Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 2\~028\~585 грн. У випадку відсутності чи недостатності у відповідача таких коштів для одноразового стягнення боргу просить звернути стягнення на спадкове майно померлого [PERSON] , а саме: на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0075, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0068, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0070, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0069, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0071, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0072, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0076, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0073, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0074, розташовану на території Турківського району Львівської області; земельну ділянку з кадастровим номером 4625585900:08:000:0077, розташовану на території Турківського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.10.2018 року уклав з зятем договір позики, за умовами якого позичив останньому 60\~000 доларів США на строк до 20.01.2022 і на підтвердження чого отримав відповідну розписку. 29.07.2021 в ДТП трагічно загинула його донька [PERSON] , внучка [PERSON] та зять [PERSON] , який перебував за кермом автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] і з вини якого сталась ця ДТП. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв відповідач [PERSON] , який є рідним братом спадкодавця. До складу спадщини входить все вище перелічене майно. Вартість частки квартири, яка належала спадкодавцеві становить 1\~011\~910 грн., а загальна вартість десяти земельних ділянок 1\~113\~850 грн. (по 113\~885 грн. кожна земельна ділянка), тоді як сума боргу в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 1\~704 000 грн., що в межах вартості успадкованого майна. Крім того, внаслідок ДТП фактично знищений автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] , власником якого була його дочка [PERSON] . Оскільки ДТП сталась з вини [PERSON] , який помер, то обов`язок відшкодувати завдану ним шкоду переходить до його спадкоємців, тобто до відповідача. Згідно відповідного звіту вартість матеріального збитку становить 324\~585 грн. і дану суму також просить стягнути з відповідача в якості відшкодування збитків, завданих спадкодавцем. У випадку відсутності чи недостатності коштів для одноразового стягнення боргу просить звернути стягнення на спадкове майно померлого [PERSON] . Відповідач не погодився з позовом та подав заперечення на позовну заяву. Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження, якою було встановлено винуватість його брата у вчиненні ДТП скасована прокурором вищого рівня, внаслідок чого винуватість його брата не встановлена. Факт отримання в борг коштів від позивача ставить під сумнів, оскільки його брат не міг отримати такої суми для власних потреб, не повідомивши його про це. Крім того, позивач є пенсіонером, внаслідок чого сумнівається в його можливостях передати в борг таку суму. Просить в позові відмовити. Всупереч вимогам частини четвертої, пункту 2 частини п`ятої статті 178 ЦПК України відповідач не долучив до матеріалів справи доказів направлення відзиву позивачу. Оскільки згадана вище позиція підтримана відповідачем під час надання пояснень і представник позивача мав можливість висловити свої аргументи, а долучені ним докази ніким не оспорюються, суд визнає вказане порушення формальним та з метою справедливого вирішення спору врахує цю позицію під час вирішення справи. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог частини першої статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не було подано. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 01.02.2022. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи. Перед поданням позовної заяви позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, заборони приватному нотаріусу проводити нотаріальні дії зі спадковим майном і накладення на нього арешту. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2022 таку заяву задоволено частково і зокрема, лише в частині накладення арешту на спадкове майно. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Під час розгляду справи відповідач подав до суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи з питань того, чи виконано підпис на розписці [PERSON] , а також клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. В свою чергу, з метою вирішення питання про призначення почеркознавчої експертизи за відповідним клопотанням відповідача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2023 витребувано у Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України оригінал особової справи [PERSON] , а також за наявності інші документи, в яких наявні вільні зразки підпису та/або почерку [PERSON] . Надалі, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.03.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) Чи належить підпис на розписці від 20.10.2018 [PERSON] , який помер [INFO] , чи іншій особі? 2) Чи однією особою виконані підписи від імені [PERSON] , який помер [INFO] , на розписці від 20.10.2018 та наступних документах: - документах з архівної особової справи [PERSON] ; - трудовій книжці [PERSON] ; - договорі купівлі-продажу від 22.08.2020; - другому примірнику договору купівлі-продажу від 22.08.2020? Проведення експертизи доручено експертам НДІ судових експертиз, яких попереджено про кримінальну відповідальність. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Висновок експерта № 1529-Е від 16.08.2023 надійшов на адресу суду 17.08.2023, після чого ухвалою від 11.09.2023 провадження у справі поновлено. Згідно з цим висновком, встановити ким саме виконано підпис на розписці від 20.10.2018 не виявляється можливим, оскільки експертом встановлено одночасно збіги та розбіжності у почерку. Друге питання не досліджувалось. Після цього відповідач повторно подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.10.2023 в задоволенні цього клопотання відмовлено. В свою чергу, представник позивача долучив до матеріалів справи висновок експерта № 554-Е від 25.03.2022, який складено на його замовлення експертом Львівського НДІ Судових експертиз і згідно якого підпис на розписці від імені [PERSON] та на договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 22.08.2022 після рукописного тексту « [PERSON] » виконані однією особою. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.11.2023. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вважає, що розписка підроблена і його брат не отримував від позивача жодної позики. Просить в позові відмовити. Приватний нотаріус ЛМНО Шоробура-Гірка Н.С. в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, заявою до суду справу просить слухати у її відсутності, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Оскільки суд забезпечив можливість учасникам справи представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд вважає за можливе заслухати справу у відсутності осіб які не з`явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Позиція суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 463/748/22 за заявою адвоката Колошкіна І.А., який діяв в інтересах [PERSON] про забезпечення позову, належним чином засвідчені матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Встановлені судом фактичні обставини справи. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.132), [PERSON] та [PERSON] 18.11.2006 зареєстрували шлюб, від якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що також стверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с.135). Усі троє трагічно загинули внаслідок ДТП, яка мала місце 29.07.2021 за участі автомобіля Volkswagen Jetta [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Копії відповідних свідоцтв про смерть долучені до матеріалів справи (а.с.127, 134, 134зв.). Внаслідок ДТП було порушено кримінальне провадження № 62021100030000053 від 29.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу з (дислокацією у м. Черкасах) ТУ ДБР у м. Києві від 19.11.2021 (а.с.9-12) кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Однак, постановою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури від 26.09.2022 (а.с.87) вказана постанова скасована. Інформація про подальшу долю цього кримінального провадження сторонами не надавалась. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся його рідний брат відповідач по справі (а.с.126). При цьому, згідно матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] (а.с.126-164), окрім відповідача інші спадкоємці не звертались з заявою про прийняття спадщини. Батьки покійного [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача (а.с.139зв., 140зв.). Згідно копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-23), [PERSON] на праві власності належало: 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0075, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0068, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0070, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0069, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0071, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0072, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0076, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0073, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0074, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області; земельна ділянка з кадастровим номером 4625585900:08:000:0077, площею 0,1 га, розташована на території Турківського району Львівської області. Згідно зі звітами з незалежної оцінки майна від 23-24.01.2022 (а.с.8-31), вартість кожної із земельних ділянок становить 113\~885 грн. Вартість квартири [ADDRESS] 2\~023\~820 грн. Окрім [PERSON] іншими співвласниками квартири були [PERSON] та [PERSON] , які також загинули у ДТП. Стороною позивача також долучено до матеріалів справи копію розписки від 20.10.2018 (а.с.24), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні і згідно якої [PERSON] позичив у позивача 60\~000 доларів США на власні потреби на строк до 20.01.2022. Крім того, згідно звіту про оцінку автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] від 06.01.2022 (а.с.25-29), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] становить 324\~585 грн. При цьому, власником зазначеного автомобіля, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2020 (а.с.30) є загибла у ДТП [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2020/2166632 від 22.08.2020, два оригінальні примірники якого знаходяться при матеріалах цієї справи, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , відчужив транспортний засіб на користь своєї дружини [PERSON] . Відповідну вимогу про повернення боргу в розмірі 60\~000 доларів США та відшкодування шкоди в розмірі 324\~585 грн. позивач направив приватному нотаріусу за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] (а.с.146-147). Про надходження цієї вимоги нотаріус повідомив відповідача листом від 28.01.2022 (а.с.155). З метою стягнення боргу спадкодавця та відшкодування заподіяної ним шкоди позивач звернувся до суду з цим позовом. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ). Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 669/446/17 зазначено, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 752/16578/19 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. При цьому наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У постанові Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 766/150/21 вказано, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 в справі № 544/174/17. Повертаючись до обставин справи яка розглядається, досліджена судом розписка містить відомості про дату отримання коштів, термін та обов`язок її повернення, а також скріплена підписом боржника. Отже, слід вважати встановленим, що між позивачем та [PERSON] існували договірні правовідносини позики, які допускають правонаступництво. Доводи відповідача з цього приводу про підробку зазначеної розписки суд відкидає, оскільки висновок судової експертизи, яка проведена на замовлення представника позивача підтвердив, що підписи на розписці від 20.10.2018 після слів « [PERSON] » та на договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 22.08.2020 після слів « [PERSON] » виконано однією особою, а призначена судом почеркознавча експертиза цієї обставини хоч і не підтвердила, проте і не спростувала, оскільки у наданих на дослідження зразках почерк частково збігався. Також, суд відкидає доводи відповідача щодо неналежності договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2020/2166632 від 22.08.2022, два оригінальні примірники якого знаходиться при справі і підпис у якому був взятий для дослідження, оскільки такий договір укладався у сервісному центрі МВС і на його підставі [PERSON] отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Сам борговий документ знаходиться саме у позивача, що з урахуванням згаданих вище висновків Верховного Суду свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Зрештою, сторони не скористалися правом на проведення повторної або додаткової експертизи та відповідного клопотання до суду не подавали. Тому, діючи на засадах змагальності суд вважає встановленим існування між позивачем та [PERSON] договірних правовідносин позики, які з огляду на смерть останнього трансформувались у зобов`язальні правовідносини, які вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. Оскільки спадщину прийняв лише відповідач, позивач вірно визначив коло спадкоємців, які зобов`язані повернути борг. Строки для пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України також не пропущені, оскільки вимога пред`явлена до моменту одержання відповідачем свідоцтва про право на спадщину. Розмір заборгованості за договором позики становив 60\~000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент смерті [PERSON] еквівалентно 1\~611\~768 грн. (1 долар США = 26,8628 грн. станом на 29.07.2021). В цій частині представником позивача розмір заборгованості обраховано невірно, оскільки в своєму розрахунку останній використав невірний еквівалент курсу НБУ. Відповідно, залишається встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності відповідача за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У справі яка розглядається згадані вище земельні ділянки та квартира придбані [PERSON] за час шлюбу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 344/5528/22 (постанова від 18.05.2023) набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. В іншій справі № 343/1294/18Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду акцентував увагу на тому, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 372/504/17 (постанова від 21.11.2018) вказала, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Однак, позивач жодним чином не спростував зазначеної презумпції, а саме по собі зазначення власником земельних ділянок [PERSON] не змінює правового режиму вказаного майна як спільної сумісної власності подружжя. Тому, обсяг спадкового майна слід визначати з урахуванням зазначеної презумпції про належність його до спільної сумісної власності подружжя із визначенням за кожним рівних часток. Сукупна вартість земельних ділянок становить 1\~138\~850 грн. З огляду на принцип рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, вартість земельних ділянок, які підлягають спадкуванню після смерті [PERSON] становить 569\~425 грн. Як уже зазначалось вище, вартість квартири [ADDRESS] становить 2\~023\~820 грн., і така, як вбачається, придбавалась подружжям [PERSON] , кожному з яких належить по 1/3 частки. Принцип спільної сумісної власності в цьому випадку врахований під час придбання квартири. Відповідно, вартість належної [PERSON] частки становить 674\~606,67 грн. Отже, після смерті [PERSON] загальний обсяг спадкового майна та його вартість становить 1\~244\~031,67 грн. і саме в цих межах існує відповідальність відповідача за договором позики від 20.10.2018 на суму 60\~000 доларів США. Тому, в цій частині позов слід задоволити частково і з відповідача на користь позивача слід стягнути борг спадкодавця [PERSON] в розмірі 1\~244\~031,67 грн., тобто в межах вартості успадкованого майна. Згідно частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У справі яка розглядається відповідач прийняв спадщину і ніщо не свідчить про те, що він від неї відмовився, внаслідок чого спадщина належить йому з моменту відкриття і, як наслідок, відсутність свідоцтва про право на спадщину не змінює висновків суду про необхідність стягнення з нього зазначеної суми. Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача в якості відшкодування збитків, завданих спадкодавцем в розмірі 324\~585 грн., в її задоволенні належить відмовити оскільки сума завданих збитків перевищує межі відповідальності відповідача, які охоплюються вартістю успадкованого майна. Крім того, слід відмовити у задоволенні вимоги про звернення стягнення на майно спадкодавця [PERSON] . Так, згідно частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Однак, заперечення відповідача щодо позову не може ототожнюватись з відмовою від одноразового платежу та й зрештою, у справі немає доказів про передачу зазначеного у позові майна відповідачу та видачу йому відповідного свідоцтва про право на спадщину, що на даний час характеризує вказану вимогу як передчасну. Щодо судових витрат. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову становила 2\~028 585 грн. Суд задоволив позовні вимоги на суму 1\~244\~031,67 грн., що становить 61,33 % від загального розміру позовних вимог. При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 12 405 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 7\~607,99 грн. судового збору, що становить 61,33 % від суми сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial