Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

20.07.2023 представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком дитини, але ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров`я, успіхами у навчанні, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що на думку представника, негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Вважає, що відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Наведені представником позивача обставини, на його погляд можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 10.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Слід відзначити, що в позовній заяві представник зазначив, що позивачу не відомі адреси реєстрації та фактичного місця проживання відповідача та його особисті дані. В порядку ст.187 ЦПК України судом з`ясовано, що реєстрація місця проживання відповідача значиться в м. Валки Харківської області, куди було направлено копію позовної заяви з додатками, згідно рекомендованого повідомлення Укрпошти повернуто через відсутність адресата за місцем реєстрації. Разом з тим, за повідомленням представника третьої особи [PERSON] від 04.09.2023, зі слів позивача, її колишній чоловік [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі - в ДУ «Темнівська ВК № 100», позивач же разом з дітьми та новим чоловіком проживає в м. Харків, що унеможливлює складення висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. За повідомленням на запит суду представника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 07.09.2023, [PERSON] дійсно перебуває в місцях позбавлення волі - 22.12.2022 вибув до ДУ «Темнівська ВК № 100» для відбуття покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 24.10.2022, в зв`язку з чим ухвалою суду від 08.09.2023 доручено адміністрації установи виконати вимоги ч.7 ст.130 ЦПК України у встановлені строки. 10.10.2023 до суду надійшла розписка відповідача про отримання позову в додатками та заява від 22.09.2023, що з позовними вимогами не згоден, не хоче втрачати родинних зв`язків зі своєю дитиною. Після звільнення буде всіляко допомагати дитині та приймати участь у її вихованні. Виявив бажання приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення, оскільки є біологічним батьком [PERSON] , р.н., не бажає втрачати батьківських зв`язків, після звільнення з місць позбавлення волі має намір забрати доньку та забезпечити їй необхідні умови для розвитку та виховання. Пояснив, що з позивачкою, прізвище якої на той час було [PERSON] , проживали протягом 4 років в цивільному шлюбі, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Окрім того, з ними проживала старша донька позивача від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Претензій щодо забезпечення умов проживання та виховання дітей з боку позивача не було. Проживали в будинку в м. Валки за місцем його реєстрації, потім винаймали. В 2018 році відносини погіршились, тому розлучилися, але провідував доньку регулярно. З часом став їздити на роботу до м. Харків, в зв`язку з чим мав менше можливості, щоб відвідувати доньку, так як приїжджав пізно. Окрім того, позивач стала перешкоджати зустрічам з донькою, видумувала причини для відмови: хвороба дитини, перебування у баби. Наполягав, що надав матеріальну допомогу, коли позивач надавала таку можливість. В подальшому був затриманий за вчинення злочину та поміщений до СІЗО, а позивач вийшла заміж, в новому шлюбі народила сина. З новим чоловіком просили відмовитися від доньки, вказавши, що переший чоловік вже відмовився від першої доньки, а теперішній чоловік згоден записати обох доньок на себе. Наполягав, що не збирається відмовлятися від доньки. Вже 2 роки відбув покарання, має намір скоро звільнитися. Зауважив, що донька з 1 класу навчається в ліцеї м. Валки, регулярно відвідує школу, тому не може проживати в м. Харків. Вважає, що донька проживає у бабусі, позивач нею зовсім не опікується, що його дуже турбує. Представник третьої особи - [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. При прийнятті рішення просить врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.09.2014 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Валківського РУЮ у Харківській області, актовий запис №70. Доказів, які б підтверджували зміну прізвища матір`ю дитини [PERSON] в передбаченому законом порядку, суду не надано, що унеможливлює ідентифікувати особу позивача, як матір дитини. Із довідки-характеристики №03.09-47/52, виданої 31.05.2023 Мельниківським старостинським округом, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками та дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними витягу № 81 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, але на даний час [PERSON] на території громади не проживає. Від односельців та сусідів нарікань не надходило. Житловий будинок, в якому проживає родина, належить [PERSON] - батьку позивача, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим Валківським БТІ станом на 29.12.1992, реєстровий номер 1-164, інвентаризаційний номер - 94, типовим договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. Зі змісту довідки Валківського ліцею ім. О. Масельського Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області №01-22/204 від 28.06.2023, вихованням доньки [PERSON] , яка навчається в 4 класі Минківської філії Валківського ліцею, самостійно займається [PERSON] , яка зі слів колишнього класного керівника [PERSON] та нинішнього - [PERSON] , спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, приділяє увагу вихованню дитини. Батько [PERSON] за період навчання [PERSON] в 1-3 класах з учителем не спілкувався, до школи не приходив. Разом з тим, за повідомленням Служби у справах дітей №01-32/209 від 04.09.2023, позивач та відповідач знаходяться (проживають) за межами Валківської МТГ Богодухівського району Харківської області, що позбавляє можливості підготувати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. За змістом ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину (ч.1-4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України). Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошує, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зі змісту постанови Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №461/7387/16-ц, звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 11.09.2020 у справі №357/12295/18, від 29.04.2020 у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 у справі №760/468/18, від 11.03.2020 у справі №638/16622/17. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Аналізуючи наведені норми, оцінивши надані представником позивача докази, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed