Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будрегіонінвест» про визнання правочину удаваним, в якій позивач просить суд визнати Договір про спільну діяльність в будівництві житлових будинків № 1/2012 від 14.02.2012 року удаваним в частині сторін, а саме [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування\~позову,\~зазначено,\~що з\~13.05.2005\~року по\~23.05.2017\~року [PERSON] ,\~та [PERSON] \~перебували у\~шлюбі.\~Позивач та\~його колишня\~дружина проживають\~у службовому\~жилому приміщені\~(гуртожитку),\~яке позивачу\~було надано\~Міністерством оборони\~України,\~як військовослужбовцю\~ЗС України.\~Проживаючи у\~вищезазначеному гуртожитку,\~у зв?язку\~із чисельними\~ незручностями\~виникла необхідність\~придбання власного\~житла.\~У зв?язку\~з тим,\~що позивач\~є військовослужбовцем,\~щоб не\~втратити право\~на проживання\~в службовому\~приміщені,\~позивачем та\~його \~дружиною було\~вирішено приховати\~факт купівлі\~нерухомого майна,\~а саме\~формально оформивши\~нову квартиру\~на мати\~дружини позивача,\~ [PERSON] .\~24.05.2013\~року між\~ [PERSON] та\~ТОВ "Будрегіонінвест"\~був укладений\~договір №\~1/2012\~від 14.02.2012\~про спільну\~діяльність в\~будівництві житлових\~будинків,\~згідно якого\~ [PERSON] \~інвестувала гроші\~в будівництво,\~а інша\~сторона забов?язалась\~передати їй\~у власніть\~квартиру [ADDRESS] ,\~загальною площею\~35,\~6\~кв.\~м.,\~вартістю 28\~471,50\~доларів США.\~27.08.2014\~року,\~ [PERSON] отримала\~право власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~35,\~6\~кв.\~м. Вважає, що Договір про спільну діяльність в будівництві житлових будинків № 1/2012 від 14.02.2012 року укладений між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест" є удаваним, та укладений з метою приховання фактичного власника квартири, що підтверджується наступним. Позивачу на праві приватної власності належала квартири [ADDRESS] . 24.05.2013 року позивач разом з сестрою продали вищевказану квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2013року. Внаслідок продажу позивач отримав 160 000,00грн., які він вніс в якості першого внеску для придбання квартири [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою, яка ніде не працювала та не могла виплачувати гроші за вищевказану квартиру, оскільки її грошове забезпечення складалося лише з пенсії, що унеможливлює здійснювати платежі в таких сумах. Гроші на оплату всіх внесків, позивач отримував за рахунок своєї трудової діяльності. Так, квартира [ADDRESS] , загальною площею 35, 6 кв. м. формально оформлена на відповідача [PERSON] , фактично власником є [PERSON] , оскільки всі гроші які йшли на виплату внесків за дану квартиру були отримані позивачем за рахунок його заробітної плати. Виходячи з вищевикладеного, просив визнати Договір про спільну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року удаваним у частині сторін. А тому необхідно застосувати наслідки удаваності правочину та визнати власником квартири [ADDRESS] [PERSON] . Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В. від 17 жовтня 2017року було відкрито провадження у справі. 29.01.2018 року від представника відповідачкии [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. В обґрунтування якої зазначила, що із доводів позовної заяви слідує те, що, на думку Позивача, його право порушене Договором про спільну діяльність в будівництві житлових будинків № 1/2012 від 14.02.2012 року, який він оскаржує в частині сторін. Цивільно-правові відносини між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест" розпочались після укладення між ними Додаткової угоди від 24.05.2013 року № 234/2 до Договору про спільну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року. Як вбачається з позовної заяви, про існування двох вищевказаних договорів Позивач знав з моменту їх підписання [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест", а також був знайомий з умовами їх укладання. Отже, з цього слідує, що станом на 24 травня 2013 року Позивач знав про те, що його права начебто порушені, а також мав можливість ознайомитись з договором, який начебто порушує його права. З цього слідує, що строк протягом якого Позивач мав право звернутись до суду з даним позовом закінчився 24 травня 2016 року. Також від\~представника відповідачки\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позов,\~у якому\~зазначила,\~що у\~позовній заяві\~позивач обґрунтував\~свої вимоги,\~посилаючись на\~ст.\~235\~ЦК України.\~Утім жодних\~обставин,\~наявність яких\~дозволяють застосувати\~правовий механізм,\~передбачений вказаною\~нормою позовна\~заява не\~містить. Також, оскільки між сторонами оскаржуваного правочину, тобто між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест" були встановлені правовідносини, які і випливали зі змісту даного правочину, а також у сторін виникли права й обов`язки, що також випливають зі змісту договору про спільну діяльність, який оскаржується, а отже, сторони не мали на меті приховати будь-який інший правочин, тому даний правочин не може бути визнаий удаваним у розумінні статті 235 ЦК України. Також зазначила, що внаслідок продажу квартири [ADDRESS] , якої належала позивачу на праві приватної власності, він отримав 160 000 грн., які були внесені в якості першого внеску для придбання квартири не знаходять підтвердження в матеріалах судової справи, адже позивач не надав жодного доказу вчинення даної угоди, тобто копії договору купівлі-продажу, та доказів отримання вищезазначеної суми коштів. Крім цього, Позивач додав копії квитанцій на підтвердження здійснення внесків за вищевказану квартиру, однак кожна оплата за цими квитанціями - на рахунок ТОВ "Будрегіонінвест" здійснювалась саме Відповідачем, про що вказує її прізвище та ініціали на кожній із квитанцій. На підтвердження своїх вимог, Позивач падав квитанцію № 336077324 від 20.05.2014 року, однак, вважають, що дана квитанція жодним чином не стосується предмету спору, оскільки за даною квитанцією було проведено операцію купівлі іноземної валюти Позивачем, а не сплати внеску за вищевказану квартиру. Також звернули увагу, що місце проживання Позивача в вищевказаній квартирі немає, жодних витрат по утриманню квартири він не несе. 11.07.2018 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що справжній правочин було вчинено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будрегіонівест», а задля приховання однієї зі сторін, було свідомо укладено удаваний правочин між [PERSON] та ТОВ «Будрегіонівест». Таким чином, вважають договір про спільну сумісну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року удаваним в частині сторін, а саме: фактично покупцем був [PERSON] . Ним же вносились всі платежі за вказаним договором, але, задля запобігання проблем з обліком внесених кошів, він всі платежі проводив від імені [PERSON] . За умови встановлення судом, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, насправді договір про спільну сумісну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року був укладений між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест", а тому, покупцем є позивач, [PERSON] , а не [PERSON] . Щодо строку позовної давності зазначили, що Додаткова угода № 234/2 до Договору про спільну сумісну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року була укладена 24 травня 2013 року. Однак, перебіг строків позовної давності починається з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав. Тому, про порушення своїх прав позивач дізнався вже після виконання договору, а не в момент його вчинення. Відповідно п.2.5 Додаткової угоди № 234/2 до Договору про спільну сумісну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2012 від 14.02.2012 року яка була укладена 24 травня 2013 року, термін завершення будівництва та отримання Свідоцтва на право власності на нерухоме майно (квартиру) до «31» серпня 2014 року. Отже, останнім днем для подачі позовної заяви є 31 серпня 2017 року. Оскільки позовна заява про визнання правочину удаваним була подана 18 серпня 2017 року, вважають, її такою, що подана в межах строку позовної давності. 01.10.2018\~року від представника відповідачки [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де вказують, що Договір про спільну діяльність в будівництві житлових будинків №1/2010 від 14.02.2012 року та Додаткова угода №234/2 від 24.05.2013 року до нього не суперечить закону, оскільки укладені з дотриманням норм Цивільного кодексу України та чинного на момент укладення законодавства України, тобто, діючи добровільно, усвідомлюючи природу свого правочину, розуміючи значення свої дій, власними підписами уклали вище зазначений Договір та Додаткову угоду до нього. Так, сторонами оскаржуваного правочину, тобто між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест" були встановлені правовідносини, які і випливали зі змісту даного правочину, а також у сторін виникли права й обов`язки, що також випливають зі змісту договору про спільну діяльність, який оскаржується, а отже, сторони не мали на меті приховати будь-який інший правочин, тому даний правочин не може бути визнаний удаваним у розумінні статті 235 ЦК України. Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 29.08.2019 року № 2285/0/15-19 суддю Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] звільнено у відставку. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 11.11.2019 року № 126 справу № 367/5485/17 протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 року справу № 367/5485/17 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 24 березня 2020 року було прийнято справу до свого провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 26 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин, зважаючи на тривалий розгляд даної справи, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.02.2012 року між [PERSON] та ТОВ "Будрегіонінвест" був укладений договір № 1/2012 від 14.02.2012 про спільну діяльність в будівництві житлових будинків, згідно якого [PERSON] інвестувала гроші в будівництво, а інша сторона забов?язалась передати їй у власніть квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35, 6 кв. м., вартістю 28 471,50 доларів США. 24.05.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Будрегіонінвест» було укладено Додаткову угоду № 234/2 до Договору про спільну діяльність в будівництві житлових будинків № 1/2012 від 14.02.2012 року, за якою доповнено пункт 3.3. Договору №1/2012 новим пунктом 3.3.236 Вклад Сторони-236. За вищевказаною додатковою угодою Сторона-236 здійснює вклад шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті Україні (в гривні) з відповідним цільовим призначенням: часткове або повне внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва згідно Додаткової угоди № 234/2 від 24 травня 2013 р. Крім цього Додатковою угодою визначені етапи внесення вкладу (грошових коштів) спільної участі у будівництві Стороною-236. Пунктом 2.5. Додаткової угоди передбачено, що термін завершення будівництва та отримання Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (квартиру) - до 31 серпня 2014 року. Після завершення будівництва та отримання Декларації про готовність об`єкта до експлуатації Сторона-2 зобов`язується передати Стороні 236 наступне житлове приміщення у власність, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт приміщення. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 26085667 від 27.08.2014 року, Відповідач отримала право власності на квартиру загальною площею 35,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . номер запису про право власності - 6809048 від 13.08.2014 року. Підстава внесення запису - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15410183 від 27.08.2014 року. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed