Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача про звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , які стягнуті з позивача відповідно до судового наказу, виданого Личаківським районним судом м. Львова від 25.04.2023 року. Позов мотивує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.01.2001 по 04.05.2023. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки сторони стали проживати окремо. Між ними вирішено питання щодо місця проживання дітей, а саме: син [PERSON] став жити з позивачем, а донька [PERSON] - з відповідачем. Відповідно кожний окремо утримував дітей: позивач - сина, а відповідачка - доньку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.05.2023 між сторонами розірвано шлюб. 25.04.2023 Личаківським судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2023. Із зазначеним судовим наказом позивач не погоджується, оскільки відповідач [PERSON] приховала від суду дійсні обставини у справі. При ухваленні судового наказу суд не врахував, що повнолітній син продовжує перебувати на утриманні позивача, на час звернення до суду його доходи є нижчими мінімальних і є не регулярними, при цьому на його утриманні перебуває мати похилого віку, а тому позивач просив позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мармаша В.Я. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.10.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, зазначивши, що обов`язок утримувати доньку є спільним обов`язком сторін. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали судового наказу № 463/2600/23, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 3, 6). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.05.2023 у справі № 463/8256/22 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8-9). Зазначене рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Із змісту зазначеного вище рішення вбачається, що сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, протягом 15 років проживають окремо, спору щодо визначення місця проживання дітей немає, сімейні відносини між сторонами фактично припинені, вони не бажають надалі їх підтримувати та зберігати шлюб. Крім того, з пояснень позивача вбачалося, що син проживає разом з позивачем, а донька у бабусі - мами позивача. Відповідно до відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 119861 від 17.04.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 3 особи, у тому числі: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №118410 від 29.03.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, у тому числі: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). 25.04.2023 Личаківським районним судом м. Львова у цивільній справі № 463/2600/23 видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Роз`яснено [PERSON] , що відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою III розділу V ЦПК України. Судовий наказ набрав законної сили з дня його ухвалення. 23.06.2023 [PERSON] в порушення зазначених вище правових норм, звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, а не із заявою про перегляд цього судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою III розділу V ЦПК України. Зазначена заява ухвалою від 01.08.2023 залишена без руху із зазначенням недоліків, які необхідно було виправити у встановлений судом строк, однак заявником такі недоліки не усунуті, а тому судом постановлено ухвалу від 25.08.2023 про повернення заяви. Зазначена ухвала не була оскаржена у встановленому законом порядку та набрала законної сили. 05.09.2023 позивач звернувся до суду із позовом про звільнення від обов`язку утримувати дитину. Мотиви цього позову зводиться до того, що позивач не погоджується із вимогами судового наказу від 25.04.2023 у справі № 463/2600/23 та просить суд звільнити його від обов`язку утримувати дитину (звільнити його від сплати аліментів встановлених судовим наказом). Зазначені мотиви є аналогічними викладеними у заяві про скасування судового наказу. Із заявою про перегляд судового наказу від 25.04.2023 у цивільній справі № 463/2600/23 за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою III розділу V ЦПК України [PERSON] не звертався. Як на підставу звільнення від сплатити аліментів позивач покликається на нерегулярний дохід, перебування на його утриманні працездатного, повнолітнього сина та матері похилого віку. Однак, звільнити одного з батьків від обов`язку утримувати дитину закон дозволяє за наступних підстав: досягнення дитиною повноліття (у цьому випадку батько (мати) звільняється від сплати аліментів, якщо дитина досягла 18 років. Також така дитина повинна бути працездатною та не навчатися у вищому навчальному закладі); якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків. Окрім цього, дохід дитини повинен повністю забезпечувати її потреби. Якщо дохід дитини зменшився та не забезпечує її потреби, то заінтересована особа (той, з ким проживає дитина) може звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів та деяких інших виняткових випадках. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу Нерегулярний невеликий дохід, утримання працездатних осіб не є підставною для звільнення позивача від сплати аліментів для утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, зазначені позивачем обставини не є підставою для звільнення його від сплати аліментів. Із позовом про зменшення розміру аліментів чи про зміну способу стягнення аліментів позивач не звертався. При цьому суд звертає увагу, що розмір аліментів встановлений судовим наказом 25.04.2023 у цивільній справі № 463/2600/23 є мінімальним розміром аліментів визначений законом. Неповнолітня дитина щодо якої встановлений обов`язок по сплаті аліментів не є усиновленою іншою особою та у неї відсутній будь-який дохід. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 939/1078/20 зазначено, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту щодо звільнення від обов`язку утримувати дитину (звільнення від сплати аліментів на дитину), встановленого на підставі судового наказу не відповідає чинному законодавству, оскільки такий спосіб захисту прямо визначений частиною восьмою статті 170 ЦПК України та передбачає перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою III розділу V ЦПК України. Крім того, як встановлено вище, позовні вимоги за своїм змістом також є безпідставними та не підтверджені жодними доказами, оскільки обов`язок утримувати дитину є спільним обов`язком сторін, а підстав які б звільняли позивача від сплати аліментів на утримання дитини судом не встановлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed