Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики №27/08/20-12 від 27.08.2020 з додатковою угодою №2 від 27.08.2021 у розмірі216025 (двісті шістнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 16 коп., з яких:103360,00 грн. - сума основного боргу, 568,05 грн. - інфляційні збитки, 117,65 грн. - 3% річних,\~ 111979,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики. Також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги та відшкодування сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 серпня 2020 року між [PERSON] (надалі Позивач, Позикодавець) та [PERSON] (надалі Відповідач, Позичальник) був укладений письмовий Договір позики №27/08/20-12 (далі Договір позики), предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 75154 (сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, що було еквівалентом 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,63 грн.). Відповідно до п.1 Договору позики, Позичальник зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором,має становити 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) доларів США за курсом продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу. Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 27 лютого 2021 року включно. Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою в м. Харкові. Позивач зазначає, що з моменту отримання позики і по теперішній час позичальник борг за договором не повертав та жодних дій до цього не вживав. Також позивач вказує, що відповідно до п.9 Договору позики Сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТКБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Крім того, пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми позики за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля AUDI модель А3, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2000 року випуску, тип - ЗАГАЛЬНИЙ / GENERAL ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ / CAR - GR ХЕТЧБЕК - В, колір - ЧОРНИЙ /BLACK, державний номер [NUMBER] , та належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 26.08.2020 ТСЦ 6341. Також позивач зазначив, що у зв`язку з непогашенням заборгованості за позикою, неможливістю Позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені Договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №2 від 27 серпня 2021 року до Договору позики були внесені зміни, а саме: у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 73576 (сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 00 копійок, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,05 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) доларів США.\~ Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №2, становив 27.02.2022 включно. Відповідач не дотрималася умов Договору позики та додаткової угоди №2, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжила, позику Позивачу не повернула. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості (станом на 29.08.2023), яка підлягає стягненню з відповідача, а саме: 216025 (двісті шістнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 16 коп., яка складається з: 103360,00 грн. - сума основного боргу; 568,05 грн. - інфляційні збитки за період з 28.09.2021 по 23.02.2022; 117,65 грн. - 3% річних з 28.09.2021 по 23.02.2022; 111979,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики з 28.09.2021 по 23.02.2022. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09.2023 по вказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.11.2023 по вказаній цивільній справі підготовче провадження закрите та справи призначена до судового розгляду по суті. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав заяву і просить розглядати справу в його відсутності. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, як зазначено вище, відзив на позов не подав, будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, не надав, розрахунку заборгованості за умовами договору не спростовував, свого розрахунку не надав. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 27 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики №27/08/20-12, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 75154 (сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, що було еквівалентом 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,63 грн.). Згідно п.2 Договору позики відповідач, підписавши договір, підтвердив отримання ним суми позики, що встановлена в п.1 даного договору (75154 гривні 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,63 грн.) було еквівалентом 2720 доларів США. Факт отримання позики також підтверджується додатковою угодою №2 від 27.08.2021 до договору позики та розпискою від 27.08.2021 про отримання [PERSON] грошових коштів. За змістом договору строк повернення позики був встановлений до 27 лютого 2022 року. Відповідно до абз. 2 п.12 Договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля AUDI модель А3, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2000 року випуску, тип - ЗАГАЛЬНИЙ / GENERAL ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ / CAR - GR ХЕТЧБЕК - В, колір - ЧОРНИЙ /BLACK, державний номер [NUMBER] , та належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 26.08.2020 ТСЦ 6341. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договору відповідач не виконав, борг не повернув. В разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду належним чином завірений, у порядку ст.95 ЦПК України, договір позики від 27 серпня 2022 року, додаткову угоду №2 від 27 серпня 2021 року та розписку від 27 серпня 2021 року. З точки зору закону наявність оригіналу договору, додаткової угоди та розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики. Проти змісту вказаних документів та підписання договору, додаткової угоди та написання розписки відповідач не заперечував. Відповідно до п. 13 договору повернення позики або її частини засвідчується розпискою позикодавця - позивача. Відповідач, не надавши суду відзиву на позов, приведених у позові обставин не спростував, своїх доказів не надав, належного виконання договору позики не підтвердив. З договору позики з додатковою угодою №2 вбачається, що предметом позики були грошові кошти в сумі 75154 гривні 00 копійок. При укладенні договору сторони зазначили еквівалент суми позики в доларах США в розмірі 2720,00 доларів США. Відповідно до п. 9 договору у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США, віз зазначеного курсу у п. 1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Тобто, у разі зміни курсу в порівнянні з курсом, що був зафіксований сторонами на дату укладення договору, сума позики чи її частина, яка підлягає поверненню в гривнях, коригується пропорційно такій зміні курсу на дату здійснення кожного платежу згідно цього договору. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у національній валюті України. З гідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» курс гривні до долара США станом на 29.08.2023 (дата подачі позову) становить 38,35 грн. Отже станом на дату подання позовної заяви сума основного боргу становить 103360 грн. 00 коп. (2720 доларів США*38,35 грн.). З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечував факту отримання коштів, не оспорював суму заборгованості. Отже, сума основного боргу відповідача за договором позики становить 103360 грн. 00 коп. З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині. Крім основної суми боргу позивач просить стягнути з відповідача 568,05 грн. інфляційні збитки за період з 28.09.2021 по 23.02.2022; 117,65 грн. відсотки за користування грошовими коштами за період з 28.09.2021 по 23.02.2022; 111979,46 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 28.09.2021 по 23.02.2022. Розрахунок штрафних санкцій за неповернення позики здійснювався позивачем по 23.02.2023. Пунктом 8 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснено позивачем за період з 28.09.2022 по 23.02.2022, виходячи із поточної заборгованості відповідача за певний період часу та вони становлять відповідно: 568,05 грн. та 117,65 грн. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд визнає його правильним. Отже позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення неустойки за несвоєчасне повернення позики, суд керується наступним. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума (ч. 1 ст. 551 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). У абз. 2 п. 10 договору позики сторони передбачили, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. З урахуванням вищевикладеного та приписів ст. 258 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за період з 28.09.2021 по 23.02.2022. При цьому, пеня обчислена позивачем з суми отриманої відповідачем позики та невиконаного зобов`язання (75154,00 грн.) за кожен день прострочення його виконання у вищезазначений період і становить 111979,46 грн. Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок пені, суд дійшов висновку, що його здійснено правильно. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення неустойки (пені) суд задовольняє в повному обсязі. Отже, загальна сума заборгованості за договором позики, що підлягає стягненню з відповідача становить 216025 грн. 16 коп., яка складається з:103360,00грн - сума основного боргу; 568,05 грн. - інфляційні збитки за період з 28.09.2021 по 23.02.2022; 117,65 грн. - 3% річних з 28.09.2021 по 23.02.2022; 111979,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики з 28.09.2021 по 23.02.2022. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем за звернення до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 2160,25 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №0282-2457-9193-4311 від 29.08.2023. Крім того позивачем надано документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Гупал Р.М., додаток до договору про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. від 28.08.2023, попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу, акт наданих адвокатом послуг від 29.08.2023, рахунок-фактуру №б/н від 29.08.2023 до акту наданих послуг від 29.08.2023. Згідно позовної заяви орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 20000,00 грн.; участь у судових засіданнях станових 3350,00 грн. за кожен судодень (орієнтовно 2 судових засідання 6700,00 грн.) Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених вимог (сума позовних вимог 216025,16 грн. (10% від даної суми складає 21602,52 грн.)). Згідно акту наданих послуг від 29.08.2023, станом на дату подачі позовної заяви, виконано робіт на суму 16080,00 грн. Попередня сума витрат на професійну правничу допомогу становить 44382 грн. 52 коп. (16080,00 грн. + 6700,00 грн. + 21602,52 грн.). Відповідач до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не звертався, доказів на підтвердження неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката позивачів зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, обсягом наданих ним послуг та ціною позову суду не надав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited"проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За приписами ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що інтереси [PERSON] представляє адвокат Гупал Р.М. на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022. За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з п. 4 договору про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022 гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами відповідно до Додатку до Договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. До позовної заяви долучено додаток до договору про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. від 28.08.2023, які складаються з орієнтовної вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 20000,00 грн.; участь у судових засіданнях станових 3350,00 грн. за кожен судодень. Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених вимог. При цьому, відповідно до акту наданих послуг та рахунку-фактурі №б/н від 29.08.2023, вартість послуг складає 16080,00 грн. Суд вважає обґрунтованими та доведеними витрати на: консультації клієнта з вивченням відповідних документів за позовом 2680,00 грн., юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві 4020,00 грн. та підготовка та подача позовної заяви 9380,00 грн., що в загальній сумі становлять 16080,00 грн. Крім того, підлягає стягненню гонорар адвокату у розмірі 10% від суми задоволених вимог (сума позовних вимог 216025,16 грн., 10% від даної суми складає 21602,52 грн). В той же час, згідно з матеріалами справи адвокат Гупал Р.М. не приймав участі у судових засіданнях в суді першої інстанції, а тому відсутні підстави для компенсації витрат на представництво інтересів в суді (орієнтовно) тривалістю 2 години на суму 6700,00 грн. (2 судових засідання * 3350,00 грн.). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37682,52 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2160, 25 грн. судового збору.

Outcome: partial