Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

В проваджені Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа реєстратор Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна про визнання недійсним правочину, витребування майна та визнання права власності. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що 04.08.2011, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу С.С. Карпенко. Відповідно до даного заповіту, [PERSON] заповіла усе своє майно, позивачу - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Звернувшись до приватного нотаріуса, позивачу стало відомо, що згідно довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстратором Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос О.В., було внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66956508 від 28.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: ВТА № 877254, виданий 20.12.2012 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Грищенко В.І. У зв`язку з тим, що [PERSON] не вчиняла будь-яких дій з продажу своєї квартири, в якій вона проживала до моменту смерті 03-04 листопада, позивач звернувся з відповідним повідомленням до відділу поліції № 5 в м. Дніпро. 28.03.2023 до єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис за №12023041650000450, відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 190 КК України. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України за № 01-21 від 30.03.2023, де повідомлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. том 2 за 2012 рік є запис від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 1604 про посвідчення договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В графі 54 Реєстру є запис про використання спеціального бланку нотаріальних документів - ВТА 877254. В казаний в запиті договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] від 20 грудня 2012 року в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Грищенко В. І. не зареєстровано. Проте, постановою від 30.06.2023 державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним, з моменту вчинення правочину, договір купівлі-продажу серія та номер ВТА № 877254, зареєстровано в реєстрі за № 3456 квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2711799012020). Витребувати квартиру за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2711799012020) від [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Представник позивача надав заяву в якій не заперечував проти розгляду справи без його участі. Відповідач в судові засідання, які призначалися на 10.10.2023 та 13.12.2023 двічі поспіль не з`явився. Про дати судових засідань був повідомлений належним чином: за адресою вказаною позивачем, будь-яких заперечень або відзив на позов відповідач так і не надіслав. З урахуванням положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору міни від 15.02.2008 посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 1-1044, зареєстроване КП «ДМБТІ» ДМР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 21810595 [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на підставі права власності в цілому належала квартира [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2711799012020. [INFO] [PERSON] померла, про що Чечелівським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було видано повторно свідоцтво про смерть та внесено відповідний актовий запис за № 2214. 04.08.2011, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу С.С. Карпенко. Відповідно до даного заповіту, [PERSON] заповіла усе своє майно, позивачу - [PERSON] . Звернувшись до приватного нотаріуса, позивачу стало відомо, що згідно довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстратором Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос О.В., було внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66956508 від 28.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: ВТА№877254, виданий 20.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Грищенко В.І. 28.03.2023 до єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис за №12023041650000450, відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 190 КК України. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України за № 01-21 від 30.03.2023, де повідомлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. том 2 за 2012 рік є запис від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 1604 про посвідчення договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В графі 54 Реєстру є запис про використання спеціального бланку нотаріальних документів - ВТА 877254. В казаний в запиті договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] від 20 грудня 2012 року в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Грищенко В. І. не зареєстровано. Також відповідно до відповіді ДМБТІ від 11.04.2023 № 3494 зазначено, що за адресою [ADDRESS] містяться відомості про право власності в цілому за гр. [PERSON] ні підставі договору міни від 15.02.2008 року посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 1-1044, зареєстроване КП «ДМБТІ» ДМР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно №21810595. Постановою від 30.06.2023 державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Стаття 41 Конституцій України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Згідно із ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. За положеннями цивільного законодавства власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Права [PERSON] підлягають захисту шляхом задоволення даного позову з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України гарантує захист своїх цивільних прав в разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основний Закон також закріплює засади судочинства, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Основні засади цивільного судочинства також закріплені у частині 3 ст. 2 ЦПК України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2\~147,20 грн.(а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 212, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved