Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати за нею право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , набуту відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим №856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м. Славутич», номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 7377599. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час шлюбу з сином відповідачки - [PERSON] , позивачка за особисті кошти, на підставі договору, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право приватної власності на яку було зареєстровано за позивачкою. 12 квітня 2016 року рішенням Славутицького міського суду Київської області шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. 13 серпня 2019 року за заявою його матері - [PERSON] , відповідачки у справі, державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіна О.О. відкрила спадкову справу №78/2019, номер у Спадковому реєстрі 64597653. За життя [PERSON] заповіт не склав, а його мати - [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Проте, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частки спірної квартири у зв`язку з відсутністю в спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове майно. Спірна квартира не є приватною власністю померлого, не входить до спадкової маси, тобто не є об`єктом спадкування, придбана позивачкою за особисті кошти, оскільки [PERSON] працював незначний період, на низькооплачуваних посадах, не мав жодних збережень та витрачав всі кошти на особисті потреби, тому що мав алкогольну та наркотичну залежність. [PERSON] надав згоду приватному нотаріусу на придбання зазначеної квартири, оскільки такими є та були на той час вимоги законодавства. [PERSON] не порушував протягом трьох років прав щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частку та за життя з відповідним позовом не звертався, оскільки знав, що дана спірна квартира не була придбана за його особисті грошові кошти або за спільні грошові кошти. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] не визнає право власності позивачки на спірну квартиру, оскільки 29 вересня 2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (справа №377/470/22). Тому відповідно до статті 392 ЦК України позивачка звернулась до суду з даним позовом для підтвердження її права власності на спірну квартиру, набутого раніше на законних підставах. Ухвалою судді від 10 лютого 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам частини п`ятої статті 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 13 березня 2023 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка мотивувала відзив тим, що доводи [PERSON] та обставини, на які позивачка посилається в обґрунтування позовних вимог, вже були предметом дослідження у справі №377/632/19, в якій Київський апеляційний суд постановою від 03 березня 2021 року визначив, що частка, яка залишилася як спадок після смерті сина відповідачки- [PERSON] , який помер [INFO] , складає частку спірної квартири [ADDRESS] . [PERSON] не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на квартиру. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доводи позивачки про те, що [PERSON] за життя протягом трьох років після розлучення не заявляв вимог щодо визнання за ним права власності на частку в спірній квартирі, є безпідставними, оскільки [PERSON] не заявляла вимог щодо визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, не вчиняла дій по її відчуженню, не ставила під сумнів правовий статус цієї квартири як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Вперше [PERSON] заявила про свої вимоги щодо визнання за нею права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно, подавши до суду 30 січня 2023 року позов з такими вимогами, за якими було відкрито провадження у справі №377/60/23. Проте, такі вимоги позивачка заявила поза межами визначеного частиною другою статті 72 СК України строку позовної давності, перебіг якого розпочався з жовтня 2019 року, коли вона отримала ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 10 вересня 2019 року про відкриття провадження у справі разом з копією позову з додатками. Оскільки саме тоді позивачка як один із співвласників спірного майна дізналася або могла дізнатися про порушення свого права власності, якщо вважала спірну квартиру своєю особистою приватною власністю. З цих підстав відповідачка просила застосувати позовну давність. Крім того, відповідачка зазначила, що Славутицький міський суд Київської області рішенням від 01 березня 2023 року визнав за нею право власності в порядку спадкування на частку спірної квартири, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] . Також відповідачка просила стягнути на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу, оскільки уклала з адвокатом АО «Захист» Прокопенком О.П. договір про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2023 року. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року задоволено клопотання відповідачки про витребування доказів. Ухвалою суду від 28 червня 2023 року за клопотанням представника відповідачки на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України зупине провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 377/470/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Славутицької міської територіальної громади в особі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 грудня 2023 року. 06 грудня 2023 року цивільну справу знято з розглядом у зв`язку із перебуванням судді Бабич Н.С. на лікарняному, призначено судове засідання на 25 грудня 2023 року. Позивачка [PERSON] у судове засідання, не з`явилася, про дату, час і місце якого була повідомлена належним чином. Її представник- адвокат Пономаренко Ю.В., якій забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням її власних технічних засобів відповідно до ухвали суду від 03 квітня 2023 року, у вказаному режимі в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Через систему «Електронний суд» подала заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. У матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки - адвокат Прокопенко О.П., участь якого в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів відповідно до ухвали суду від 14 грудня 2023 року, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснив, що доводи, на які посилається позивачка в обґрунтування позову, спростовуються обставинами які були встановлені судом у цивільних справах №377/632/19 та №377/470/22, судові рішення в яких набрали законної сили, що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в даній справі. Просив стягнути з позивачки на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень, які вона понесла за договором про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2023 року. Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали цієї справи, матеріали цивільних справ №377/632/19, № 377/470/22, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (том 1 а.с. 16). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року у справі № 377/199/16-ц, яке набрало законної сили 24 квітня 2016 року, шлюб між ними був розірваний ( том 1, а.с.17). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру номер [ADDRESS] (том 1, а.с.22). Право приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу в м. Славутич», номер запису 378/102 в книзі: 57-09-32/1 (том 1, а.с.23). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 квітня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Славутич Київської області (том 1, а. с. 18). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57197864 від 13 серпня 2019 року державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіна О.О. 13 серпня 2019 року відкрила спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі: 64597653, номер у нотаріуса: 78/2019, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (том 1, а.с.20). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №78/2019, [PERSON] не залишив заповіту ( справа № 377/470/22, том 1, а.с.88). 13 серпня 2019 року мати [PERSON] - [PERSON] , відповідач у справі, звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за законом, в якій зазначила, що спадщину після смерті її сина [PERSON] вона приймає, іншим спадкоємцем за законом є батько померлого [PERSON] , який проживає у м.Норильськ Красноярського краю, Росія ( справа №377/470/22, том 1, а.с. 86). Інші заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до листа завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори №570/02-14 від 14 серпня 2019 року в зв`язку з тим, що не визначена спадкова частка померлого [PERSON] , яка належить йому в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку ( справа № 377/470/22, том 1, а.с. 90). Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі № 377/632/19 визначено, що частка, яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м.Славутичі Київської області, складає частку квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за реєстровим №856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м.Славутичі» ( справа №377/632/19, том 1 а.с.149-159, 211-221). 29 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її сина [PERSON] на частки квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Слвутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за р.№856, та постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року ( справа № 377/470/22, том 1, а.с. 93). Державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіна О.О. постановою від 29 квітня 2021 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно в зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на спадкове майно ( справа № 377/470/22, том 1, а.с. 99). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 01 лютого 2023 року у справі №377/470/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на частку квартири [ADDRESS] , яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Славутичі Київської області, яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за реєстровим №856 на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м.Славутичі», номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 7377599. Рішення набрало законної сили 23 серпня 2023 року (том 1, а.с. 30-41); справа №377/470/22, том 2, а.с. 22-31, 98-103). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261335128 від 14 червня 2021 року, № 359874882 від 25 грудня 2023 року з моменту набуття у приватну власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 10529446, власником зазначена [PERSON] , частка власності 1/1, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису : 14.08.2007 ( том 1, а.с.21; том 2, а.с.84-85). Оскільки [PERSON] , яка не є спадкоємцем [PERSON] , заперечує належність спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності частки спірної квартири і право власності [PERSON] на вказане спадкове майно, позивачка звернулася до суду з даним позовом для підтвердження її права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . При вирішенні спору суд виходить з такого. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав- це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. За змістом статті 392 ЦК України право власності може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року роз`яснено судам, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або законом ( стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . На час смерті [PERSON] шлюб між ним та [PERSON] був розірваний рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року. Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи №78/2019 [PERSON] відсутні. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , входить частка квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Вказана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі №377/632/19, яка набрала законної сили. Через те, що у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно-квартиру [ADDRESS] , частка якого у праві спільної сумісної власності входить до складу спадщини, а [PERSON] заперечує право власності відповідачки [PERSON] на прийняте спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] , обраний [PERSON] спосіб захисту ( визнання права власності) узгоджувався з положеннями статті 392 ЦК України, що було встановлено рішенням Славутицького міського суду Київської області від 01 лютого 2023 року у справі №377/470/22 та підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, які набрали законної сили. Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідачка [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом отримала у власність спадкове майно-частку, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що складає частку квартири [ADDRESS] , оскільки належність цієї частки [PERSON] на праві спільної сумісної власності встановлено постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року. Право власності за [PERSON] на вказане спадкове майно визнано в порядку спадкування рішенням суду від 01 лютого 2023 року, яке набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, яка передбачає вимоги щодо застосування преюдиції у цивільному процесі, ці обставини не потребують доказуванню під час розгляду даної справи. Отже, доводи позивачки [PERSON] про те, що спірна квартира не є приватною власністю померлого, не входить до спадкової маси, тобто не є об`єктом спадкування, придбана нею за особисті кошти не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інші доводи позивачки, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, вже були предметом дослідження судом в цивільних справах № 377/632/19, №377/470/22, судові рішення в яких набрали законної сили, і також не спростовують вказаних висновків суду. З урахуванням викладеного та виходячи з предмету та підстав позову в контексті обставин, які вже були досліджені судами з ухваленням рішень, які набрали законної сили у цивільних справах № 377/632/19 та № 377/470/22, та є приюдиційними для даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті, то заява відповідачки про застосування строку позовної давності, про яку вона зазначила у відзиві на позовну заяву, розгляду не підлягає. За правилом статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини третьої вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідачка просила стягнути на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу, оскільки уклала з адвокатом АО «Захист» Прокопенком О.П. договір про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2023 року. У судовому засіданні представник відповідачки- адвокат Прокопенко О.П. підтвердив, що сума витрат, які понесла відповідачка на професійну правничу допомогу, становить 3000 гривень, які просив стягнути з позивачки на користь [PERSON] у разі відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав відповідачу [PERSON] правову допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 06 березня 2023 року. (том 1, а.с. 119-121). Як вбачається з пункту 4.3 вказаного договору, вартість послуг за надання правової допомоги визначається за домовленістю сторін, за попереднім (орієнтованим) розрахунком сума судових витрат становить 8 000 гривень, а саме: вивчення документів, наданих довірителем для підготовки до суду, позовної заяви з додатками ( 1 година), надання консультацій ( 1 година), підготовка відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та інших процесуальних документів ( 3 години) - всього 5 годин з розрахунку 600 гривень за годину - 3000 гривень; вивчення та аналіз додаткових документів, судової практики, підготовка до суду та представництво в суді - з розрахунку 600-800 гривень за годину. До початку розгляду справи довіритель сплачує 3000 гривень в якості авансового внеску. Відповідно до попереднього (орієнтовного розрахунку), поданого разом з відзивом на позовну заяву, сума судових витрат, які відповідачка понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, вказана в розмірі 8 000 гривень (том 1, а.с.122). Як вбачається з акта виконаних робіт від 09 березня 2023 року, вартість послуг, наданих [PERSON] за договором про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2023 року, становить 3000 гривень, які отримані згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 08 березня 2023 року, а саме: вивчення та аналіз документів, наданих довірителем, позовної заяви з додатками для підготовки до суду - 1 година, 600 гривень; надання консультацій з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства - 1 година, 600; підготовка відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та інших процесуальних документів - 3 години, 1800 гривень, з розрахунку 600 гривень за годину ( том 1, а.с. 125). Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, їх якість, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 3000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачка не подала. За таких обставин, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, з позивачки на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з відповідачки на користь позивачки судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, яка віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 09 липня 2002 року, стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved