Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-21 00:00:00

28.11.2020 року ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 36992,60 гривень, 3% річних у розмірі 3326,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 10042,95 гривень, а також судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з постачання послуг газу, які надає ТОВ «Харківгаз Збут». Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Відповідач приєднався до умов Типового договору шляхом сплати рахунку за поставлений природний газ, а саме проведено оплати з листопада 2016 року по жовтень 2020 року на загальну суму 4313,89 грн. На ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Внаслідок систематичного порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість за період з 30 листопада 2016 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 36992,60 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не сплачена. У зв`язку з несвоєчасним здійснення відповідачем оплати за послуги з газопостачання, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Харківгаз Збут» нараховані 3 % річних у розмірі 3326,07 гривень та інфляційні втрати у розмірі 10042,95 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року (суддя Бобко Т.В.) провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 04.01.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що позивачем не доданий Договір на постачання природного газу побутовим споживачам підписаний особисто ним, а наданий Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. За адресою: [ADDRESS] він не мешкає близько 4 років, а там проживає його колишня дружина [PERSON] , з якою він розлучився у січні 2017 року. Також він вважає, що спливли строки позовної давності, оскільки остання оплата за постачання природного газу була 31.01.2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом 20.11.2020 року. У зв`язку з цим подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача і просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що з урахуванням заяви [PERSON] , якщо суд дійде висновку про застосування строку позовної давності, то стягнути з відповідача суму 3% річних та суму інфляційних втрат в межах строків позовної давності, а також суму судового збору пропорційно до задоволених вимог. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача і залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] . На підставі Рішення Ради суддів України від 03.02.2023 року №5 цивільна справа №635/7981/20 була направлена для реєстрації та подальшого судового розгляду до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.07.2023 року справа передана за підсудністю на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.09.2023 справа прийнята до провадження судді Лук`яненко С.А. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та час судового засідання. В раніше поданій заяві від 31.05.2021 року просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомили. Будь яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21 травня 2015 року та з 11 травня 2017 року - згідно постанови №633 від 11 травня 2017 року. ТОВ «Харківгаз Збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як споживача природного газу за вказаною адресою. Згідно з Витягом КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.11.2008 року право власності на 62/200 частки будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №4476 від 31.07.2008 року. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу 38/100 частки житлового будинку від 06.07.2011 року, [PERSON] купив у [PERSON] 38/100 частки житлового будинку за [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів був зареєстрований 06.07.2011 року. Відповідно до Витягу КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 20.07.2011 року право власності на 38/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Як вбачається із інформації з Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» фактичний обсяг розподіленого природного газу з газорозподільної системи Мереф`янського ТП АТ «Харківгаз», наданого по абоненту [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ),\~за період\~ з 01 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року, складає 5641 м3. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] , з 23.09.2020 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов такого висновку. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015за № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з частиною першою статті 13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною першою статті 16\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642\~Цивільного кодексу\~України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил. Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Таким чином [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і споживачами послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за адресою: [ADDRESS] . Заяви про\~відмову від\~отримання послуг\~з газопостачання\~відповідачі не\~подавали.Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ. Факт надання позивачем послуг з газопостачання за вказаною адресою відповідачами не спростований. З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за період з листопада 2016 року по травень 2017 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідачами оплата здійснювалася не в повному обсязі. Внаслідок чого за відповідачами утворилась заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 30 листопада 2016 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 36992,60 гривень, що підтверджується довідкою про заборгованість перед ТОВ «Харківгаз Збут», наданою старшим менеджером із збуту Мереф`янського відділу продажів ТОВ «Харківгаз Збут» [PERSON] . На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за надані послуги з газопостачання у добровільному порядку. Відповідно до положень ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, загальна сума заборгованості за надані послуги з газопостачання, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 36992,60 гривень. В той час відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати до вимог позивача трирічний строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). З наданого ТОВ «Харківгаз збут» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі мають заборгованість з послуг газопостачання за період з листопада 2016 року по травень 2017 року у розмірі 36992,60 грн., остання сплата відповідачами за надані послуги здійснена 31.01.2017 року. Разом з тим, ТОВ «Харківгаз збут» звернулось до суду з позовом лише 28.11.2020 року, отже строк позовної давності у спірних правовідносинах є пропущеним. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що зі спливом позовної давності за вимогою про стягнення грошових коштів в якості боргу спливає й позовна давність за вимогою про сплату інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed