Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

28.08.2023 року заявник [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. 31.08.2023 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Карабаз Н.Ф. постановлено цивільну справу № 367/6610/23 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду у Київській області в особі відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу передати за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 03.10.2023 року вказана справа надійшла до провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що він є особою, яка має право на призначення пенсії за віком. На початку серпня 2023 року [PERSON] звернувся до відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду у Київській області із заявою про підрахунок стажу для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсії за віком та надав необхідні документи, в тому числі, трудову книжку серії [NUMBER] . За результатами розгляду даної заяви, заінтересована особа надала заявнику роз`яснення, що при перевірці документів було виявлено неточності в заповненні трудової книжки, зокрема на першій сторінці трудової книжки неможливо ідентифікувати печатку підприємства, яка відкрила вище зазначену трудову книжку, а тому фактично не можливо встановити належність даної трудової книжки. Таким чином, у зв`язку із вигоранням печатки на першій сторінці трудової книжки серії [NUMBER] , даний факт не дає можливості зарахувати трудовий стаж заявника, а тому останній змушений встановлювати факт належності трудової книжки для оформлення пенсії за віком, так як підприємство та відповідальна особа яка заповняла трудову книжку не існує на сьогоднішній день, відповідно виправлення зробити неможливо, а неврахування зазначених періодів його роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист. Як слідує із змісту трудової книжки серії [NUMBER] заявник був зарахованим робочим в радгосп КСП «Веселий Кут» Снігурівського району Миколаївської області з 15.07.1977 року по 01.12.1978 року Підставою можливого не зарахування вище зазначених періодів роботи [PERSON] буде слугувати факт відсутності відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки серії [NUMBER] , в якій такі записи містяться. Заявник наголошує, що з копії трудової книжки серії [NUMBER] від 15.07.1977 року, чітко можливо встановити, що роботодавцем вчинено записи про те, що 15.07.1977 року заявника прийнято робочим на радгосп КСП «Веселий Кут» на підставі наказу № 64 від 16.07.1977 року (запис № 1) та 01.12.1978 року звільнено з роботи з відповідної посади за власним бажанням на підставі наказу № 148 від 01.12.1978 року (запис № 2 від 27.11.1978 року). При цьому, під такими записами в трудовій книжці містяться відтиски печатки установи, якою зроблені такі записи, окрім цього міститься й відтиск печатки даного підприємства й на титульній сторінці трудової книжки. З огляду на викладене, заявник зауважував, що можливо зробити висновок, що трудова книжка заявника в частині записів № 1-2, які охоплюють період трудової діяльності на першому місці роботи, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, заповнена відповідно до Інструкції № 162, записи в трудовій книжці про роботу заявника відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням, номери наказів та їх дати, посаду на якій він працював та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. Натомість, неможливо прочитати відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у них, за наявності якого трудовий стаж заявника не може вважатися підтвердженим. Окрім того, заявник наголошував, що ним було надано заінтересованій особі, окрім трудової книжки, архівну довідку, яка також підтверджує працю заявника на підприємстві, на якому вперше заповнювалася трудова книжка. На підставі вище наведеного, [PERSON] просив суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] від 15.07.1977 року, заповненою відповідальною особою радгосп КСП «Веселий Кут» з відтиском печатки даного підприємства й на титульній сторінці трудової книжки. 04.10.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. 13.11.2023 року заявник та заінтересована сторона в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з копії трудової книжки серії [NUMBER] від 15.07.1977 року, вбачається, що роботодавцем вчинено записи про те, що 15.07.1977 року заявника прийнято робочим на радгосп КСП «Веселий Кут» на підставі наказу № 64 від 16.07.1977 року (запис № 1) та 01.12.1978 року звільнено з роботи з відповідної посади за власним бажанням на підставі наказу № 148 від 01.12.1978 року (запис № 2 від 27.11.1978 року). При цьому, під такими записами в трудовій книжці містяться відтиски печатки установи, якою зроблені такі записи, окрім цього міститься й відтиск печатки даного підприємства й на титульній сторінці трудової книжки. На момент внесення у трудову книжку заявника записів № 1-2, у період з 1977 по 1978 роки, була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 року № 162 Згідно підпунктів 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. З огляду на викладене, трудова книжка [PERSON] в частині записів № 1-2, які охоплюють період трудової діяльності на першому місці роботи, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, заповнена відповідно до Інструкції № 162, записи в трудовій книжці про роботу заявника відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням, номери наказів та їх дати, посаду на якій він працював та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. Крім того, з копії архівної довідки № 23/05-03 від 02.02.2016 року Об`єднаного трудового архіву міських, сільських рад Снігурівського району, вбачається, що «Об`єднаний трудовий архів міської, сільських рад Снігурівського району підтверджує стаж роботи [PERSON] в радгоспі, КСП «Веселий Кут» Снігурівського району Миколаївської області: зарахований робочим 15.07.1977 року наказ від 16.07.1977 року № 64, звільнений 01.12.1978 року за власним бажанням наказ від 01.12.1978 року № 69…». Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала заявник у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Заявник звернувся із заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів з метою оформлення свого права на соціальне забезпечення (пенсійне забезпечення), а встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] від 15.07.1977 року, заповненої відповідальною особою радгосп КСП «Веселий Кут» з відтиском печатки даного підприємства й на титульній сторінці трудової книжки. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved