Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 14.10.2011 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 45 000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.1.2.3 Договору, відповідно до яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, станом 20.03.2023 у неї утворилась заборгованість у розмірі 49\~380,81 грн, яка складається з: 40\~328,49 грн - заборгованості за тілом кредиту та 9\~052,32 грн\~ заборгованості за відсотками. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 14.10.2011 в загальній сумі 49\~380,81 грн, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2023 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Федчишеній Т. Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник АТ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 25.12.2023. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 14.10.2011 [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді. До анкети-заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без дати. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 26.01.2015, термін дії до 03/18; № [NUMBER] дата відкриття 18.07.2015, термін дії 06/18; № [NUMBER] дата відкриття 12.12.2017, термін дії 11/21, № [NUMBER] дата відкриття 09.11.2021, термін дії 12/25. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) старт карткового рахунку 26.01.2015 № [NUMBER] , зміна (встановлення) кредитного ліміту 26.01.2015 0, 00 грн, 26.01.2015 - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн, 30.04.2015 збільшення кредитного ліміту\~ 7 000,00 грн, 13.08.2018 - збільшення кредитного ліміту 16 000,00 грн, 20.02.2019 - збільшення кредитного ліміту 35 000, 00 грн; 06.08.2020 - збільшення кредитного ліміту 40 000, 00 грн; 13.09.2021 збільшення кредитного ліміту 45 000, 00 грн; 05.04.2022 - зменшення кредитного ліміту 42 660, 00 грн; 12.04.2022 - зменшення кредитного ліміту 42 310, 00 грн; 30.06.2022 - зменшення кредитного ліміту 41 330, 00 грн; 23.08.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн; 30.08.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн; 28.10.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн, 08.11.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн, 22.11.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн, 06.12.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн, 20.12.2022 - зменшення кредитного ліміту 41\~164,44 грн, 26.12.2022 - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 20.03.2023 у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 49\~380,81 грн, яка складається з: 40\~328,49 грн - заборгованості за тілом кредиту, та 9\~052,32 грн - заборгованості за відсотками. Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.10.2011, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 14.10.2011, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD, а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, виписку по рахунку, довідку про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту, паспорт споживчого кредиту. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту. Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт Універсальна, з наданого документа неможливо встановити який вид кредитної картки і які тарифи були погоджені [PERSON] при підписанні анкети-заяви. Такий Витяг не підписаний позичальником. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: строк пільгового періоду, підстави, порядок нарахування і строки погашення відсотків, неустойки, у тому числі у разі виникнення прострочених зобов`язань. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем\~- позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відповідно до якої, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.10.2011 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у визначений сторонами строк у вигляд відсотків та їх розміру. Водночас, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проте, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Посилання АТ КБ «Приватбанк» на підписання [PERSON] паспорту споживчого кредиту як на підставу належного узгодження істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, суд до уваги не бере, оскільки у наданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 09.11.2021 містяться тарифи щодо семи карток «Картка Універсальна», «Картка Універсальна GOLD», «Картка Platinum», «Картка МС World Black Edition», «Картка VISA Signature», «Картка МС World Elit», «Картка Visa Infinite», що містить різні відсоткові ставки для таких карт. У цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній за сімома картковими рахунками: «Картка Універсальна», «Картка Універсальна GOLD», «Картка Platinum», «Картка МС World Black Edition», «Картка VISA Signature», «Картка МС World Elit», «Картка Visa Infinite», та з розміром кредитного ліміту від 0,00 грн та 800 000 грн. Банком не доведено, яку саме картку отримано [PERSON] із даного переліку. Окрім того, зазначений Паспорт споживчого кредиту складено 09 листопада 2021 року, тоді як анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана сторонами 14.11.2011, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 14.11.2011. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9\~052,32 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. На підставі наведеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 14.10.2011, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40\~328,49 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 2\~192,02 грн.

Outcome: partial