Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

23.05.2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] та [PERSON] звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, становлення способу виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2018 року у справі №333/3469/18. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка на сьогоднішній день з відповідачем проживає в Республіці Польща. [PERSON] є дідусем неповнолітньої [PERSON] . Ще в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі позивач надав відповідачу дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання до Республіки Польща. Після розірвання шлюбу відносини між сторонами у справі погіршилися, [PERSON] почала чинити перешкоди у спілкуванні з батьком та дідусем. У 2018 році [PERSON] подарував [PERSON] мобільний телефон з сім-картою № [NUMBER] , який [PERSON] заблокувала, чим перервала спілкування дитини з батьком та дідусем. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, не надає позивачам спілкуватися з [PERSON] , не повідомляє про зміну місця проживання, що ускладнює пошук дитини. [PERSON] зверталася до суду в Україні та Польщі з позовами про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , але вони були залишені без розгляду. Позивачі звернулися із заявою в поліцію про розшук неповнолітньої [PERSON] , про встановлення її місця знаходження, про проведення роз`яснювальних бесід з відповідачем про недопустимість вчинення дій, що чинять перешкоди у спілкуванні позивачів з дитиною. Листом ВП №1 ЗРУП ГУНП від 26.11.2022 року №К-164/46/02/02-2022 позивачам було повідомлено, що під час телефонної розмови з [PERSON] остання повідомила, що будь-які пояснення вона надавати відмовляється. Вона та донька знаходяться в безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, підтримувати зв`язок з колишнім чоловіком не бажає, дитина підтримки рідного батька не потребує. Враховуючи викладене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивачі просять суд: 1)\~Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку [PERSON] та дідусю [PERSON] із неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ; 2) Визначити час спілкування та способи виховання неповнолітньої [PERSON] , встановивши для [PERSON] та [PERSON] можливість спілкування: - шляхом телефонних та відеорозмов з дитиною за допомогою засобів зв`язку та мессенджерів, тощо, - один раз на тиждень у період часу з 19:00 год. до 20:00 год., але не менше однієї години; - шляхом особистого спілкування при відвідин [PERSON] України; - будь-яким чином не блокувати спілкування дитини [PERSON] із батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] . 3) Зобов`язати [PERSON] повідомляти позивачів про зміну номеру телефону [PERSON] та адреси її фактичного місцезнаходження. Ухвалою суду від 30.05.2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 26.06.2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі №333/4129/23 у якості третьої особу, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача - Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Представник позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що його син [PERSON] на теперішній час проходить військову службу в Збройних силах України та перебуває під м. Бахмут. Він потребує моральної підтримки, яку отримував би, в тому числі, від спілкування з дитиною [PERSON] . Останній раз позивачі спілкувалися з дитиною у серпні 2018 року. [PERSON] подарував доньці мобільний телефон та позивачі деякий час спілкувалися з нею. У подальшому, номер мобільного телефону [PERSON] було заблоковано та спілкування позивачів з нею припинилося. Він та [PERSON] направляли листи поштою, а також на електронну адресу та мобільний телефон відповідача. Однак, [PERSON] не відповідає та чинить [PERSON] , [PERSON] перешкоди у спілкуванні з [PERSON] . Відповідач блокує будь-які телефони, з яких позивачі намагалися з нею контактувати. Він 27.05.2023 року направив на номер мобільного телефону [PERSON] чотири фотографії з [PERSON] , які були отримані відповідачем, але наступного дня його номер був вже заблокований. Позивачі були змушені звернутися до правоохоронних органів з заявами про розшук неповнолітньої [PERSON] , про встановлення її місця знаходження, про проведення роз`яснювальних бесід з відповідачем про недопустимість вчинення дій, що чинять перешкоди у спілкуванні позивачів з дитиною. Проте, отримали відповідь, що під час телефонної розмови з відповідачем остання повідомила, що будь-які пояснення вона надавати відмовляється, вона та донька знаходяться в безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, підтримувати зв`язок з колишнім чоловіком не бажає, дитина підтримки рідного батька не потребує. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, а також заявою її представника [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву не надала. Так, 11.08.2023 року на адресу суду електронним зв`язком надійшла заява від [PERSON] , в якій остання вказала, що вона є представником [PERSON] , із сайту «Судова влада України» їй стало відомо про призначення слуханням цієї справи. Копію позову відповідач не отримувала, про суть спору не обізнана. Просить суд надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та перенести слухання справи. До цієї заяви долучила ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] . Суд задовольнив вказане клопотання і надав стороні відповідача тривалий термін для ознайомлення з матеріалами справи для висловлення своєї позиції. Водночас, ні [PERSON] , ні інший представник відповідача до суду так і не з`явилися. 13.11.2023 року [PERSON] електронною поштою на адресу суду направила заяву, в якій зазначила, що дійсно 11.08.2023 року зверталася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, але з 12.08.2023 року вона вже не має повноважень представляти [PERSON] . Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позивач [PERSON] не надає доступ до свого житла, у зв`язку з чим провести огляд та скласти відповідний акт за результатами огляду умов проживання позивача останнього не є можливим. Прдставник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просив справу розглядати за його відсутністю та зазначив, що відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкають у Республіці Польща ще з 2017 року. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника [PERSON] [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2018 року у справі №333/3469/18 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.05.2004 року по 11.09.2018 року. Вказаним рішенням шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 12.10.2018 року. Відповідно до свідоцтва про народження від 27.08.2009 року серії [NUMBER] , актовий запис №851, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є дідом [PERSON] . Частиною 2 ст. 2 СК України визначено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст.ст.\~2,\~8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Звичайно, мова йде про проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ч.1 ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 26.05.2023 року №04-46/3/3574. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 04.10.2023 року. Згідно з інформацією, наданою Державною прикордонною службою України, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] з 2017 року проживають в Республіці Польща та періодичну приїздять в Україну. Останній раз відповідач перетинала кордон України 26.07.2022 року у напрямку на виїзд через пункт пропуску «Смільниця», а неповнолітня [PERSON] 18.07.2021 року у напрямку на виїзд через пункт пропуску «Бориспіль D». Частиною 1 ст. 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159\~цього Кодексу (ч. 1 ст. 263 СК України). Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Положення\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач [PERSON] чинить їм перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що ч.1 ст.76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як доказ порушення відповідачем прав позивачів на спілкування з донькою та онукою [PERSON] та [PERSON] долучено до матеріалів справи копії смс-повідомлень, електронних листів, надісланих останніми на електронну адресу та в мессенджер [PERSON] та [PERSON] , які залишилися без відповіді. \~ \~ \~ \~Враховуючи відсутність відповіді [PERSON] та [PERSON] на повідомлення позивачів, позивачі 23.09.2022 року звернулися до ГУНП в Запорізькій області з заявою, в якій просили оголосити в розшук малолітню [PERSON] , [INFO] , встановити її фактичне місце знаходження, провести роз`яснювальну роботу з [PERSON] про необхідність надання батьку дитини інформацію з приводу фактичного місця знаходження та стану здоров`я спільної дитини, неприпустимість чинення перешкод у спілкуванні батька та дідуся з дитиною. \~ \~ \~ \~Відповідно до повідомлення з ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 26.11.2022 року №К-164/46/02/02-2022, під час телефонної розмови [PERSON] пояснила, що разом з дочкою [PERSON] 12.07.2017 року виїхали за межі України та на даний час мешкають у Польщі в м. Щецин. [PERSON] пояснення надавати відмовилась, зазначивши, що вона та її донька знаходяться у безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, з колишнім чоловіком [PERSON] підтримувати зв`язок не бажає, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає, оскільки створила нову сім`ю, у зв`язку з введенням воєнного стану, з метою захисту життя та здоров`я їхньої спільної дитини, повертатися до України не буде, дитина [PERSON] підтримки рідного батька не потребує. Враховуючи дані, повідомлені [PERSON] у судовому засіданні, а також надані ним докази, суд дійшов до висновку, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні неповнолітньої [PERSON] з її батьком [PERSON] та її дідусем [PERSON] . Тому, вважаю за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку [PERSON] та дідусю [PERSON] із неповнолітньою [PERSON] . Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] мобілізований та проходить військову службу в Збройних силах України, що підтверджується витягом із наказу командира ВЧ [NUMBER] від 11.05.2023 року №326, у зв`язку з чим не проживає за зареєстрованою адресою. При цьому, позивач [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , доступ до житла представникам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування не надав. У судовому засіданні [PERSON] пояснив свою позицію тим, що фактично у позовній заяві відсутня вимога щодо встановлення способу виховання онуки (доньки для [PERSON] ) за місцем мешкання позивачів, тому обстеження його квартири він вважає зайвим. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами справи - батьками та дідом неповнолітньої [PERSON] існує спір щодо участі батька та діда у вихованні дитини, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу її вихованню, освіті та духовному розвитку. Крім того, матеріали справи не містять даних щодо негативного ставлення дитини до батька та діда, неналежного поводження [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] чи обставин впливу поведінки батька та діда на психоемоційне середовище дитини. Відповідачем не надано доказів, що дають суду підстави дійти до висновку про неможливості встановлення побачень батька та діда із дитиною без участі матері. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. Дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачам у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. При цьому, активна поведінка батька [PERSON] свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають напружені стосунки між собою, позивач має намір та бажання спілкуватися з [PERSON] , брати участь у її вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю [PERSON] . Також, суд приймає до уваги аналогічну позицію і [PERSON] , який бажає спілкуватися з онукою та здійснює усі для цього можливі дії. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їх спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При розгляді справи по суті судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2023 року у справі № 208/4682/20, про те, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Також, у постанові від 14.02.2023 року у справі № 208/4682/20 Верховний Суд наголошує на тому, що, визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Встановлений під час судового розгляду факт перешкоджання позивачам [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні з дитиною з боку відповідача беззаперечно порушують їх права прав на участь у вихованні [PERSON] та спілкуванні з нею, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання позивача не чинити таких перешкод підлягають задоволенню. Під усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною слід розуміти обов`язок відповідача відповідно до встановленого рішенням суду графіком не чинити фізичні, психологічні, психічні та будь-які інші дії, що перешкоджають брати позивачам участь у спілкуванні та вихованні дитини у визначений за рішенням суду графіком час та місцем виконання рішення. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Також, суд наголошує, що законодавством передбачено право дідуся на участь у вихованні онуки. Для налагодження довірливих відносин між батьком, дідом і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися спілкування та формування емоційної прив`язаності [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] (у разі відсутності такої або іії зникнення) Саме тому, враховуючи, що відповідач [PERSON] та неповнолітня дитина [PERSON] на даний час проживають за межами України, суд вважає за можливе встановити наступний порядок участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] : - спілкування за допомогою телефонного та відео зв`язку з дитиною будь-якими засобами зв`язку, у тому числі мессенжерами, один раз на тиждень (у день за домовленістю сторін) у період часу з 19:00 год. до 20:00 год. (за київським часом) або в інший зручний для дитини час; - особисте спілкування з дитиною під час приїзду [PERSON] до України (у день та час за домовленістю сторін). Саме такий спосіб участі батька та діда у вихованні дитини та спілкуванні з нею, на думку суду, повною мірою відповідатиме інтересам як батьків, діда, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі [PERSON] та [PERSON] у процесі вихованні [PERSON] . Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути з мамою, батьком та дідом. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки та дід не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. За таких обставин суд позов задовольняє частково, залишаючи без задоволення позовну вимогу щодо зобов`язання будь-яким чином не блокувати спілкування дитини [PERSON] із батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] . Вважаю, що вказана вимога по своєму змісту є аналогічною вимозі не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку та дідусю із неповнолітньою [PERSON] , яку суд вже задовольнив. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивачів про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір судом покладається на [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: partial