Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-13 00:00:00

В листопаді 2023 р. до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що у вересні 2016 р., у Венесуелі він познайомився з [PERSON] , там у них з`явилась симпанія та зав`язалась дружба, після повернення в Україну, вони продовжили спілкування не лише як друзі, вони періодично бачились та мали близькі стосунки. Позивач був одружений, коли в 2021 р., відповідач завагітніла, позивач збирався розлучитись, проте цього не відбулось. Крім того, у позивача через роботу не вдалося бути присутнім під час пологів [PERSON] , яка образилась на це та записала новонародженого сина, як [PERSON] , зазначивши батьком [PERSON] . Так, 08 червня 2021 року за заявою [PERSON] . Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було вчинено актовий запис № 1359 щодо народження [PERSON] , [INFO] . Однак, згодом [PERSON] пробачила [PERSON] та вони помирилися, після чого [PERSON] почав постійно приймати участь у вихованні їх сина [PERSON] . Коли почалися слухи про війну, то [PERSON] запропонував відповідачці разом з їх сином [PERSON] поїхати з ним на велосипедні збори на Майорку, на всякий випадок, щоб [PERSON] з їх сином не залишалися самі в Україні. І тут на Майорці вони бачились по декілька разів на тиждень, а [PERSON] обіцяла, що як повернуться до України, то вона подасть з [PERSON] заяву щодо визнання його батьком. 18 серпня 2023 року [PERSON] у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарєвої Л.І. нотаріально посвідчила заяву, яку зареєстровано в реєстрі № 2261, якою визнала позивача батьком свого сина [PERSON] . При цьому, 13.09.2023 року, коли [PERSON] з сином приїхали на Майорку, то зробили тест ДНК, відповідно до якого [PERSON] на 99,99 % є батьком [PERSON] , [INFO] . Оскільки, наразі [PERSON] не стримала в чергове її слова подати Заяву від 18.08.2023 року, то [PERSON] вимушений звернутись до суду щодо визнання його батьком [PERSON] в порядку позовного провадження, оскільки в разі задоволення цього позову, у [PERSON] будуть наявні майнові права та обов`язки щодо утримання та виховання [PERSON] На підставі наведеного позивач просив, позовні вимоги задовольнити. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 30.11.2023 р. (а.с.39). Ухвалою суду від 11.12.2023 р. забезпечено участь позивача та відповідача у судовому засіданні призначеному на 14.12.2023 року о 11:00 год. в режимі відеоконференції відповідно до положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua) (а.с.35). В підготовчому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. В підготовчому засіданні відповідач позов визнала. Представник позивача позовні вимоги також визнала. Сторони в підготовчому засіданні просили суд з урахуванням визнання відповідачем позову справу розглянути по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] батьками якого вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис 1359 (а.с. 33). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєсирацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00031125913, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою (а.с. 31). Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved