Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 червня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №584. Від шлюбу ми мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням позивача їхні малолітні діти [PERSON] і [PERSON] мають проживати з батьком [PERSON] в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки він матеріально та фінансово забезпечений, має стійке джерело доходу є фізичною особою підприємцем. Позивач в судовому засіданні просила суд розірвати шлюб між сторонами, пояснила, що примирення між ними не можливе. Також просила суд залишити дітей проживати з батьком, так як вона має намір виїхати з України. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, стосовно проживання дітей з ним у сторін спору немає, просив залишити дітей [PERSON] та [PERSON] проживати разом з ним. Від представника третьої особи органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому надійшла заява в якій представник зазначила, що мати дітей [PERSON] надала до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради письмове пояснення в якому не заперечує проти визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Батько дітей [PERSON] надав пояснення в якому вказав, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі. Спір про визначення місця проживання дітей відсутній. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений до нього позов, таке визнання, не суперечить закону, не порушує права інших осіб, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 04.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 04 червня 2010 року, актовий запис №584. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.02.2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.02.2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зазначили, що між ними відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, просили залишити дітей проживати разом з батьком. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Оскільки, між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, суд прийшов до висновку, що дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved