Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-02 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 14.10.2022 між нею та [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг № В-273, предметом якого є надання юридичних послуг, перелік яких визначений умовами вказаного договору. Згідно з умовами договору вартість юридичних послуг за договором становить 12 000,00 грн., яка сплачується замовником трьома частинами. На виконання вказаного договору відповідачем в якості попередньої оплати внесено 1000,00 грн. Крім того, 15.10.2022 [PERSON] було також сплачено 5000,00 грн. Позивач зазначила, що нею у повному обсязі були виконані взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем договором. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором виконала не в повному обсязі, зокрема: останньою не було здійснено оплату юридичних послуг у сумі 6 000,00 грн. 30.11.2022 позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу з роз`ясненнями необхідності оплати заборгованості за виконані роботи відповідно до Договору про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022. Вказана вимога була отримана [PERSON] 13.12.2022, проте залишена без належного реагування. У зв`язку з наведеним, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022 у сумі 6 000,00 грн., а також суму судових витрат. Ухвалою суду від 30.05.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 01.09.2023 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідач серед іншого зазначила, що 14.10.2022 між нею та позивачем в особі касира-адміністратора [PERSON] , було укладено Договір про надання юридичних послуг № В-273, згідно якого позивач повинна була надати юридичні послуги, а саме: скласти відповідні заяви до ЖЕКу та позовну заяву. Разом з тим, отримавши усі необхідні документи та попередню оплату за договором, ФОП [PERSON] свої зобов`язання щодо надання юридичних послуг не виконала, жодних проектів документів не надала. При цьому, ФОП [PERSON] не надано Акту надання юридичних послуг, підписаного відповідачем, як то передбачено Договором про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022, а отже доказів надання останньою вказаних послуг. У зв`язку з чим, як зазначає відповідач, вона повідомила у телефонному режимі позивача про те, що відмовляється від її послуг, на що остання відповіла, що Договір про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022 припиняє свою дію, у зв`язку з чим, відповідач вважала свої зобов`язання за договором виконаними. Додатково пояснила, що досудову вимогу, на яку посилається позивач, вона не отримувала. На думку відповідача, Договір про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2023 взагалі був укладений неуповноваженою на те особою, оскільки позивачем не надано жодних документів на підтвердження повноважень касира-адміністратора [PERSON] на укладання вказаного договору. Крім того, відповідач вказує на те, що їй не були надані документи, що підтверджують наявність у ФОП [PERSON] або касира-адміністратора [PERSON] вищої юридичної освіти, тобто докази можливості надання юридичних послуг останніми. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, при цьому, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні позову відмовити. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2022 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг № В-273, згідно умов п. 1.1 якого виконавець зобов`язується, за дорученням замовника, надати юридичні послуги, зазначені у п. 1.2 договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому в цьому договорі. Згідно п. 1.2 договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проект заяви до ЖЕКу; проект позовної заяви. Згідно п. п. 2.1.4 п. 2.1 Договору виконавець зобов`язаний підготувати проекти документів, зазначених у п. 1.2. договору, протягом 10 (десяти) днів з моменту надання замовником необхідних відомостей і документів. Пунктом 2.1.6 договору, встановлено обов`язок виконавця після внесення 50% (п`ятдесяти відсотків) від вартості послуг, згідно п. 4.1 цього договору, здійснити підготовку до видачі проектів документів, зазначених у п. 1.2 договору, замовнику. Згідно із п. 4.1 договору вартість юридичних послуг, вказаних у п. 1.2 цього договору, становить 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередньо оплату в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок; 15.10.2023 - 5000,00 грн.; 19.10.2022 - 6000,00 грн. Відповідач здійснила оплату за вказаним договором частково, а саме: 14.10.2022 відповідачем внесено суму попередньої оплати в розмірі 1000,00 грн. Крім того, 15.10.2022 [PERSON] частково сплатила вартість юридичних послуг у сумі 5000,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 3001002417 від 15.10.2022. Таким чином, між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором. Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договору. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст. 526 ЦПК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022 в частині невиконання п. 4.1, а саме: несплати [PERSON] частини вартості юридичних послуг у сумі 6000,00 грн., яку остання мала сплатити 19.10.2022. При цьому, позивач зазначає, що нею у повному обсязі були виконані взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем договором. У той же час, відповідач [PERSON] заперечує вказаний факт, зазначаючи, що жодних проектів документів, складання яких обумовлено умовами Договору про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022, вона не отримувала. Як вбачається з п. 3.1 Договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами Акту про надання юридичних послуг. Згідно з п. 3.2 Договору у випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття наданих послуг і підписання Акту у передбачені цим договором строки, виконавець має право повідомити замовника про виконану роботу, направивши останньому документи, що підтверджують виконання зобов`язань, а також підписаний зі своєї сторони Акт за допомогою поштової кореспонденції або з офіційної електронної пошти ФОП [PERSON] [INFO] на електронну пошту замовника відсутня та/або рекомендованим листом з описом вкладення. Пунктом 5.3 Договору встановлено, що невід`ємною частиною договору є Інформаційна записка (власноруч заповнене письмове викладення замовником ситуації, що склалась), а також Акт про надання юридичних послуг. Позивачем до матеріалів справи долучено Інформаційну записку до Договору від 18.10.2020, підписану [PERSON] . Разом з тим, Акт про надання юридичних послуг, підписаний відповідачем, до матеріалів справи не долучений, як і докази направлення вказаного Акту на адресу відповідача, як то передбачено п.п. 3.1; 3.2 Договору. Отже, позивачем не доведено фактів поінформованості відповідача про надання позивачем юридичних послуг, про необхідність оплатити виконані послуги, її свідоме ухилення від виконання усіх умов договору про надання юридичних послуг № В-273 від 14.10.2022, а також факту належного виконання з боку позивача умов укладеного між сторонами договору та, як наслідок, обов`язку відповідача здійснити повну оплату обумовлених договором послуг. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг. Доводи відповідача про те, що договір підписано неуповноваженою особою, суд вважає неспроможними, проте такими, що не впливають на висновки суду, оскільки за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, станом на час розгляду справи договір про надання юридичних послуг № В-273, укладений між сторонами 14.10.2022, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. Інші доводи відповідача не впливають на висновки суду, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed