Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою, в якій просив суд встановити факт його проживання з батьком [PERSON] , [INFO] з 1994\~року по день смерті останнього, а саме, [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але коли його батьки почали хворіти, він разом із дружиною проживав з ними за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати заявника [PERSON] , а [INFO] батько [PERSON] .\~Оскільки заявник\~з 1994\~року проживав\~з батьками,\~на день\~їх смерті\~він фактично\~прийняв спадщину. [PERSON] звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, рекомендовано вирішити дане питання у судовому порядку. Ухвалою суду від 27.11.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання, витребувано копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 21.12.2023 року витребуваної копію спадкової справи після смерті [PERSON] 21.12.2023 року на адресу суду надійшли листи щодо відсутності спадкових справ. Протокольними ухвалами суду від 21.12.2023 року та 26.12.2023 року постановлено викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні заявник вимоги даної заяви підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Додатково вказав, що навідував своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Коли його батько хворів, заявник приїздив до нього частіше. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де вказала, що не заперечує проти задоволення вимог заяви. Суд, заслухавши пояснення\~заявника та\~свідків, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, батьками заявника [PERSON] , [INFO] ,\~ є\~ [PERSON] та\~ [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На ім`я [PERSON] зареєстрований будинок за адресою: [ADDRESS] , де проживав він разом із дружиною [PERSON] . У будинку згідно даних будинкової книги по день смерті були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із довідки виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 03.11.2023 року №616, [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] з 1994 року по дань смерті останнього, 01.12.2004 року У той же час, постановою про відмовою у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Фастівської державної нотаріальної контори Київської області Ленченко Т.О. від 25.10.2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У той же час, сам заявник [PERSON] вказав, що на день смерті батька він не проживав з ним, а лише часто до цього його навідував. Проживав з батьками брат заявника, який станом на час розгляду справи помер. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона почала проживати у будинку [ADDRESS] з 2011 року. [PERSON] приїздить до будинку своїх покійних батьків. Таким чином, вказаний свідок не змогла повідомити обставин по суті справ, оскільки вона поселилась у сусідній будинок уже задовго після відкриття спадщини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що батьки заявника проживали разом із братом заявника, який станом на час розгляду справи помер. До своїх батьків заявник часто приїздив, допомагав їм, здійснив їх поховання. Станом на час виникнення спірних правовідносин (1994 рік) діяв ЦК Української РСР 1963 року. Проте, станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та розгляду справи діє ЦК України 2004 року з відповідними змінами. Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як передбачено\~п.\~4\~та п.\~5\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦПК України\~2004\~року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується\~до цивільних\~відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних\~відносин,\~які виникли\~до набрання\~чинності Цивільним\~кодексом України,\~положення цього\~Кодексу застосовуються\~до тих\~прав і\~обов`язків,\~що виникли\~або продовжують\~існувати після\~набрання ним\~чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та роз`яснень, викладених\~у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду\~України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У даний правовідносинах визначальним є факт саме постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, у судовому засіданні як з пояснень самого заявника, так і з пояснень свідків, не знайшли підтвердження обставини, що заявник з 1994 року проживав з батьками за адресою: [ADDRESS] , у тому числі станом на час смерті батька [INFO] . Та обставина, що [PERSON] періодично приїздив до батьків, допомагав їм, після їх смерті фактично вступив в управління майном, не є підставою для встановлення факту саме постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] станом на час відкриття спадщини. Отже, у даному судовому засіданні не було встановлено обставин за ч. 3 ст. 1268 ЦК України для встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшого належного оформлення спадкових прав на будинок та земельні ділянки. Таким чином, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які [PERSON] посилався у своїй заяві не знайшли підтвердження у ході розгляду справи, а тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог вказаної заяви. За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed