Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

Позивач 21.08.2023 через систему "Електронний суд" звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Позов мотивує тим, що 04.09.2020 о 20.45 год. на автодорозі Т1416 Львів - Пустомити - Щирець - Меденичі, на 52 км + 280 м., мотоблок «FORTE SH 81» під керуванням [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz С220» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП мотоблок та автомобіль отримали механічні пошкодження, а власник автомобіля «Mercedes-Benz С220» д.н [NUMBER] [PERSON] - матеріальну шкоду. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2023 у справі №442/2386/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що його представником адвокатом Гіщинським І.Ю. було надіслано відповідачу, як особі винній у вчиненні ДТП, вимогу здійснити оплату матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу «Мегсеdes Benz С220» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 319485,75 грн., яку [PERSON] не виконав. Сума відшкодування визначена висновком експерта за результатами проведення судової автотоварозначвої експертизи за договором із [PERSON] №6351 від 27.10.2020. Зсилається на те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції до 50000 грн. Просить стягнути 319485,75 грн. матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 4086,00 грн. відшкодування витрат понесених у зв`язку з проведенням судової експертизи, 3194,87 грн. сплаченого судового збору. 22.08.2023 суддею отримано відповідь №192819 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою від 22.08.2023 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання на 12 вересня 2023 року. 12.09.2023 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача на 25.09.2023. 25.09.2023 від представника відповідача адвоката Гирича О.В. надійшло клопотання про залучення у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України, у зв`язку з хворобою [PERSON] просив відкласти розгляд справи на інший день. 17.10.2023 від представника відповідача адвоката Гирича О.В. надійшло аналогічне клопотання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 17.10.2023 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України; закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до судового розгляду на 14.11.2023. 14.11.2023 справу відкладено за клопотанням учасників справи на 28.11.2023. 28.11.2023 справа слухалась, в судовому засіданні оголошено перерву до 12.12.2023. 11.12.2023 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких МТСБУ проти позову заперечує, вказує, що саме відповідач [PERSON] несе відповідальність за завдану позивачу внаслідок ДТП матеріальну шкоду, оскільки мотоблок не підлягає обов`язковому страхуванню. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. (а.с. 91-106). 12.12.2023 продовжено перерву у зв`язку з хворобою представника відповідача до 20.12.2023. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, послався на обставини викладені у позовній заяві, яку просить задоволити. Підтримує заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні та в судовому засіданні, яке відбувалось 28.11.2023 позов визнавав частково, зокрема, в сумі 125588,60 грн. Пояснював, що станом на 04.09.2020 позивачу належав автомобіль марки MERCEDES-BENZ С 220, д.н.з. [NUMBER] , який згідно інформації щодо перевірки чинності полісу №146331957 був застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Транспортний засіб відповідача не був застрахований станом на дату ДТП, а тому вважав, що МТСБУ, у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, повинно відшкодувати позивачу у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на підставі звернення потерпілого до МТСБУ, за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування, а саме в розмірі 130000 грн., або на підставі судового рішення. В судовому засіданні 20.12.2023 представник відповідача вказав, що після ознайомлення з поясненнями третьої особи, на користь позивача повинна бути стягнута сума заданої шкоди в розмірі 265976,15 грн. Зазначив, що оскільки транспортний засіб не відремонтовано, а у вартість ремонту автомобіля включено вартість матеріалів і запчастин з врахуванням ПДВ, а відтак таке стягненню з відповідача не підлягає. Просив зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу, з наведених у письмовому клопотанні підстав, оскільки такий, на його думку, є завищеним. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подавши 11.12.2023 письмові пояснення з приводу позову, в яких позов заперечує (а.с. 91-106). Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши письмові докази, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що 04.09.2020 о 20.45 год. на автодорозі Т1416 Львів - Пустомити - Щирець - Меденичі, на 52 км + 280 м., мотоблок «FORTE SH 81» під керуванням [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz С220» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП мотоблок та автомобіль отримали механічні пошкодження, а власник автомобіля «Mercedes-Benz С220» д.н [NUMBER] [PERSON] - матеріальну шкоду. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2023 у справі №442/2386/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2023 року у справі №442/2386/23 стверджено винність [PERSON] у вчиненні ДТП, внаслідок якої позивачу завдано матеріальної шкоди. Як на підставу заперечень з приводу позову, відповідач посилався на те, що на момент ДТП його транспортний засіб не був застрахований, а тому вважав, що МТСБУ повинно відшкодувати позивачу шкоду у межах страхової суми, що була чинною на день настання такої події, а саме в розмірі 130000 грн. В подальшому, відповідач хоч і не заперечував позов із зазначених підстав, однак суд, перевіряючи зазначені доводи, виходить з того, що відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної житло, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкові страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п.п .39.2.1. п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основним завданням Моторне (транспортне) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом Відповідно до ст. 41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 нього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Отже, вказана норма Закону № 1961-ІУ передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих. Статтею 6 Закону № 1961-ІУ передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та /або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У вищенаведеному Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Відповідно до п. 6 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено тип коригуючого коефіцієнту залежно від типу транспортного засобу. Відповідно до вказаного пункту визначено наступні типи транспортних засобів, для яких встановлено коригуючий коефіцієнт та за які МТСБУ може проводити страхову виплату. Серед вказаного переліку «мотоблок» відсутній, а тому відповідно до вимог вказаного закону МТСБУ не має законних підстав для проведення регламентної виплати. Разом з тим, відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що оскільки транспортний засіб не відремонтовано, а у вартість ремонту автомобіля включено вартість матеріалів та запчастин з врахуванням ПДВ, а відтак таке стягненню з відповідача не підлягає, з огляду на те, що сума ПДВ дійсно враховується при виплаті, однак при умові проведення виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В даному ж випадку, відшкодування шкоди здійснюється не страховиком, а винною особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Отже, оскільки винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.09.2020 о 20.45 год. на автодорозі Т1416 Львів - Пустомити - Щирець - Меденичі, на 52 км + 280 м., за участі мотоблоку «FORTE SH 81», під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mercedes-Benz С220» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , визнано [PERSON] , а відтак, суд приходить до висновку, що саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок цієї пригоди. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автомтоварознавчої експертизи за договором із [PERSON] №6351 від 27.10.2020, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz С220 Blue TEC/D 7 АТ» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 04.09.2020, з урахуванням результатів його обстеження 05.10.2020, в цінах на 04.09.2020 становить 319485,75 грн. (а.с. 9-27). За таких обставин, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, що визначено згаданим вище висновком експертизи, в сумі 319485,75 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивача під час розгляду справи в суді представляв адвокат Петрина С.М. на підставі додатку до договору про надання професійної правничої допомоги №0147-ца від 07.02.2023, згідно якого вартість наданих послуг за надання правової допомоги в суді першої інстанції складає 5000 грн., а вартість судового засідання в режимі відео конференції 1250 грн., про що також додано детальний опис робіт (наданих послуг) від 14.12.2023 року Позовні вимоги позивача щодо надання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено в повному обсязі, проте суд бере до уваги предмет позову, складність справи, час витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, а також те, що судові засідання не були тривалими, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень. Крім цього, з відповідача на користь третьої особи підлягає до стягнення 1000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу, оскільки таку третю особу до участі в справі було залучено саме за клопотанням відповідача. Третьою особою подано письмові пояснення з приводу позову, надіслано їх іншим учасникам справи. На підтвердження понесення витрат третьою особою подано договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права з додатковими угодами від 20.12.2021 та від 24.11.2023 (а.с. 93-102), відповідно до яких вартість послуг адвоката за надання правової допомоги в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] становить 1000,00 грн. Розмір таких судових витрат, на думку суду, не порушує принципу співмірності та розумності. Разом з тим, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3194,87 грн. (а.с. 36) та зі сплатою вартості проведеного автотоварознавчого дослідження (а.с. 28-29) в сумі 4086,00 грн. Всього на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення 14280,87 грн.

Outcome: approved