Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Аргументи учасників справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Рух справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин На обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як діти, позбавлені батьківського піклування перебувають неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] . Батько дітей, [PERSON] , помер [INFO] (актовий запис №3179 від 17.02.2021 виконаний Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Мати дітей, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не працює, зловживає алкоголем, вихованню дітей належної уваги не приділяє. Місце її перебування на даний час не встановлене. Інформація про дітей, яких покинула мати, [PERSON] , у сторонніх осіб, надійшла до ХРУП № З ГУНП в Харківській області 26.06.2023. Заявник [PERSON] , звернувся до поліції з проханням вжити заходи, щодо розшуку [PERSON] , [INFO] , яка 17.06.2023 пішла дому за адреси: [ADDRESS] , де тимчасово мешкала разом з дітьми, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишивши їх самих без догляду, та не повернулась. [PERSON] привів дітей до відділу поліції і передав співробітниками СЮП ВП ХРУП № З ГУНП в Харківській області. Працівниками поліції було складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку та влаштовано до КНП ХОР «ОДКЛ»(лист начальника СЮП ВП ХРУП № З ГУНП в Харківській області від 27.06.2023, акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 26.06.2023), Правоохоронними органами проводились заходи щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, однак встановити місце фактичного проживання матері дітей не вдалось, на запрошення до ХРУП № З ГУНП в Харківській області вона не реагує (лист начальника СЮП ВП ХРУП № З ГУНП в Харківській області від 06.10.2023). Відділом соціальної роботи по Шевченківському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» також здійснювались заходи з`ясування місця проживання [PERSON] . Спеціалістами відділу здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстраційного обліку проживання дітей, [PERSON] та [PERSON] . За даною адресою проживає старший брат дітей, [PERSON] , [INFO] , який повідомив що не має наміру у подальшому опікуватись братами. Про місце проживання [PERSON] йому нічого не відомо (лист від 29.06.2023 відділу соціальної роботи по Шевченківському району). Будинок [ADDRESS] , де зареєстроване місце проживання [PERSON] , в ході бойових дій був зруйнований і, на сьогоднішній день, не придатний для проживання (лист від 12.09.2023). Упродовж місяця [PERSON] та [PERSON] перебували у медичному закладі. їх мати, [PERSON] , жодного разу не провідала синів, не проявила зацікавленості у їх долі, не забрала із закладу охорони здоров`я, про що 26.07.2023 відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1095/1239 адміністрацією медичного закладу разом з правоохоронними органами складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. На даний час місце перебування матері дитини не відомо. Неповнолітньому [PERSON] та малолітньому [PERSON] рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.08.2023 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З метою соціально-правового захисту, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] діти були влаштовані в групу тимчасового перебування при комунальному закладі соціального захисту дітей «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей міста Харкова». За весь час перебування [PERSON] та [PERSON] в дитячому закладі, їх мати, [PERSON] , жодного разу синів не відвідала, матеріальної допомоги не надавала, питання повернення на виховання не ініціювала ( лист від 13.09.2023 адміністрації закладу). Виховуючись у дитячому закладі, неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] залишились без батьківського піклування, без родини та материнської турботи. У зв`язку із перебуванням міста Харкова у зоні воєнних дій малолітніх [PERSON] та [PERSON] 26.09.2023 переміщено (евакуйовано) до м. Ворохта Івано-Франківської області. З викладених підстав вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір відсторонилась від синів, не цікавиться їх розвитком, не піклується про їх майбутнє. Дані обставини свідчать про нехтування матір`ю потреб дітей на сімейне виховання та батьківську турботу і любов. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та матеріального утримання синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати кинула дітей самих у сторонніх осіб без засобів існування, не забрали їх із медичного закладу, а згодом і державного дитячого закладу, не цікавиться здоров`ям та розвитком синів, не допомагає матеріально утримувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції що захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України вони повинні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, Батьківщини. Батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські права. Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пунктом 1, 2 частини 1 статі 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива за умови свідомого нехтування батьками своїми обов`язками. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Також, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Outcome: approved