Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана адвокатом Лісовською Маріанною Миколаївною до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, в якій просить: зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження всього невизначеного нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , код [NUMBER] , накладені постановою В-11/350/27460291 від 04.07.2011 Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Постановою В-11/350/27460291 від 04.07.2011 Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі накладено арешт на все нерухоме майно, належне [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.06.2023, за реєстраційним номером 11365123 зареєстровано обтяження на все невизначене нерухоме майно [PERSON] . У відповідь на адвокатський запит, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом № 50816 від 19.06.2023 року повідомив, що паперові матеріали\~виконавчого провадження\~№ 27460291\~в наступний\~час знищено,\~в зв`язку\~з чим\~неможливо переглянути\~паперові матеріали\~виконавчого провадження\~та зробити\~відповідні копії.\~Автоматизована система\~виконавчого провадження,\~а саме\~спецпідрозділ - виконавчі провадження, що перебували на примусовому виконанні до 2016 року, в порядку доступу державних виконавців, не містить постанов виконавчого провадження, перегляд проваджень можливий лише в якості інформаційної довідки. Таким чином, з питання звільнення майна з-під арешту можливо лише звернутися до відповідного суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2023 року замінено у справі за позовом\~\~ [PERSON] первісного відповідача Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року закрито підготовче засідання\~по цивільній справі за позовом [PERSON] та\~призначено\~справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Лісовської М.М. на адресу суду надійшло клопотання, в якому просить справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~28 грудня 2023 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 334369196 від 02.06.2023 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Також, у вказаній довідці міститься запис про обтяження. Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 11365123; Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-11/350/27460291, 04.07.2011, другий Приморський ВДВС Одеського МУЮ, держ.виконавець Ю.Д.Стоянов; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: [PERSON] , [INFO] , код [NUMBER] , [ADDRESS] ; Обтяжувач: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (а.с.6 -11). Відповідно до листа Приморського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~від 19.06.2023\~№ 50816\~у відповідності до бази даних АСВП на примусовому виконанні у відділ перебувало виконавче провадження ВП№ 27460291 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6463/10 від 07.06.2011 видав Приморський районний суд м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» грошових коштів у розмірі 981239,96 грн. Паперові матеріали зазначеного виконавчого провадження в наступний час знищено (а.с. 12). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У даній справі, позивач пред`явив позовні вимоги до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на майно. Клопотання про залучення особи, в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувача) ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до участі у справі як відповідача позивачем не заявлялося, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту майна. Судові витрати відповідно до\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed