Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державне бюро розслідувань, про захист честі, гідності, ділової репутації, у якому просив: 1.Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію, поширену [PERSON] [INFO] на своїй сторінці у Фейсбук - наступного змісту: « [PERSON] і його «мулиця». Що ви причепилися до пані прес-секретаря «під Полковника»!! Файна дівка! Ви ж не знаєте хто її «полковник»!! Колумбієць! А «колумбійці» - люди серйозні. Домовляться з усіма! І «мулицю» точно не на фронті вигулюватимуть ! ДБР під час обшуків у начальника Південного регіонального управління ДПСУ генерал майора [PERSON] знайшло: Незадекларований будинок вартістю б млн. доларів, 40 млн. грн готівкою та іноземну валюту У ході обшуку власної квартири (м. Одеса) було виявлено 587 тисяч, тис доларів та 380.000 тис. євро. Крім цього документи про власність в Італії та Іспанії та рахунки на 16.000.000$ в іноземних установах. /вишенька на торті - час обшуку у чиновника знайшли паспорт громадянина Колумбії на ім`я [PERSON] [INFO] . А також велику суму готівки у євро, доларах та білоруських рублях, 3 банківські картки, одна з них швейцарського Crеditе Suisse . Кримінальне провадження розпочато за статтею «незаконне збагачення» 2.Зобов`язати [PERSON] не пізніше одного місяця з дня набрання рішення законної сили спростувати інформацію поширену [PERSON] [INFO] на своїй сторінці у Фейсбук у спосіб, в який вона була поширена та окремо через засоби масової інформації, які після 08.01.2023 розповсюдили її. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 46 900 грн. 4.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 січня 2023 року о 02:41 год. [PERSON] на своїй сторінці у Фейсбук розмістив інформацію щодо [PERSON] . Позивач вважає, що дана публікація за своїм змістом прямо та грубо зазіхає на його честь та гідність. Вказані дії негативно впливають на репутацію [PERSON] як військового та керівника і шкодять образу військовослужбовця в цілому. Більш того, враховуючи посаду та статус позивача, дії відповідача спрямовані на підрив авторитету військовослужбовця під час воєнного стану в державі, а також формування в суспільстві хибної думки щодо як самого позивача, як представника прикордонної служби, так і до прикордонної служби в цілому, яка покликана захищати кордони нашої держави, територіальну її цілісність. Також, крім спростування недостовірної інформації, позивач вимагає від відповідача компенсацію моральної шкоди, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 08 серпня 2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін. 31.10.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли письмові пояснення із викладенням заперечень проти позовної заяви. Ухвалою суду від 20.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Державне бюро розслідувань, про захист честі, гідності та ділової репутації. Протокольною ухвалою від 13.12.2023 долучено до матеріалів справи заперечення третьої особи. Ухвалою суду від 13.12.2023 заяву представника позивача про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державне бюро розслідувань, про захист честі, гідності, ділової репутації, - залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні поклалася на розсуд суду. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо вимог позову про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію, та її спростування, судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, 08 січня 2023 року о 02:41 год. [PERSON] на своїй сторінці у Фейсбук розмістив інформацію наступного змісту: « [PERSON] і його «мулиця». Що ви причепилися до пані прес-секретаря «під Полковника»!! Файна дівка! Ви ж не знаєте хто її «полковник»!! Колумбієць! А «колумбійці» - люди серйозні. Домовляться з усіма! І «мулицю» точно не на фронті вигулюватимуть! ДБР під час обшуків у начальника Південного регіонального управління ДІІСУ генерал майора [PERSON] знайшло: Незадекларований будинок вартістю 6 млн. доларів, 40 млн. грн готівкою та іноземну валюту. У ході обшуку власної квартири (м. Одеса) було виявлено 587 тисяч, тис доларів та 380.000 тис. євро. Крім цього документи про власність в Італії та Іспанії та рахунки на 16.000.000$ в іноземних установах. /вишенька на торті - час обшуку у чиновника знайшли паспорт громадянина Колумбії на ім`я [PERSON] [INFO] . А також велику суму готівки у євро, доларах та білоруських рублях, 3 банківські картки, одна з них швейцарського Crеditе Suisse . Кримінальне провадження розпочато за статтею «незаконне збагачення». За чутками. [PERSON] збиралися звільнити, проте йому вдалося "вирішити питання". "Казали, що його просто переведуть начальником до іншого регіонального управління, але потім пройшли обшуки". Його мали представити, як нового керівника ДПСУ у Харкові, вже був наказ. А [PERSON] мав їхати до Одеси на його місце. Зараз [PERSON] нібито у відпустці, він не заарештований. Цікаво, що після цього всього скажуть керівники Державна Прикордонна Служба України.» Позивач зазначає, що наведена відповідачем вище інформація не відповідає дійсності, а відтак, [PERSON] розповсюдив недостовірну інформацію, яка порушує немайнові права позивача. Також, вказані дії негативно впливають на репутацію [PERSON] як військового та керівника і шкодять образу військовослужбовця в цілому. Більш того, враховуючи посаду та статус позивача, дії відповідача спрямовані на підрив авторитету військовослужбовця під час воєнного стану в державі, а також формування в суспільстві хибної думки щодо як самого позивача, як представника прикордонної служби, так і до прикордонної служби в цілому, яка покликана захищати кордони нашої держави, територіальну її цілісність. Крім цього, позивач зазначає, що ураховуючи характер використаних мовних засобів, категоричність і однозначність відповідних словосполучень, інформація, яка була поширена [PERSON] , (твердженням про факти, яких не існувало, і не може розглядатися як критика чи оціночне судження. Тобто, оспорювана інформація, поширена про [PERSON] , не підпадає під ознаки критики, не є оціночним судженням, а є недостовірною інформацією, яка призводить до нав`язування суспільству хибної та неправдивої думки про позивача як про особу, яка могла вчинити протизаконні дії. Як вбачається із пояснень відповідача та встановлено судом, 08.01.2023 р. [PERSON] на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» опублікував вище вказану інформацію відносно позивача. При цьому, [PERSON] не є автором вказаної інформації, що підтверджується наступними публікаціями: 1)20.11.2021 р. на веб-сайті "Маю право" опубліковано статтю під назвою «ДБР у ході обшуків у начальника Південного Регіонального Управління ДПСУ, знайшли незадекларований будинок вартістю 6.000.000$»: [INFO]/ У вказаній статті зазначено, що «ДБР у ході обшуків у начальника Південного Регіонального Управління ДПСУ полковника [PERSON] знайшли незадекларовану хату вартістю 6.000.000$, 40 млн. грн. готівкою та іноземну валюту . У ході обшуку власної квартири (м. Одеса) було виявлено 587.000 тис. доларів та 380.000 тис. євро, документи про власність нерухомості в Італії та Іспанії а також 16.000.000$ рахунки в іноземних установах. Кримінальне провадження розпочато за статтею незаконного збагачення. А ще у нього знайшли паспорт громадянина Колумбії. На обшуку НАБУ в [PERSON] знайшли паспорт громадянина Колумбія на ім`я [PERSON] [INFO] , а також велику суму готівки в євро, доларах та білоруських рублях, 3 банківські картки, одна з них швейцарського Crеditе Suisse». 2) 23.11.2021 p. опубліковано наступну інформацію у групі "Фейсбук" "Police Control Ukraine": [INFO] «Одеса: у начальника Державної прикордонної служби України пройшли обшуки: знайшли 40 млн. грн. готівкою і незадекларований будинок вартістю $6 млн. ДБР під час обшуків у начальника Південного регіонального управління #ДІІСУ генерал майора [PERSON] знайшли: Незадекларований будинок вартістю млн грн та 40 млн грн готівкою та іноземну валюту. У ході обшуку його квартири в Одесі було виявлено $587 тис. та €380 тис. Документи про власність нерухомості в Італії та Іспанії, а також $16 000 000$ рахунки в іноземних установах. Окрім цього, при обшуку у посадовця знайшли паспорт громадянина Колумбії на ім`я [PERSON] [INFO] , а також велику суму готівки в євро, доларах та білоруських рублях, 3 банківські картки, одна з них швейцарського Crеditе Suisse . Кримінальне провадження відкрито за статтею незаконне збагачення.» 3)23.11.2021 р. на веб-сайті " [INFO] " опубліковано наступну інформацію: [INFO] «Під час обшуків у посадовця ДПСУ знайшли паспорт громадянина Колумбії на ім`я [PERSON] (ФОТО) ДБР в ході обшуків у начальника Південного Регіонального Управління ДПСУ полковника [PERSON] , знайшли незадекларовану хату вартістю 6 000 000 $, 40 млн. грн. готівкою та іноземну валюту, - повідомляє «Варта1», з посиланням на ресурс « Маю право ». У ході обшуку власної квартири (м. Одеса) було виявлено 587 000 тис. доларів та 380 000 тис. євро, документи про власність нерухомості в Італії та Іспанії а також 16 000 000 $ рахунки в іноземних установах. Кримінальне провадження розпочате за статтею незаконного збагачення. А ще в нього знайшли паспорт громадянина Колумбії. Під час обшуку в [PERSON] знайшли паспорт громадянина Колумбія на ім`я [PERSON] [INFO] , а також велику суму готівки в євро, доларах та білоруських рублях, 3 банківські картки, одна з них швейцарського Crеditе Suisse.» 4) 22.11.2021 на веб-сайті "[INFO]" опубліковано наступну інформацію: [INFO] «ДБР викрили на корупції керівника Південного регіонального управління ПСУ. Незадеклароване майно та готівка, нерухомість в Італії та Іспанії Про це повідомив на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook журналіст [PERSON] , інформує агенція Останній Бастіон. У начальника Південного регіонального управління прикордонної служби генерал- майора [PERSON] виявлено незареєстроване житло вартістю 6 млн грн, 40 млн грн готівкою та валюта. У його одеській квартирі знайдено 587 тис. доларів, 380 тис. євро, документи на власність в Італії та Іспанії та на рахунки 16 млн. доларів в іноземних фінансових установах. Крім того, у полковника знайшли паспорт громадянина Колумбії, на ім`я [PERSON] » Вказана інформація є загальнодоступною та відсутня інформація про визнання її недостовірною. 08.01.2023 р. відповідач лише переопублікував загальнодоступну інформацію про позивача, та не є автором чи першоджерелом такої інформації. Відповідач також зауважує, що його публікація від 08.01.2023 р. на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» містить вираження його суб`єктивної думки щодо інформації, яка широко міститься в інших публікаціях і є фактичним коментарем до вказаних публікацій, є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути «предметом спору». У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Разом з тим, у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із статтею 277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Відповідно до частини першої статті ЗО Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом. Рішення Верховного суду у справі № 369/1052/16-ц чітко визначає, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де постановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оскільки, судом встановлено, що відповідач лише переопублікував загальнодоступну інформацію про позивача, та не є автором чи першоджерелом такої інформації, вимога позивача про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію, є незаконною та необґрунтованою, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині визнання недостовірною вище вказаної інформації. Крім цього, вимога позивача у частині про спростування недостовірної інформації є похідною від основної вимоги про визнання інформації недостовірною, тому також не підлягає задоволенню. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Як зазначає позивач, дії по розповсюдженню недостовірної інформації, а також наведення такого категоричного та стверджувального переліку майна (з індивідуальними ознаками, не абстрактно) порушують особисті немайнові права [PERSON] , формують негативну думку в суспільстві, в колективі, перед родиною, друзями, а також в оточенні його дітей, їх однолітків, які є активними користувачами соціальної мережі Фейсбук. Викладена відповідачем недостовірна, неправдива інформація спричинила позивачу ряд незручностей, які пов`язані з наданням пояснень, службових перевірок тощо. Розмір відшкодування позивач розрахував за такою формулою: мінімальна заробітна плата встановлена на рівні 6 700 грн. (6 700 грн. X 7 місяців (з дати публікації)) = 46 900 грн. Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Оскільки, позовні вимоги про визнання недостовірною вище вказаної інформації та про спростування цієї інформації визнані судом необґрунтованими, тому вимога у частині про відшкодування моральної шкоди у розмірі 46 900,00 грн. також не підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 94, 201, 277, 278, 297 ЦК України, Закону України «Про інформацію», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed