Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 24.05.2003 року по 18.08.2021 року. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 02 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Станом на 01.11.2022 року заборгованість з аліментів склала 40 373,43 грн. З часу звернення до виконавчої служби, відповідачем було сплачено 8 000,00 грн. аліментів у виконавчому провадженні. У виконавчому провадженні були арештовані рахунки боржника постановою від 16.06.2022 року. 04.10.2022 року винесено постанову у виконавчому провадженні про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межами України, про встановлення тимчасового обмеження права полювання, про встановлення тимчасового обмеження у користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження керування транспортними засобами. Винесена постанова про арешт майна боржника. Лише 09.05.2023 року боржник сплатив заборгованість за аліментами без врахування пені. [PERSON] довгий час не сплачував аліменти та лише в кінці 2022 року почав сплачувати не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка становить 40 373,43 грн. та яка була погашена тільки 09 травня 2023 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.05.2023 року. Отже позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, починаючи з 15.07.2022 року по 08.05.2023 року в розмірі 40 373,43 грн., оскільки пеня за період з 15.07.2022 року по 08.05.2023 року складає 111 401,62 грн., що значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, а тому позивач вважає, що саме 40 373, 43 грн., яка становила заборгованість по сплаті аліментам з часу звернення позивача до виконавчої служби є об`єктивною та справедливою сумою. Просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 18.07.2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обгрунтовуючи відзив, відповідач посилається на те, що він не погоджується з викладеним довадами у тексті позовної заяви. Позивач зазначає, що відповідач є злісним неплатником аліментів, оскільки не сплачував аліменти тривалий час, не надава фінансову допомогу сину та лише 09.05.2023 року сплатив заборгованість за аліментами без врахування пені в розмірі 40 373,43 грн. Вважає, що позивач не вірно надала суду розрахунок по неустойці (пені), на його думку та по його розрахункам сума неустойки (пені) починаючи з 15.04.2021 року по 10.12.2021 рік становить 12 386,39 грн. Крім того зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російською федерацією у нього знизилась заробітна плата, тому не виплата аліментів трапилась не через небажання відповідача, а через ситуацію, в яку потрапили всі без виключення українці. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову. 18.07.2023 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у продовж 01.09.2021 року по 08.05.2023 року. Крім того, із зустрічним позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з 01.09.2021 р. до 08.05.2023 р. не звертався, не посилався, що у нього незадовільне фінансове становище, спричинененезаконним звільненням, та неналежним фізичним станом, а тому вважає, що позов про стягнення пені є обгрунтованим і підлягає задоволенню. 20.07.2023 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів по справі. 24.07.2023 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про визнання доказу поданого відповідачем неналежним, недостовірним, недопустимим. Ухвалою суду від 18.08.2023 року здійснено перехід з розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 02.10.2023 року та 07.11.2023 року від представника відповідача - адвоката Куксюка А.Л. на адресу суду надійшли клопотання про приєднання доказів по справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2003 року, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року 754/6013/21 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Відешиної А.С. від 02.09.2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] за судовим наказом 754/6013/21. В зв`язку з повним виконанням [PERSON] судового наказу, постановою державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тур А.О. від 08.05.2023 року закінчено виконавче провадження [NUMBER]. Однак, в зв`язку з тим, що відповідач починаючи з 15.07.2022 року по 08.05.2023 року не сплачував аліменти, а лише 09.05.2023 року повністю сплатив заборгованість, позивач має право вимоги щодо стягнення з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Зазначене узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 333/6020/16-ц. Позивачем надано до суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 15.07.2022 року по 08.05.2023 року, відповідно до якого розмір пені становить 111 401,62 грн. Враховуючи, що сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем та відповідачем не спростовано наявності вини внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, то суд дійшов висновку з урахуванням вимог позивача про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам тобто 40 373,43 грн. Суд не бере до уваги розрахунок пені наданого відповідачем, оскільки він не відповідає нормам законодавства. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На презумпції вини платника аліментів неодноразово наголошується також у судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 316/639/18 вказано, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Обов`язок надавати дитині дорогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. З урахуванням встановлених судом обставин, наявних у справі доказів, тих обставин, що відповідач тривалий час не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved