Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" - Кудіна А.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Кредитним договором №201134492 від 06 липня 2021 року в загальному розмірі 39 981,68 гривень, з яких: 11 248,70 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 732,98 гривень - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором №3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року в загальному розмірі 15 790 гривень, з яких: 4 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 790 гривень - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року в загальному розмірі 7 950 гривень, з яких: 2 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 950 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всього просить стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 63 721, 68 гривень. Також, позивач просить стягнути з відповідача 2 684 гривні судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що на підставі договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №201134492, укладеним 06 липня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , в сумі 39 981,68 гривень; за кредитним договором №3537706176/723141, укладеним 26 серпня 2021 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та та [PERSON] , в сумі 15 790 гривень; за кредитним договором №02055-09/2021, укладеним 04 вересня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] , в сумі 7 950 гривень. Взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано в повному обсязі, а тому має заборгованість перед позивачем за вищевказаними кредитними договорами на загальну суму 63 721,68 гривень. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 63 721,68 гривень, а також понесені витрати зі сплати судового збору. У судове засідання представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не з`явився, проте в прохальній частині позову просить розгляд даної цивільної справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явилися, проте представник надав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, з мотивів наведених у відзиві та запереченні, просить розгляд справи провести без їх участі. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якій позов не визнає в повному обсязі, з мотивів того, що відповідач кошти за кредитними договорами №201134492 від 06 липня 2021 року, №3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року, №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року не отримував, а викладені обставини у позові не підтверджені жодними доказами. Зокрема, саме по собі підписання за допомогою разового електронного підпису кредитних договорів, а також розрахунки заборгованості за ними не є підтвердженням факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів. Щодо розміру заборгованості в загальній сумі 63 721,68 гривень, то зазначив, що позивач не надав до суду первинні документи, зокрема банківську виписку по картковому рахунку відповідача, які б підтверджували її розмір. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому позов підтримує, мотивуючи це тим, що відповідач через особистий кабінет на Веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав клієнту за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який останнім було використано для підписання кредитних договорів. Переказ коштів було здійснено шляхом перерахування на банківську картку відповідача, яку було вказано клієнтом особисто в заяві на отримання кредиту. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача надав до суду заперечення, в якому позов не визнає в повному обсязі, з мотивів того, що позивачем не доведено наявність у Товариства права вимоги до відповідача за спірним договором №201134492 від 06 липня 2021 року, оскільки не додано належним чином завірені копії Реєстру боржників №2 від 20 жовтня 2022 року до договору факторингу між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "ЄАПБ", а доданий до відповіді на відзив реєстр прав вимоги №159 від 09 листопада 2021 року не може розцінюватися як належний та допустимий доказ переходу права вимоги до боржника від ТОВ "Таліон Плюс" до позивача, оскільки не є завіреною копією Реєстру боржників. Будь-яких листів від позивача щодо зміни кредитора не отримував. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних, підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 06 липня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 201134492, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV6W6W7, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього, про що свідчить п.4 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 250 гривень строком на 30 днів, зі сплатою процентів визначених п. 1.9 договору. 31 грудня 2020 року укладено Додаткову угоду №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01. 20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ "Таліон плюс" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 201134492 від 06 липня 2021 року Згідно із п. 4.1. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі у встановленій у додатку до цього договору. 06 березня 2023 між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було підписано Реєстр прав вимоги № 2 до вищевказаного договору факторингу. У вказаному витязі з реєстру прав вимоги зазначено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 201134492 становить 39 981, 68 гривень, з яких: 11 248,70 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 28 732,98 гривень - заборгованість за відсотками. Також 26 серпня 2021 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3537706176/723141, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором R78804, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього, про що свідчить п.6 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 000 гривень строком на 30 днів, тобто до 24 вересня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912,5 % річних від суми кредиту у розрахунку 2,5 % на добу. Додаток № 1 до цього договору містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка становить 7 000 гривень, з яких: 4 000 гривень - тіло кредиту, 3 000 гривень - проценти за користування кредитом. 19 квітня 2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 19042022-Є, відповідно до якого ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року. Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги заборгованості. 19 квітня 2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було складено вищевказаний акт. У витязі з реєстру боржників №4 до вказаного договору факторингу зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 3537706176/723141 становить 15 790 гривень, з яких: 4 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 11 790 гривень - заборгованість за відсотками. Також 04 вересня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] було укладено кредитний договір №02055-09/2021, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 7986, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього, про що свідчить п.46 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 гривень строком на 30 днів, тобто до 03 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912,5 % річних від суми кредиту у розрахунку 2,5 % на добу. Додаток № 1 до цього договору містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка становить 3 500 гривень, з яких: 2 000 гривень - тіло кредиту, 1 500 гривень - проценти за користування кредитом. 29 вересня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до кредитний договір №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року, відповідно до умов якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 05 жовтня 2021 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума клієнта становить 3 300 гривень. 21 вересня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передала (відступило) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року. Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги заборгованості. 21 вересня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було складено вищевказаний акт. У витязі з реєстру боржників до вказаного договору факторингу зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №02055-09/2021 становить 7 950 гривень, з яких: 2 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 5 950 гривень - заборгованість за відсотками. Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України. сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Установлено, що кредитні договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подала заявки на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позик, після чого позикодавці надіслали останній за допомогою засобів зв`язку на указаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявниця використала для підтвердження підписання договорів позики. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач [PERSON] відповідним чином зареєструвався на інтернет-сторінці вищевказаних Товариств, де заповнив заявки на отримання грошових коштів, тобто прийняв пропозицію та електронні договори були укладені . Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору відповідно до ст. 638 ЦК України. Отже доводи представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що вищезгадані кредитні договори [PERSON] не підписував є необґрунтованими. Так, оспорювані кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладені. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні спірних договорів з [PERSON] кредитодавці дотримались вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договори було укладено. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Всупереч умов укладених кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України. клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення богів" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Доводи представника відповідача у запереченні на відповідь на відзив, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірними кредитними договорами є безпідставними, оскільки наявність у позивача документів кредитних справ [PERSON] свідчить про фактичне переуступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів". Акти прийому-передачі реєстрів боржників також підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. У даній справі слід виходити з презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України) та презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також судом відхиляються доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність у товариства права вимоги до відповідача за спірними договорами, оскільки ним не додано належним чином завірені їх копії, а ткож копії реєстру боржників з огляду на таке. З матеріалів справи слідує, що позивачем до позовної заяви додано копії договорів факторингу та витягів із реєстру боржників, з якими пов`язано набуття позивачем права вимоги. Відповідно до частини другої статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відтак для вирішення цього спору достатнім є належним чином засвідчені копії вказаних вище документів та витягів з реєстру боржників, де [PERSON] указаний боржником. Також, суд бере до уваги письмові докази, долучені позивачем до відповіді на відзив, зокрема, платіжне доручення від 06 липня 2021 року, інформаційну довідку ТОВ "Платежі Онлайн" від 18 жовтня 2023 року, інформаційну довідку ТОВ "Універсальні платіжні рішення", які підтверджують зарахування грошових сум у розмірі 11 250 гривень, 4 000 гривент, 2 000 гривень на картку за номером, який зазначений відповідачем у кредитних договорах, розрахунки заборгованості за укладеними з [PERSON] кредитними договорами. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорах строк грошові кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість: за Кредитним договором №201134492 від 06 липня 2021 року, яка складається із суми позики - 11 248,70 гривень та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 06 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року в сумі 5 737,50 гривень (11 250х620,50х30/365/100); за Кредитним договором №3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року, яка складається із суми позики - 4 000 гривень, відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 26 серпня 2021 року по 24 вересня 2021 року в сумі 3 000 гривень (4 000х912,50х30/365/100); за Кредитним договором №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року, яка складається із суми позики - 2 000 гривень та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 04 вересня 2021 року по 05 жовтня 2021 року в сумі 1 600 гривень (2 000х912,50х32/365/100). Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування позикою за кредитним договором №201134492 від 06 липня 2021 року після 04 серпня 2021 року в сумі 22 995,48 гривень; за Кредитним договором №3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року після 24 вересня 2021 року в сумі 8 790 гривень; за Кредитним договором №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року після 05 жовтня 2021 року в сумі 4 350 гривень, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зміст зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, нарахування позивачем за Кредитним договором №201134492 від 06 липня 2021 року після 04 серпня 2021 року, за Кредитним договором №3537706176/723141 від 26 серпня 2021 року після 24 вересня 2021 року, за Кредитним договором №02055-09/2021 від 04 вересня 2021 року після 05 жовтня 2021 року відсотків за користування кредитом є незаконними. Тому заявлена ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" вимога в цій частині вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1 161,95 гривень. Щодо витрат відповідача на правничу допомогу необхідно зазначити таке. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником відповідача - адвокатом Пилипчуком В.О. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень суду надано Договір про надання правничої допомоги від 05 грудня 2023 року, розрахунок вартості адвокатських послуг, акт виконаних робіт від 13 грудня 2023 року, квитанція на суму 10 000 гривень. Зважаючи на часткове задоволення позову, беручи до уваги категорію справи, час, витрачений адвокатом на підготовку та складання відзиву, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 2 000 гривень сплачених за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial