Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

15.12.2023 Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено та стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) 25893 (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 00 коп., що еквівалентно 700 (сімсот) доларам за курсом НБУ станом на 15.12.2023; судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп., а всього 26733 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять три) грн 80 коп. Разом з цим, судом встановлено, що при ухваленні судового рішення з відповідача не стягнуто інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язань за період з 01.11.2017 по 28.02.2023 в розмірі 13518,49 грн та 3% річних від простроченої суми за вказаний період в розмірі 2968,82 грн та судовий збір, які заявлені позивачем в заяві про збільшення позовних вимог від 13.04.2023. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Так, ст. 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до положень зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із цим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом с. 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 Верховного Суду. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). З огляду на вказане, з урахуванням того, що заборгованість відповідача визначена в договорі позики в іноземній валюті, рішенням суду стягнуто борг в іноземній валюті, з зазначенням гривневого еквіваленту станом на дату винесення рішення, суд не вбачає підстав для стягнення інфляційних витрат заявлених позивачем в розмірі 13518,49 грн. Позивачем надано розгорнутий обґрунтований розрахунок сум збитків, понесених у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, який суд приймає до уваги лише в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за період 01.11.2017 по 28.02.2023 в розмірі 2968,82 грн в порядку ст. 625ЦК України. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору у сумі 188,40 грн, які були доплачені позивачем при подачі заяви про збільшення позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Оскільки при ухваленні рішення судом не було враховано стягнення із відповідача суми 3% річних у розмірі та інфляційних втрат, а також доплаченого судового збору, це є підставою для ухвалення додаткового судового рішення. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове судове рішення та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми заборгованості за період 01.11.2017 по 28.02.2023 в розмірі 2968,82 грн. В задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Outcome: approved