Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що є власником автомобіля марки «Ніссан X-Trail», р/н [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 08 вересня 2021 року о 17.15 год відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Дейво Ланос», р/н [NUMBER] , у порушення п. 14.6 ПДР України, на перехресті вулиць Ужгородська - Б.Хмельницького у місті Перечині Ужгородського району Закарпатської області при здійсненні обгону не впевнився у безпечності такого, через що зіткнувся з транспортним засобом під її керуванням, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів. Позивач вказує, що постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 304/1170/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн; постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року вказана постанова суду першої інстанції залишена у силі та відповідно набрала законної сили. Також зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК Мега-Гарант» і страховик, на виконання своїх зобов`язань, виплатив позивачу страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності у розмірі 127 400 грн. Позивач розрахувала, що величина розміру матеріального збитку становить 260 113,54 грн, в тому числі 233 484,24 грн - вартість відновлювального ремонту та 26 629,30 грн - втрата товарної вартості, а відтак у решті шкода, завдана їй з вини відповідача, внаслідок порушення ним правил дорожнього руху та не покрита страховим відшкодуванням складає 132 713,54 грн. Крім цього звертає увагу суду на те, що є фізичною особою підприємцем, здійснюючи роздрібну торгівлю у неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту та інші види торгівлі, постійно використовуючи при цьому транспортний засіб, оскільки за деякими видами товарів їздить самостійно. Через відсутність автомобіля вона була позбавлена можливості придбавати товар у необхідній кількості та відповідно реалізувати його, а відтак у неї знизилася виручка і вона втратила дохід на суму 10 000 грн. До того ж, оскільки торгові точки знаходяться у різних містах району, без автомобіля працювати виявилося неможливим, а тому їй довелося придбати інший транспортний засіб у кредит, де вона внесла перший платіж у розмірі 106 932 грн, застрахувала авто на загальну суму 41 041 грн, а також вносить періодичні платежі, які складають 45 033,46 грн; крім цього понесла витрати за зберігання автомобіля після ДТП у розмірі 4 000 грн та оцінку розміру збитків у сумі 3 000 грн. Всі вищенаведені витрати вважає збитками, яких вона зазнала через порушення відповідачем її прав. Окрім цього вказує на спричинення їй моральної шкоди, якої зазнала через дії відповідача, а саме була вимушена витрачати вільний час на усунення наслідків свого порушеного права, а відтак й працювати та проводити свій час іншим чином, ніж зазвичай, була обмежена у користуванні автомобілем, а також зазнала негативних емоційних хвилювань, які виявилися у переживаннях з приводу відсутності транспортного засобу, що у свою чергу потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу; крім цього зазнала стресу через необхідність відвідування судів, станцій технічного обслуговування авто та експертів, тому оцінює моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. За наведених обставин просить стягнути з [PERSON] на її користь 412 720 грн, з яких 132 713,54 грн майнової шкоди, 210 006,46 грн збитків та 70 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді від 03 серпня 2022 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на належні [PERSON] на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 29434395, та земельну ділянку з кадастровим номером 2124482000:05:001:0056, площею 0,2548 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Закарпатська область Тячівський район с. Грушово, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 2238426921244 у межах суми заявленого позову (412 720 грн) (Т. 1 а. с. 166-171). Восьмого серпня 2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі (Т. 1 а. с. 176-177). Ухвалою від 17 листопада 2022 року у даній цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди призначено судово-автотехнічну експертизу (Т. 1 а. с. 229-233). За клопотанням [PERSON] ухвалою від 05 жовтня 2023 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2022 року у цивільній справі № 304/1450/23 було скасовано (Т. 2 а. с. 72-75). Протягом розгляду справи позивач неодноразово змінювала обсяг позовних вимог та у кінцевому рахунку згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 24 липня 2023 року просила стягнути з відповідача на її користь суму 161 794 грн, з яких 137 794 грн майнової шкоди, 4 000 грн збитків та 20 000 грн моральної шкоди. Також просила повернути їй частину суми сплаченого при зверненні до суду судового збору, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог (Т. 2 а. с. 61-62). Крім цього під час розгляду справи позивач подавала клопотання про стягнення судових витрат, в якому просила стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн (Т. 2 а. с. 35-49). У судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, однак позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (Т. 2 а. с. 60, 82). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - №1961-IV). Згідно із статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно із статтею 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Суд встановив, що 08 вересня 2021 року о 17.15 год [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Дейво Ланос», р/н [NUMBER] , у порушення вимог п. 14.6 Правил дорожнього руху України, на перехресті вулиць Ужгородська - Б.Хмельницького у місті Перечин Закарпатської області, при виконанні обгону, не впевнився у безпечності такого, внаслідок чого зіткнувся з транспортним засобом марки «Ніссан Х-Trail», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попутно та повертав праворуч, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №205147030 від 27 липня 2021 року, який був чинним на момент ДТП. Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 304/1170/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. За наслідками апеляційного перегляду вказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення, постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року без змін (Т. 1 а. с. 7-8). Відповідно до Звіту № 001/22 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТЗ) від 06 січня 2022 року, величина розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ NISSAN X-Trail, р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , складає 260 113,54 грн (Т. 1 а. с. 9, 10, 11). З повідомлення АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» № 20-05/4 від 20 травня 2022 року видно, що згідно Страхового акту № 161/2022-ГО від 09 лютого 2022 року розмір страхової виплати складає 127 400 грн, яка розрахована шляхом вирахування із суми страхового ліміту за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 205147030 від 27 липня 2021 року у розмірі 130 000 грн суми франшизи, передбаченої вказаним полісом у розмірі 2 600 грн. Виплата страхового відшкодування за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 205147030 від 27 липня 2021 року була здійснена АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] двома платежами за платіжними дорученнями № 478 від 09 лютого 2022 року та № 911 від 20 травня 2022 року у сумах по 63 700 грн (Т. 1 а. с. 57). Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи Закарпатського НДЕКЦ МВС України від 24 лютого 2023 року № СЕ-19/107-22/11032-АВ вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ніссан X-Trail», р/н [NUMBER] , на дату дорожньо-транспортної пригоди, а саме 08 вересня 2021 року, становить 237 088,27 грн; втрата товарної вартості на вказану дату становить 28 106 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [PERSON] на дату ДТП становить 265 194 грн (Т. 2 а. с. 1, 2-19). Таким чином [PERSON] має право на стягнення з відповідача [PERSON] 137 794 грн (265 194 грн (вартість матеріального збитку) - 127 400 грн (виплачене страхове відшкодування)) у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому така вимога підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 4 000 грн, суд приймає до уваги положення ст. 22 ЦК України, якими передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як видно з Акту виконаних робіт № Fo-K-214565 від 29 грудня 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Автоцентр» надало позивачу [PERSON] послуги з дефектовки транспортного засобу марки «NISSAN X-Trail», р/н [NUMBER] , та зберігання авто, починаючи з 07 жовтня 2021 року, на загальну суму 4 400 грн (Т. 1 а. с. 40, 41). Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1888 ЦК України). Таким чином вказані витрати (збитки), які позивач [PERSON] понесла за наслідком пошкодження належного їй транспортного засобу відповідачем, також підлягають стягненню з нього у межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 4 000 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, суд констатує таке. Заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого шкода - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 вказаного Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Так, у даному випадку суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в її моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинену з вини страхувальника [PERSON] дорожньо-транспортну пригоду, має бути співмірно компенсована останнім. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, з урахуванням притягнення [PERSON] до відповідальності за шкоду, завдану ДТП (Т. 1 а. с. 7-8), суд приймає до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, що потягли за собою додаткові фінансові витрати, зокрема придбання нею іншого транспортного засобу задля можливості нормалізації її стабільної підприємницької діяльності, та у той же час невелику втрату товарної вартості автомобіля-учасника ДТП (28 106 грн) (Т. 2 а. с. 12), за рахунок чого, відновивши таку, позивач зможе реалізувати транспортний засіб за ринковими цінами, отримавши тим самим справедливу сатисфакцію, характер, тривалість і обсяг заподіяних їй моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає справедливою сумою компенсації заподіяної [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вирішуючи питання стягнення процесуальних витрат у справі, суд враховує положення статті 133 ЦПК України, за якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина восьма статті 6 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI)). При зверненні до суду з даним позовом та визначаючи ціну такого у розмірі 412 720 грн, [PERSON] сплатила 4 127,15 грн судового збору, тобто 1 % ціни позову (Т. 1 а. с. 49, 90). Крім цього позивач сплатила 496,20 грн за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджує квитанція № МР АВ221180ММІ_28028845 від 25 липня 2022 року (розмір судового у збору у редакції Закону № 3674-VI, чинній на час звернення до суду) (Т. 1 а. с. 164). Двадцять четвертого липня 2023 року [PERSON] вкотре зменшила позовні вимоги, які склали загальну суму 161 794 грн (Т. 2 а. с. 61-62). Положеннями частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» зокрема передбачено, що сплачений судовий збір повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі зменшення розміру позовних вимог. З огляду на те, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, а саме 4 127,15 грн (Т. 1 а. с. 49), на даний час, зменшивши позовні вимоги з 412 720 грн до 161 794 грн, клопоче про повернення різниці суми судового збору, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути таку різницю у розмірі 2 509,21 грн (1 % від первісної ціни позову 412 720 грн - 1 % від зміненої ціни позову 161 794 грн). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України), а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 144,14 грн (1 617,94 грн судового збору за подання позовної заяви + 496,20 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову). Крім цього, положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17, яка у порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня та 20 вересня 2022 року між адвокатом Пачутою О.М. та [PERSON]. укладено Договори про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов яких адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу з усіх питань щодо підготовки до суду позовної заяви про стягнення шкоди, у справі № 304/1450/22, яка розглядається Перечинським районним судом, а також з інших питань, а клієнт зобов`язується оплатити правову допомогу (Т. 2 а. с. 38-40, 42-44). Крім цього згідно з Додатками № 1 до вказаних Договорів від 12 червня та 20 вересня 2022 року, сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 15 000 грн (Т. 2 а. с. 41, 45). Як видно з долучених до матеріалів справи Акту виконаних робіт від 10 травня 2023 року, розрахунку вартості витрат на правничу допомогу за договорами про надання правничої (правової) допомоги та Звіту про надання такої допомоги від 10 травня 2023 року (Т. 2 а. с. 46, 47, 78), а також відповідної банківської квитанції (Т. 2 а. с. 49), позивачем [PERSON] на виконання Договорів від 12 червня та 20 вересня 2022 року на користь адвоката Пачути О.М. в якості оплати правничої допомоги сплачено 15 000 грн. Таким чином судом встановлено, що позивач отримала правничу допомогу і понесла витрати на таку в розмірі 15 000 грн. Також суд вважає за необхідне зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. В справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. З огляду на викладене, за відсутності будь яких заперечень проти таких вимог зі сторони відповідача, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн, а відтак з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі. Крім цього до судових витрат належать й витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (стаття 133 ЦПК України). Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Такого висновку щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року (справа № 712/4126/22, провадження № 14-123цс23). Отже, на підставі наведеного з відповідача [PERSON] підлягають також стягненню, понесені [PERSON] процесуальні витрати на залучення спеціаліста Шевели К.І. з приводу надання оцінки розміру матеріального збитку у сумі 3 000 грн (Т. 1 а. с. 9, 10, 11, 42), а також за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-22/11032-АВ від 24 лютого 2023 року у розмірі 1 699,05 грн (Т. 1 а. с. 236, 237-238, 239, 243, 244).

Outcome: approved