Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позов до Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівської спеціальної шкоди Житомирської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною, в якій просить: - визнати бездіяльність Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівської спеціальної школи Житомирської обласної ради щодо розгляду його звернення від 16 січня 2023 року протиправною; - зобов`язати Комунальний навчальний заклад «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівську спеціальну школу Житомирської обласної ради розглянути його звернення від 16 січня 2023 року у встановленому законом порядку; - враховуючи порушення його прав на звернення, просить зобов`язати Комунальний навчальний заклад «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівську спеціальну школу Житомирської обласної ради сплатити йому компенсацію в розмірі 2 000 грн.; В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 січня 2023 року до Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівської спеціальної школи Житомирської обласної ради ним було надіслано звернення, однак станом на 17 лютого 2023 року відповіді не отримано. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Вказує, що повідомлення про встановлення необхідного терміну для розгляду звернення також не отримував. Таким чином, вважає, що відповідачами було порушено його право на звернення. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. На адресу суду відповідачем Коростишівською спеціальною школою Житомирської обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позову. Відповідно до відзиву зазначили, що для з`ясування всіх обставин, пов`язаних з позовом, було проведено службове розслідування. Встановлено, що копія позовної заяви позивача із додатками, в тому числі його звернення, надійшло до закладу 17.02.2023 р. № 16. З отриманої заяви, відповідач дізнався про наміри позивача отримати та поширити серед учасників освітнього процесу свою інформацію. Звернення позивача від 16.01.2023 до відповідача не надходило. Тому не розглядалося та відповідь на нього у визначений законом термін не надсилалась. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив Коростишівської спеціальної школи Житомирської обласної ради відповідно до якого зазначив, що відповідач посилається на положення ЗУ «Про освіту», у зверненні від 16.01.2023 позивач же посилається на Конституцію України, яка має вищу юридичну силу і є актом прямої дії. Права осіб із неповною цивільною недієздатністю у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років регулюються Цивільним кодексом України. Відповідач у відзиві зазначає про неможливість поширення інформації, тож виконати зазначене у прохальній частині звернення від 16.01.2023, однак зазначене не є предметом позову. Предметом позову є оскарження бездіяльності щодо розгляду звернення, яка виразилась у тім , що позивач не отримав відповідь на звернення в строк, встановлений статтею 20 ЗУ «Про звернення громадян». Відповідач Комунальний навчальний заклад «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради до суду направили письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що 16.01.2023 надійшов електронний лист позивача до якого було прикріплено заяву з додатками у вигляді листа. Вказана заява за своїм змістом не містила викладення підстав та цілей звернення до відповідача, а містила лише обґрунтування права позивача на звернення. У прохальній частині заяви позивач просив поширити серед вихованців закладу освіти жіночої статі лист, що доданий до звернення та надати докази передання такої інформації. Розглянувши вказане звернення, а також зміст листа, що доданий до нього, встановлено, що відповідач, як навчальний заклад, який не має статусу опікуна (піклувальника) відносно вихованців закладу не має повноважень поширювати серед вихованців інформацію, що має сумнівне походження та закликає дітей до спілкування з невідомою особою. Оскільки, діти мають батьків та інших законних представників, без їх згоди поширювати такого роду інформацію дітям, що не входить до складу освітньої програми заклад не має право. Після вивчення змісту інформації, яку просить поширити серед вихованців позивач, адміністрацією закладу прийнято рішення про надання відповіді на звернення із відповідним обґрунтуванням неможливості надати доказ поширення інформації, зазначеної у листі позивача. Дана відповідь була сформована листом від 16 лютого 2023 року № 01-30\\45та направлено на електронну адресу позивача наступного дня 17 лютого 2023 року. Сторонами до суду не подано заперечень про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи з дитинства по зору безстроково, відповідно до висновку МСЕК від 08.10.2020 потребує постійної допомоги та догляду, спостереження окуліста ( а.с.6). [PERSON] написав заяву, в якій просив передати інформацію на підставі Закону України «Про звернення громадян», що міститься у файлі, що доданий до звернення з назвою «лист.pdf» до кожного учня навчального закладу жіночого полу, які мають неповну дієздатність (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років), а також повну дієздатність (що досягли вісімнадцяти років) чи були емансиповані (дієздатні особи від шістнадцяти років) (а.с.7-9). Відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 24 січня 2023 року, час 15:56:55 слідує, що 16 січня 2023 року о 09:15:56 год. [PERSON] підписав файл: Звернення.pdf, розмір якого без підпису становить 79.7 кб, а з підписом - 98.1 кб (а.с.10). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України «Про звернення громадян» (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» установлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено вимоги до звернення. Так, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Згідно з ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. За положеннями частини першої ст.8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Згідно з абзацом 7 частини першої ст.19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Термін розгляду звернень громадян врегульовано ст.20 Закону України «Про звернення громадян», згідно з частинами першої та другої якої, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтувану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Відповідно до статей 5,6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа; перевірка - процес засвідчення справжності і підтвердження того, що електронний підпис чи печатка є дійсними; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; засіб електронної ідентифікації - носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг. Статтею 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин. Відповідно до частини другої ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка. Із вищевикладеного вбачається, що час направлення електронного листа зі зверненням передує часу підписання електронним підписом самого звернення, що підтверджує той факт, що позивач направив електронний лист зі зверненням до відповідачів за відсутності підпису на зверненні. Відповідно до ст.10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ. Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, датою і часом відправлення електронного документа вважаються дата і час, коли відправлення електронного документа не може бути скасовано особою, яка його відправила. У разі відправлення електронного документа шляхом пересилання його на електронному носії, на якому записано цей документ, датою і часом відправлення вважаються дата і час здавання його для пересилання. Статтею 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. Відповідно до скріншоту з робочого столу, 16 січня 2023 року о 07 год. 36 хв. із електронної адреси « [INFO] » на електронну адресу « [INFO] » направлено електронний лист в темі (subject), якого зазначено -Звернення, до якого прикріплено вкладення (3 attachment at least 152 kb) [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження факту одержання Коростишівською спеціальною школою Житомирської обласної ради електронного листа зі зверненням від 16 січня 2023 року. Коростишівська спеціальна школа Житомирської обласної ради факт отримання нею електронного листа зі зверненням [PERSON] від 16 січня 2023 року заперечує. Відповідачем, Комунальним навчальним закладом «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради 16.02.2023 за № 01-30/45 надіслано лист щодо результатів розгляду звернення [PERSON] від 16.01.2023р. Окрім того, відповідно до Закону України «Про освіту» N 2145-VIII від 05.09.2017 року, освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору. За нормами частини першої-шостої статті 3 Закону України «Про освіту» кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку , визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих. Кожен має право на доступ до публічних освітніх, наукових та інформаційних ресурсів, у тому числі в мережі Інтернет, електронних підручників та інших мультимедійних навчальних ресурсів у порядку, визначеному законодавством. Держава здійснює соціальний захист здобувачів освіти у випадках, визначених законодавством, а також забезпечує рівний доступ до освіти особам із соціально вразливих верств населення. Держава створює умови для здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами з урахуванням індивідуальних потреб, можливостей, здібностей та інтересів, а також забезпечує виявлення та усунення факторів, що перешкоджають реалізації прав і задоволенню потреб таких осіб у сфері освіти. Відповідно до частин 1, 6 статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Розголошення чи публікація будь-якої інформації про дитину, що може заподіяти їй шкоду, без згоди законного представника дитини забороняється. Частиною 2 статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, серед іншого, сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я, захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам. Отже, виконання педагогічними працівниками Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівської спеціальної школи Житомирської обласної ради вимог, вказаних позивачем у зверненні від 16.01.2023, буде істотно суперечити вимогам чинного законодавства України у сфері охорони дитинства та Закону України «Про освіту». Посилання позивача на те, що діями відповідачів було порушено право на звернення, та вимоги позову зобов`язати відповідачів розглянути звернення у встановленому законом порядку, суд вважає необґрунтованими, оскільки законодавством визначені певні вимоги до форми і змісту звернення, з яким особа звертається до органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій або посадових осіб. Органи, яким адресовано таке звернення, мають бути наділені повноваженнями до вирішення порушених у зверненні питань. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що останній просив навчальний заклад розповсюдити серед учениць школи-інтернату, у т.ч. неповнолітніх, в якому останній запрошував до знайомства, розповсюджував конфіденційну інформацію про адресата, номери телефону та інші дані, за якими його можна знайти у соціальних мережах. Зважаючи на те, що за формою і змістом зазначена заява і доданий до неї лист не є зверненням у розумінні ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» і не відповідають вимогам ст. 5 вказаного Закону, до компетенції освітнього закладу не належить розповсюдження серед його учениць будь-яких листів і звернень, які не відносяться до навчального процессу. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачами не порушено права [PERSON] , а тому в задоволенні позову в частині вимог визнати бездіяльність Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат» Житомирської обласної ради, Коростишівської спеціальної школи Житомирської обласної ради щодо розгляду його звернення від 16 січня 2023 року протиправною та зобов`язати відповідачів розглянути його звернення від 16 січня 2023 року у встановленому законом порядку слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити і в задоволенні вимог позивача в частині стягнення компенсації в розмірі 2000 грн, які є похідними від вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати відповідачів вчинити певні дії. Позивачем до суду подано клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи для встановлення факту отримання/неотримання відповідачем листа із зверненням від 16.01.2023, однак враховуючи предмет позову та викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що клопотання позивача задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed