Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

[PERSON] 11 жовтня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 16 жовтня 2023 року було надано докази сплати судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі. Позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнень арифметичних розрахунків, посилався на те, що з 16 березня 2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 30 січня 2023 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільнені з позивачем не було проведено розрахунків, нараховану заробітну плату у розмірі 6 305 грн. 60 коп. не виплачено. Листом від 15 лютого 2023 року відповідач повідомив його про нараховану суму боргу, але поштовим переказом суму заборгованості не направив. 18 серпня 2023 року він звернувся із позовом до суду до відповідача про стягнення заробітної плати, яку було виплачено відповідачем одразу у повному обсязі. Просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку після звільнення у розмірі 75 399 грн. 21 коп. Відповідач АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» у своєму відзиві проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що позивача було прийнято на роботу на АТ «ДЗПВ» на посаду інженера з організації та нормування праці. Наказом по підприємству від 24 червня 2022 року було призупинено дію трудового договору з позивачем з 02 липня 2022 року до відновлення можливостей роботи або закінчення воєнного стану. 30 січня 2023 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, у день звільнення він не працював, з вимогою про розрахунок він не звертався. 30 січня 2023 року відповідачем було здійснено розрахунок і 31 січня 2023 року відповідач намагався виплатити зарплату працівникові на картковий рахунок в АТ «АБ «Радабанк», проте операція не виявилася можливою у зв`язку із закриттям позивачем рахунку. Після невдалих спроб зв`язатися з [PERSON] , листом-повідомленням № 8/05.3 від 13 лютого 2023 року, який було отримано останнім 15 лютого 2023 року, позивачеві було зазначено про необхідність повідомлення реквізитів банку для розрахунку з ним та виплат належних йому сум при звільненні, який ним було залишено без уваги. Припущення [PERSON] про виплату належних йому сум при звільненні шляхом поштового переказу не ґрунтуються на нормах ЗУ «Про оплату праці». Таким чином, невиплата належних позивачеві сум при звільненні відбулася за відсутності вини відповідача, який здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на виплату належних позивачеві сум при звільненні. 17 серпня 2023 року від позивача було отримано копію позову про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні, до якого було додано копію довідки з реквізитами карткового рахунку [PERSON] , через що стало можливим виплатити йому суму при звільненні, яку було перераховано 18 серпня 2023 року. Також зазначив, що позивачем розраховано середній заробіток за попередні 6 місяців шляхом ділення суми заробітної плати за червень та липень 2022 року на суму робочих днів у цих місяцях, що суперечить порядку обчислення середньої заробітної плати. Позивач у вересні, жовтні, листопаді, та грудні 2022 року не працював. У зв`язку з оголошенням воєнного стану та значним зменшенням обсягів виробництва на підприємстві було встановлено робочий графік з неповним робочим часом - 1 день на тиждень. Розмір нарахованої компенсації за невикористану відпустку, який був сплачений позивачеві, становить 5 076 грн. 01 коп., середній заробіток, розрахований позивачем складає 78 545 грн. 52 коп., що є непропорційним стосовно розміру компенсації. При цьому, у діях позивача вбачається недобросовісна поведінка. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 14 від 16 березня 2020 року [PERSON] було прийнято на роботу АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» на посаду інженера по організації і нормування праці. Наказом АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» № 126-лс від 24 червня 2022 року призупинено дію трудового договору з 02 липня 2022 року до відновлення можливості роботи або закінчення воєнного стану з [PERSON] . Наказом АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» [PERSON] 30 січня 2023 року звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7). Згідно з повідомленням АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» № 8/05.3 від 13 лютого 2023 року при звільненні [PERSON] належить компенсація за невикористану відпустку у розмірі 6 305 грн. 60 коп. з урахуванням податків (а.с. 8). З повної версії зазначеного повідомлення судом встановлено, що позивачеві повідомлено у зв`язку із блокування ним карткового рахунку, неможливість здійснення розрахунку з ним та необхідність повідомлення реквізитів рахунку для зарахування виплат по справі, який було направлено 15 лютого 2023 року рекомендованим листом з описом вкладення. 17 серпня 2023 року АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» отримано копію позову [PERSON] до АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» про стягнення суми, належної позивачеві до виплати при звільненні. Платіжною інструкцією № 24230 від 18 серпня 2023 року АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» перераховано позивачеві на реквізити карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок при звільненні у розмірі 5 076 грн. 01 коп. 18 серпня 2023 року на рахунок [PERSON] АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» було здійснено зарахування виплат розрахунку при звільненні у розмірі 5 050 грн. 63 коп. /за вирахуванням комісії банку/ (а.с. 16). Листом від 21 серпня 2023 року № 132/19 АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» повідомлено [PERSON] про відсутність предмету позову. Згідно з повідомленням АТ «АБ Рада Банк» № 6129-1/31/2023 від 08 листопада 2023 року [PERSON] 31 січня 2023 року в системі дистанційного обслуговування рахунку подав заявку на закриття карткового рахунку, який було відкрито на його ім`я. Рахунок було заблоковано та закрито у відповідності до регламенту. Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Так в матеріалах справи наявна копія наказу АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» від 30 січня 2023 року про звільнення [PERSON] , який містить доказ з його врученням/ознайомленням позивача. Також листом від 13 лютого 2023 року позивача було повідомлено про необхідність повідомлення ним реквізитів для здійснення виплати належних йому сум при звільненні відповідачем. Тобто, позивач був ознайомлений зі змістом наказу та мав можливість належним чином реалізувати своє право на звернення до суду в порядку ст. 233 КЗпП України. Також, як вбачається з доданої до відзиву копії позовної заяви [PERSON] , яка була ним подана до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, у її додатках значиться копія наказу АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» про звільнення позивача від 30 січня 2023 року, який завірений останнім 10 серпня 2023 року. Отже, оскільки зазначений наказ був долучений як додаток до позовної заяви саме позивачем, є очевидним, що цей наказ був ним отриманий до подання позовної заяви, а отже визначена ст. 233 КЗпП України підстава для початку перебігу строку звернення до суду з відповідними вимогами є такою, що настала. У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що відповідачем було здійснено розрахування суми, що належала працівникові, [PERSON] , при звільненні, а саме компенсацію за невикористану відпустку, розмір якої склав 6 305 грн. 60 коп. з урахуванням податків. 31 січня 2023 року АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» було здійснено дії, спрямовані на виплату належної позивачеві суми при звільненні, проте, через блокування належного йому карткового рахунку в АТ «АБ Рада Банк», грошові кошти не було зараховано. Відповідачем 13 лютого 2023 року було направлено на адресу позивача лист, в якому повідомлено про надання ним реквізитів рахунку для зарахування належних йому сум при звільненні, який було отримано [PERSON] та залишено без задоволення. У серпні 2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку, належну йому при звільненні. При цьому АТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» було перераховано суму, належну позивачеві при звільненні, на його картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». Також судом було встановлено, що саме [PERSON] наступного дня після звільнення, а саме 31 січня 2023 року, закрив у дистанційному форматі свій картковий рахунок, що підтверджується повідомленням банку, тобто саме позивачем здійснено дії, спрямовані на неможливість перерахування відповідачем сум, належних працівникові, [PERSON] , при звільненні, створенні штучного спору, свідчить про відсутність вини відповідача у невиплаті компенсації за невикористану відпустку, про що також свідчить вибірковість у наданні доказів, зокрема, витяг з повідомлення відповідача про неможливість перерахування суми через закриття позивачем карткового рахунку. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, зважаючи на конституційні положення, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії, і мало місце у даній справі. За таких обставин, оскільки позивачем пропущено встановлений тримісячний строк на звернення із даним позовом до суду, фактичну виплату суми, належної йому при звільненні, а також не встановлення судом вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме судовий збір. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 1, 21), слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed