Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства Альфа-Банк» (надалі за текстом - відповідач 1), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (надалі за текстом - відповідач 2. Разом поіменовані співвідповідачі), про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним, визнання договору добровільного страхування ризиків позичальника недійсним та зобов`язання здійснити перерахунок платежів, у якому просить суд: 1. Визнати недійсним Договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501187452.111 від 20.09.2019; 2. Визнати недійсним пункт 1 Угоди про надання кредиту № 501187452 від 20 вересня 2019 року, укладеної між відповідачем 1 та позивачем, про встановлення обов`язку позичальника сплатити страховий платіж у розмірі 12600,00 (дванадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок; 3. Визнати недійсним пункт 1 Угоди про надання кредиту № 501187452 від 20 вересня 2019 року, укладеної між відповідачем 1 та позивачем, про встановлення обов`язку позичальника сплачувати за послуги з розрахунково-касового обслуговування; 4. Визнати недійсними умови щодо відкриття відновлювальної кредитної лінії Згоди про надання кредиту № 501187452 від 20 вересня 2019 року, укладеної між відповідачем 1 та позивачем; 5. Зобов`язати відповідача 1 зарахувати суми щомісячної оплати за послуги з розрахунково-касового обслуговування, яка здійснювалася позивачем, у рахунок повернення кредиту за Угодою про надання кредиту № 501187452 від 20 вересня 2019 року, укладеною між відповідачем 1 та позивачем; 6. Зобов`язати відповідача 1 зарахувати суму сплати страхового платежу, яка здійснювалася позивачем, у рахунок повернення кредиту за Угодою про надання кредиту № 501187452 від 20 вересня 2019 року, укладеною між відповідачем 1 та позивачем; 7. Визнати частково недійсною угоду про надання кредиту № 501187452 від 20.09.2019 р. в частині нарахування до оплати страхового платежу у розмірі 12 600,00 грн. та обслуговування кредиту у розмірі 52 713,56 грн.; 9. Стягнути з відповідача 1 грошові кошти у розмірі 12 600,00 грн. страхового платежу та 52 713,56 грн. за обслуговування кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в угоду банком були включені нав`язані, несправедливі умови, які суперечать законодавству України та призводять до дисбалансу договірних відносин і завдають шкоди позивачу, як позичальнику. Відповідач 1 заперечує проти позову, виходячи з того що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: ознайомив з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту (в тому числі платежами за розрахунково-касове обслуговування) та надав кредитні кошти на задоволення споживчих потреб. Ухвалою суду від 01.07.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 16.11.2020 до суду від відповідача 1 надійшов відзив. Ухвалою суду від 09.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.08.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та уточнена позовна заява. У судове засідання 02.01.2024 представники учасників справи не з`явились. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 20.09.2019 між позивачем та відповідачем 1 було укладено Угоду про надання кредиту №501187452, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі за текстом - Договір кредиту) відповідно до п. 1. якого банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором кредиту. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: (а) за надання Кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення Угоди; (б) за обслуговування Кредиту: - за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом - 0,0% від суми Кредиту; - за період з 5-го місяця по 24-й місяць користування кредитом - 4,00% від суми Кредиту. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору кредиту. Вони вказані на сайті Банку: www.alfabank.com.ua. - власних потреб. Розмір - 70000 грн. спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] ; - оплати страхового платежу в розмірі 12600,00 грн. згідно з умовами (1) комплексного Договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.501187542.111 від 20.09.2019. Умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: зокрема, сума кредиту до 200000,00 грн.; процентна ставка фіксованих %річних - 26%. 20.09.2019 між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501187452.111 від 20.09.2019, відповідно до п.1. якого предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з непередбаченими збитками страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № [NUMBER] . Сторонами визнається, що банк належним чином виконав обов`язки за договором кредиту, надавши позичкові кошти, які позивачем було частково повернуто. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Суд керується наступним. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів. За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в Постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо. Судом встановлено, що Договори кредиту та страхування підписані сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами. Зі змісту оспорюваних договорів кредиту та страхування вбачається, що в них визначено всі основні істотні умови, характерні для такого виду договорів. Також, судом встановлено, що позичальник отримав кредит від позикодавця. Поруч з цим, матеріали справи не мітять доказів неналежного виконання страховиком обов`язків за договором страхування. Стаття 1051 ЦК України визначає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Матеріали цієї справи не містять доказів того, що позичальник, оскаржував договір позики з підстав, визначених ч.1 ст.1051 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Разом з тим, позивачем не надано доказів того що він відмовився від споживчого кредиту протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач під час розгляду справи не надав суду доказів, що внаслідок укладення спірних договорів були порушені його особисті права чи інтереси. Крім того, під час розгляду справи не встановлено обставин внаслідок яких оскаржувані договори можуть бути визнані недійсними. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, не доведено порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed