрунтування заявлених вимог щодо існування заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги про покладення на відповідача судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612,\~ 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed