Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача завдані їй матеріальні збитки в розмірі 11205,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, 28.08.2023 року близько 15 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2108, державний номер [NUMBER] , виїжджаючи на вул. Короленка в смт Ємільчине порушив правила дорожнього руху не помітивши по правій стороні автомобіль Kia Sportage державний номер [NUMBER] , яким керувала позивач, здійснив з ним зіткнення після чого зупинившись, висадив пасажира та залишив ДТП. Відповідно до постанови Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29.09.2023 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Згідно звіту № 7/2 про оцінку автомобіля Kia Sportage державний номер [NUMBER] від 21.09.2023 року загальна сума матеріального збитку становить 54309,95грн., а виплата страхової компанії 46104,05грн., а також позивач зазначає, що понесла витрати на експерті послуги в сумі 3000,00 грн., а тому вважає, що з відповідача на її користь необхідно стягнути 8205,90 грн. матеріальної шкоди та 3000,00 грн. вартість проведених експертних досліджень. Крім того зазнає, що внаслідок протиправних винних дій [PERSON] , позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Позивач вимушена була відкласти раніше заплановані справи, які потребували пересування автотранспортом, що спричинило проблеми з роботою. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 20000,00 грн. 26.10.2023 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Відповідач, копію ухвали отримав 02.11.2023 року, однак відзиву на позовну заяву до даного часу не надав, таким чином суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.08.2023 року близько 15 год. 50 хв. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-2108 державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль Kia Sportage державний номер [NUMBER] , в результаті чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Отже, зіткнення сталося з вини відповідача. В результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль Kia Sportage державний номер [NUMBER] , який належить позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] .(а.с.25). Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29.09.2023 року справа №277/1250/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124, ч.5 ст.126, ч.4 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 7 (сім) років без оплатного вилучення автомобіля ВАЗ-2108 д/н [NUMBER] . (а.с.4,5). В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 54309,95 грн, що підтверджується копією звіту №7/2 про оцінку автомобіля Kia Sportage державний номер [NUMBER] , складного 21.09.2023 року. (а.с.6-10). Позивачем було сплачено кошти на користь ФОП [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. за складання звіту про визначення матеріального збитку, що підтверджується копією квитанції від 20.09.2023 року та актом №7/2 прийому-передачі виконаної роботи від 21.09.2023 року. (а.с.23, 24). 13.10.2023 року Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування», позивачу відшкодовано суму за ремонт автомобіля в розмірі 46104,05 грн., що підтверджується копією виписки по картковому рахунку позивача.(а.с.22). Різниця заподіяних матеріальних збитків з відрахуванням виплаченої страхової суми становить 8205,90 грн. Таким чином, між сторонами склалися цивільно правові відносини з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зокрема, згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з положеннями ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.9 даної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд вважає, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди слід застосовувати положення ст.23 ЦК України, якою встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч.2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.4, 5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вина відповідача у спричиненні матеріальної та моральної шкоди позивачу, а також факти протиправної поведінки відповідача стверджуються дослідженими судом доказами. Суд також враховує, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач свою вину визнав, зокрема ця обставина стверджується змістом постанови судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29.09.2023 року по справі № 277/1250/23. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Крім того, відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що відповідач, не винен у спричиненні матеріальної та моральної шкоди позивачу та в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували цю обставину та стверджували протилежне. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує: характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін в її житті, ступінь вини відповідача, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Даною нормою закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Даний висновок суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року по справі № 761/24143/19. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Зокрема, слід стягнути з відповідача на користь позивача 8205,90 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3000,00 грн. вартість проведених експертних досліджень та 20000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

Outcome: approved