Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1997 по 2007 роки. 21.11.1999 року позивачем набуто у власність частини квартири [ADDRESS] за наслідком укладення з її батьками - [PERSON] , [PERSON] , та сестрою [PERSON] , договору обміну. За умовами такого договору позивачем, у свою чергу, передано у власність осіб не закінчений будівництвом будинок [ADDRESS] з відсотком готовності - 65 %. Позивач звертає увагу, що відповідний об`єкт нерухомого майна належав їй на праві особистою власності, що, на думку сторони, покликає висновок про збереження права особистої приватної власності на майно, набуте в порядку обміну під час шлюбу. Посилаючись на відповідні обставини, позивач просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 26.10.2023 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Судом встановлено наступні обставини. Сторони по справі перебували у шлюбі в період з 21.11.1999 року по 04.08.2007 року. Під час шлюбу між позивачем [PERSON] з одного боку та громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншого, укладено договір обміну від 21.11.1999 року, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] 3/4 частини квартири [ADDRESS] . Згідно договору [PERSON] передала у власність відповідних осіб не закінчений будівництвом будинок [ADDRESS] . Решта ідеальної частини квартири [ADDRESS] (на час розгляду справи [ADDRESS] ), в розмірі частки від загальної перебуває у власності позивача на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.03.1994 року. Відповідна частка не оспорюється. Позивачем заявлено вимогу про визнання права особистої приватної власності на майно, яке в порядку цивільних відносин набуття-відчуження фактично «трансформоване» з іншого, що перебувало у особистій власності до періоду укладення шлюбу. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку поданим стороною позивача доказам: рішенню Сінгурівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 29.06.1991 року про виділення [PERSON] земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, будівельного паспорту від 1992 року, акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, суд приходить до висновку про підтвердження обставини перебування в особистій приватній власності позивача [PERSON] незакінченого будівництвом будинку. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення права власності на об`єкт) об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 24 КпШС (чинного, на час відчуження належного позивачу майна та набуття в порядку обміну іншого) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них… Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже,

Outcome: approved