Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

19.12.2023 представник позивача - адвокат Богданов О.В. засобами поштового зв`язку направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ТОРГ» про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по лікарняних, відпустках та невиплаченої заробітної плати, а саме просить ухвалити додаткове рішення у даній справі та вирішити питання про стягнення з відповідача - ТОВ ««КИЇВ-ТОРГ» на користь [PERSON] витрат на правову (професійну правничу) допомогу в розмірі 8500,00 грн. Ухвалення додаткового рішення передбачено ст. 270 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Зі змісту ст. 270 ч. 4 Цивільного процесуального кодексу України, вбачається, що сторони або інші учасники справи викликаються в судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення лише в разі необхідності. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. У зв`язку з цим, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ТОРГ» про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по лікарняних, відпустках та невиплаченої заробітної плати. Розірвано трудовий договір, укладений 30 вересня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «КИЇВ-ТОРГ». Стягнуто з ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» на користь [PERSON] невиплачені лікарняні у сумі 16257, 27 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3187,70 грн., невиплачену заробітну плату у сумі 58167,25 грн., а всього стягнуто 77613,22 грн. Стягнуто з ТОВ «КИЇВ-ТОРГ» на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.( а.с. 89-94). Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: 1) на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ч. ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, протягом зазначеного строку адвокат Богданов О.В. зробив відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги подано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правничої допомоги від 13.06.2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 53 від 27.09.2023 на суму 8500,00 грн., акт виконаних робіт про надання правової (професійної правничої) допомоги [PERSON] у справі про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по лікарняних, відпустках та невиплаченої заробітної плати. Таким чином, суд встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, квитанцію, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі. Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідач суду не надав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500, 0 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved