Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя, позбавивши [PERSON] права власності на вказану\~частину житлового будинку. В обґрунтування позову зазначила, що сторони 21 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області , актовий запис № 23. В період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, внаслідок спільної праці за рахунок накопичених грошових коштів був придбаний будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого 11 листопада 2019 року приватним нотаріусом Катеринопілського приватного нотаріального округу Вечірко Н.В. 14 серпня 2019 року [PERSON] зареєстрував позивача у будинку за адресою: [ADDRESS] , у якому сторони спільно зробили ремонт, придбали меблі та предмети домашнього вжитку, створили нормальні умови для проживання спільних дітей. На підставі рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04.04.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29.11.2023 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року, з метою забезпечення права відповідача [PERSON] на подання відзиву, суд з власної ініціативи постановив продовжити відповідачу строк для надання відзиву до 9-30 год. 26 грудня 2023 року. Натомість, своїм процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2017 року, який розірвано на підставі рішення Катеринопільського\~районного суду\~Черкаської області\~від 04.04.2023\~року (а.с.14-16). За договором купівлі-продажу, посвідченого 11 листопада 2019 року приватним нотаріусом Катеринопілського приватного нотаріального округу Вечірко Н.В., реєстраційний №1212, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). З відомостей, що містяться у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №5004057485439 від 14.10.2023 року вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 18.08.2020 року № 13-09/1813, позивач [PERSON] з 14.08.2019 року зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1\~ст.\~63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №725/1776/18. Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11«Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільнонажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п.30 цієї ж постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд\~\~роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 року у справі №161/8116/19 зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином враховуючи, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набутий сторонами за час шлюбу за їх спільні кошти, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, інших доказів на спростування вказаних обставин суду не надано, тому суд приходить висновку, що позов про поділ житлового будинку з надвірними спорудами шляхом визнання права власності на 1/2 частку на нього за кожним із сторін та припинення на нього права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи: договір про надання правової допомоги від 06.09.2023 року №140, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом Держан В.В. згідно договору про надання правової допомоги від 06.09.2023 року №140 на суму 5500 грн., є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач. На підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в загальній сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved