Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

09.10.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Клішковецької сільської ради про визначення місця проживання дітей разом з батьком. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 31.08.2012р. позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В січні 2021 року відповідач виїхала за межі Україні. В квітні 2021 року відповідач повернулася, зібрала свої речі, повідомила, що не бажає в подальшому проживати однією сім`єю з позивачем та залишила позивача та дітей. Після цього позивач один раз спілкувався з відповідачем по телефону, коли відповідач сказала, що вона за кордоном і повертатися не збирається. Більше вони не спілкувалися. З того часу відповідач не цікавилася долею її дітей. 12.12.2022р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 02 лютого 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області видав судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). 16.08.2023 року Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області відкрив виконавче провадження з виконання судового наказу №724/138/23 від 02.02.2023 року, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області. Станом на 22.08.2023 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 32 376,32грн. На даний час позивач зареєстрований та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, хоча і не знялася з реєстрації за вказаною адресою, але не проживає там з січня 2021 року. Позивач самостійно виховує доньку та сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач цікавиться успіхами дітей, відповідально ставиться до їх виховання, відвідує класні збори, допомагає дітям брати участь різних конкурсах, регулярно відвідує школу. В той час, як відповідач не бере жодної участі в житті дітей. Позивач позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря - психіатра чи лікаря нарколога не перебуває; офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід. Позивач створив для дітей належні житлово-побутові умови, діти мають окремі кімнати, облаштовані всім необхідним для нормального проживання. Діти забезпечені одягом, шкільним приладдям та підручниками, продуктами харчування. Згідно заключення практичного психолога діти мають більшу прихильність до батька, з любов`ю та радістю говорять про нього, бажають проживати з ним; про маму діти не бажають підтримувати розмову, вказують, що у них немає мами. Враховуючи вище викладене позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з ним [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації. 06.11.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. В обґрунтування якої зазначає, що обмежувати у спілкуванні та вихованні дітей їх матір`ю позивач не має наміру, але, з метою захисту інтересів дітей на збереження сталих соціальних та сімейних зв`язків, місця навчання, наявних друзів, захоплень, психологічного стану тощо, змушений звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним. Виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, вважає, що в даному випадку слід надати перевагу проживанню дітей саме з батьком, який може забезпечити нормальний всебічний розвиток дітей, що не зможе зробити їх матір у зв`язку із її відсутністю в Україні. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. При цьому наразі не вирішується питання про розлучення матері з дітьми, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання дітей з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування та участь у вихованні дітей. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дітей з батьком мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Відповідачка, як мати дітей, може реалізувати свої права шляхом досягнення нових домовленостей з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав. Ураховуючи тривалість проживання дітей з батьком (з січня 2021 року), сталість їх соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, висновок органу опіки та піклування, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дітьми, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, вважає можливим визначити місце проживання дітей разом з батьком, що найбільш відповідає інтересам дітей, та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Домовитися з відповідачкою добровільно та підписати договір про визначення місця проживання дітей згідно ст. 157 Сімейного кодексу України позивач не має можливості оскільки відповідач не хоче з ним спілкуватися, а тому змушений звернутися до суду з цим позовом. Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Ухвалою суду від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні посилаючись на доводи наведені в позовній заяві, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Не заперечувала щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить суд слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 31.08.2012 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області 12.11.2022 року справа № 724/1232/22. Від шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . 02.02.2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області виніс судовий наказ справа № 724/138/23 яким стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третини) частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23 січня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 16.08.2023 року постановою державного виконавця № 72540886 відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.08.2023 року [PERSON] , має заборгованість по сплаті аліментів на суму 32 376,32 грн. Згідно до заключення психолога [PERSON] навчається в ОЗО «Перебиковецький ЗЗСО І-ІІІ ступенів». Дівчинка виховується батьком на належному рівні. Батько забезпечує дитину всім необхідним. На питання з ким хоче проживати відповіла з батьком, братом, бабусею та дідусем. Про маму говорити не хоче. На матір ображена бо вона її залишила. Відповідно до заключення психолога [PERSON] навчається в ОЗО «Перебиковецький ЗЗСО І-ІІІ ступенів». [PERSON] виховується батьком на належному рівні. Батько забезпечує дитину всім необхідним. Про маму говорити не хоче вказує, що в нього немає мами. Дитина більш прихильна до сумісного проживання з батьком. Батько самостійно виховує доньку та сина, які навчаються в Перебиковецькому ЗЗСО І-ІІІ. Батько цікавиться успіхами дітей, відповідально ставиться до їх виховання, відвідує класні збори, допомагає дітям брати участь різних конкурсах, регулярно відвідує школу, що підтверджується характеристиками та довідками (а.с.14-17). Відповідно до акту обстеження житлового-побутових умов проживання 16.08.2023 року № 497 батько створив для дітей належні житлово-побутові умови, діти мають окремі кімнати, облаштовані всім необхідним для нормального проживання. Діти забезпечені одягом, шкільним приладдям та підручниками, продуктами харчування. Діти перебувають на утриманні батька, оскільки матір прописана в будинку, але на протязі трьох років не проживає за місцем реєстрації. Зазначене також підтверджується актом від 22.09.2023 року (а.с.23). Згідно довідки від 08.08.2023 року № 478 [PERSON] , прописаний та проживає за адресою: [ADDRESS] до складу його сім`ї входить син [PERSON] , та донька [PERSON] . Позивач характеризується позитивно, працевлаштований, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, зазначене підтверджується характеристикою, довідками (а.с.20-22). Відповідно до листа сімейного лікаря [PERSON] від 29.09.2023 року починаючи з 2021 року по даний час за медичною допомогою дітям звертався батько [PERSON] . Мати [PERSON] не зверталася до сімейного лікаря з 2021 року. Згідно з витягу із державного реєстру речових прав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування «Про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком», який затверджено рішенням виконавчого комітету Клішковецької сільської ради від 11.10.2023 року № 119/10-2023 вирішено за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, як встановлено судом, позивач за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не пиячить, не скандалить, скарг від мешканців на його поведінку в сільську раду не надходило. При цьому, судом встановлено, що мати дітей участі у вихованні їх не приймає, не цікавиться розвитком дітей. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, взявши до уваги позицію органу опіки та піклування суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з їх батьками [PERSON] , так як це відповідає найкращим інтересам дітей. Водночас, визначення місця проживання дітей з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дітьми, оскільки матір має по відношенню до дітей такі ж особисті немайнові права і обов`язки як і батько і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved