Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.12.2022 року в інтересах позивача [PERSON] до Київського районного суду м. Одеси звернулась адвокат Скорохватова Н.Є. з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу за договорами позики 2 924 800,00 грн., а також суму судового збору у розмірі 12405,00 грн. Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2022 року головуючим у справі обрано суддю Салтан Л.В. Ухвалою судді Салтан Л.В. від 27.12.2022 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.12.2022 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Ухвалою суду від 14.03.2023 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Накладено арешт на: - земельну ділянку (кадастровий номер: 5122383000:01:001:1423) площею 0,05 га, розташовану за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, с/рада Приморська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1627468851223); - оземельну ділянку (кадастровий номер: 5122383000:01:001:1421) площею 0,05 га, розташовану за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р., с/рада Приморська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1619368051223); - земельну ділянку (кадастровий номер: 5125082400:01:001:0874) площею 7.0739 га, розташовану за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р., с/рада Жовтоярська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1157408051250); - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 312672607101), зареєстроване на ім`я [PERSON] , заборонивши його перереєстрацію та відчуження на користь третіх осіб. Розпорядженням керівника апарату суду від 24.04.2023 року №150 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 року головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від\~25.04.2023\~року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.04.2023 року до суду надійшла відповідь від Управління державної реєстрації ЮД ОМР щодо витребуваних судом доказів відповідно до ухвали судді Салтан Л.В. 04.05.2023 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] та клопотання про допит свідків. 23.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. 14.06.2023 року від [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 16.06.2023 року розглянута. 14.06.2023 року до суду надійшло клопотання від позивача щодо залучення [PERSON] в якості співвідповідача, разом з клопотанням нова редакція позову до двох відповідачів. Клопотання про залучення співвідповідачем [PERSON] задоволено ухвалою суду від 20.06.2023 року. 06.07.2023 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, яка розглянута ухвалою суду від 10.07.2023 року. 14.07.2023 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про часткове скасування заходів забезпечення позову, яка була передана канцелярією суду для розгляду судді Куриленко О.М. та згідно заяви адвоката Грігорової Г.Л. від 19.07.2023 року була повернута заявнику. 24.07.2023 року від [PERSON] надійшла заява про часткове скасування заходів забезпечення позову, яка була розглянута ухвалою суду від 21.08.2023 року. 11.09.2023 року від [PERSON] надано відзив на позов з клопотанням про поновлення строку для подачі відзиву. 20.09.2023 року відповідачем [PERSON] подано письмову згоду про його допит як свідка по справі. Ухвалою суду від 09.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі не визнала, погодилась з сумою заборгованості в розмірі 9000 доларів США, просить в задоволенні іншої частини позову відмовити, а також відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно відповідача [PERSON] ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що протягом 2019-2020 років він передав відповідачу [PERSON] на його прохання у борг грошові кошти загальною сумою 80000,00 доларів США, що на момент звернення до суду складає 2924800 грн. Однак протягом тривалого часу відповідач не вживав жодної спроби, спрямованої на повернення боргу, ухиляється від повернення суми боргу, ігнорує вимоги позивача, чим порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що він у період з 2020 року по 2021 рік передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 71000,00 доларів США в якості погашення зобов`язання за договорами позики. При цьому частину з них було переведено відповідачем на банківський рахунок позивача, частину відповідач передав позивачу готівкою. Також грошові кошти в рахунок погашення [PERSON] боргу позивачу [PERSON] передавали дружина відповідача [PERSON] , працівник відповідача [PERSON] , знайомий по роботі [PERSON] , знайомий по роботі [PERSON] . У відзиві на позов відповідач [PERSON] просив позовну заяву задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики 329040,00 грн., а також пропорційний до задоволених позовних вимог розмір судових витрат. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] посилається на те, що грошові кошти, які [PERSON] частково передав [PERSON] протягом 2020-2021 років, є коштами, які він позичив ще в 2018 році. Окрім того, оскільки договори позики оформлялись у письмовій формі, підтвердженням виконання зобов`язань за цими договорами також мають бути оформлені у письмовій формі і не можуть бути підтверджені іншими доказами, в тому числі показами свідків, які є неналежними доказами. У відзиві на позовну заяву від відповідача [PERSON] адвокат Грігорова Г.Л. посилається на те, що суму грошових коштів, що становить предмет спору [PERSON] було отримано у позику без погодження з [PERSON] , адже з 2015 року відповідачі фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, мають зареєстроване місце проживання за різними адресами. Гроші, отримані [PERSON] у позику, не було використано в інтересах сім`ї, а відтак стягнення їх з [PERSON] не узгоджується з положеннями чинного законодавства. У відповідь на відзив [PERSON] адвокат Скорохватова Н.Є. посилається на те, що доводи [PERSON] спростовуються тим, що як на момент позики, так і до теперішнього часу відповідачі проживають спільно в будинку, який розташований по сусідству, вони ведуть сумісне господарство. До останнього часу позивач підтримував з відповідачами дружні стосунки, часто бували одне у одного вдома, разом святкували свята, що підтверджується фотокартками. Також у своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначив, що його дружина від його імені передавала грошові кошти [PERSON] в якості погашення суми боргу. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до розписки від 29.11.2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США до 31.12.2020 року /т.1. а.с.12/. З розписки від 15.11.2019 року вбачається, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США. Зобов`язався повернути гроші до 01.06.2020 року /т.1 а.с.13/. Згідно з розпискою від 23.12.2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США до 23.12.2019 року /т.1. а.с.14/. Відповідно до розписки від 28.02.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США з 28.02.2020 року по 28.02.2021 року. Зобов`язався повернути до 28.02.2021 року /т.1. а.с.15/. В судовому засіданні 14.12.2023 року відповідач [PERSON] , надаючи суду пояснення в якості свідка, зазначив, що взяв у позивача в борг 80000 доларів США, з яких повернув 71000 доларів США. Дружина [PERSON] не знала, що він брав в борг, він її не попереджав. З 2015 року проживають з дружиною окремо, припинили стосунки, однак це не оформляли, так як є неповнолітні діти. Відповідач [PERSON] з дружиною [PERSON] проживають в різних частинах будинку. Про повернення боргу відповідач вів записи в своєму журналі, де веде бізнес, до матеріалів справи таких доказів не надавав. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом достеменно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] тривалий час перебували в дружніх стосунках та відповідач [PERSON] періодично брав в борг у позивача [PERSON] грошові кошти, про що складав власноручно написані розписки. Суд зазначає, що на підтвердження доводів сторони відповідача [PERSON] щодо повернення більшої частини боргу суду надані докази у вигляді дублікатів чеків на підтвердження наступних грошових переказів: 24.04.2020 року на суму 13625,00 грн., 24.04.2020 року на суму 13625,00 грн., 28.04.2020 року на суму 13650,00 грн., 28.04.2020 року на суму 13650,00 грн. /т.1 а.с.94-зворот/. Щодо повернення боргу в інших частинах суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. 77, 78 ЦПК України не надано. В ході судового розгляду справи стороною відповідачів було заявлено клопотання про допит свідків, які повертали частини боргу від імені [PERSON] позивачу [PERSON] , проте в подальшому представник відповідача зазначила, що не наполягає на допиті вказаних свідків, оскільки відповідачі не можуть забезпечити їхню явку до суду. Таким чином, на теперішній час стороною відповідачів підтверджено повернення боргу відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] в розмірі 54550,00 грн. Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача [PERSON] щодо ненадання нею згоди на укладення договору позики в інтересах сім`ї, та зазначає, що згода одного з подружжя на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового і стосується цінного майна, що перебуває в їх спільній сумісній власності, зокрема, грошових коштів, сума яких не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК), має бути надана у письмовій формі. Суд також зазначає, що стороною відповідачів не спростовані в ході судового розгляду справи пояснення сторони позивача щодо дружніх стосунків між родинами та спільними святкуваннями різних свят, що підтверджені фотокартками. Однак вказані обставини не доводять факту, що договір позики [PERSON] був укладений за згодою дружини та що грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї. Суд враховує, що пояснення представника [PERSON] щодо відсутності письмової згоди дружини на укладення договору позики, що виходить за межі дрібного побутового, стороною позивача не спростовані. За таких обставин, суд вважає доведеними заперечення відповідача [PERSON] щодо позовних вимог до неї, та приходить до висновку, що зобов`язання за борговими розписками, складеними особисто відповідачем [PERSON] , є зобов`язаннями саме відповідача [PERSON] , в зв`язку з чим в частині позовних вимог про стягнення боргу з відповідача [PERSON] належить відмовити. Посилання представника відповідачів на практику Верховного Суду, викладену в постанові по справі №301/2052/18 суд відхиляє, оскільки обставини справи №30/2052/18 та даної справи не є тотожними в частині зазначення валюти зобов`язання та умов повернення позики. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі заборгованості за вирахуванням грошових сум, повернутих шляхом чотирьох грошових переказів 24.04.2020 року та 28.04.2020 року, так як частково обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial