Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . Після її смерті без батьківського піклування залишились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 20 лютого 2009 року між його тіткою [PERSON] та відповідачем був зареєстрований шлюб. Після одруження його тітка з відповідачем мешкали в будинку разом з батьками тітки за адресою: [ADDRESS] , в якому також зареєстрований позивач та його мати. Спільне життя у цьому шлюбі складалось не найкращим чином. Постійної роботи подружжя не мало. Деякий час родина існувала за рахунок підтримки батьків тітки та його матері. Відповідач намагався займатися підприємницькою діяльністю, яка не принесла очікуваних результатів. Після народження другої дитини відповідач почав зловживати алкоголем. 05 серпня 2014 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №199/2743/14-ц шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. З того часу відповідач взагалі не спілкувався з дітьми взагалі, ніяким чином про дітей не піклувався, жодної матеріальної допомоги не здійснював, не проявляв зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавився успіхами, станом здоров`я, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливало на їх фізичний розвиток як складову виховання, створились умови, які шкодили інтересам дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішувалися його покійною тіткою самостійно, та за допомогою їх родини, без участі та підтримки з боку відповідача. Після загибелі тітки, було вжито дії щодо пошуку відповідача, в ході яких було встановлено, що він знаходиться за кордоном. 06.07.2023року позивачем було отримано наказ №11 Управління-служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради «Про тимчасове влаштування у сім`ю родичів [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , дітей які залишились без батьківського піклування». У зв`язку з викладеним позивач просив суд позбавити батьківських прав відповідача щодо його дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . А також просив суд стягнути з відповідача на користь особи - піклувальника [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, на кожну дитину з дня подачі заяви до досягнення ними повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд винести рішення в інтересах неповнолітніх дітей, а саме задовольнити позов. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьки дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2009 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданому 20 лютого 2009р. Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис від 14 березня 2023 року № 701. Батько дітей - [PERSON] , [INFO] , зі слів близьких, родичів та самих дітей з останніми не спілкується, участі у їх вихованні не бере, матеріально не забезпечує. На теперішній час [PERSON] перебуває за кордоном України. [PERSON] , [INFO] , двоюрідний брат (по лінії матері) дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виявив бажання тимчасово влаштувати дітей у свою сім`ю та проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання про позбавлення батька дітей [PERSON] батьківських прав та подальшого влаштування дітей до сімейних форм виховання: встановлення опіки. Дружина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , у письмовій заяві надала свою згоду на тимчасове влаштування дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до своєї сім`ї. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , надали письмові заяви, в яких не заперечують бути тимчасово влаштованими до сім`ї двоюрідного брата [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради був здійснений вихід на адресу проживання [PERSON] [ADDRESS] , та складений акт умов проживання від 06.07.2023 року за № 02/2104, в якому зазначено, що умови проживання задовільні. Відповідно до наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 06.07.2023 року № 11 «Про тимчасове влаштування у сім`ю родичів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дітей, які залишились без батьківського піклування» тимчасово влаштовано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , у сім`ю родичів: двоюрідного брата [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення від 06.07.2023 № 43.1/Т-8 відділення поліції № 1 Дніпровського управління поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому зазначалося, що встановлено місцезнаходження [PERSON] , [INFO] , за кордоном України, а саме Польща. Згідно до інформації, зазначеної у відповіді від 21.11.2023 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] 06.10.2022 року перетнув державний кордон в пункті пропуску Рава-Руська. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 15.12.2023 року № 4/5-705 про доцільність та відповідність інтересам дітей позбавлення батьківських прав відповідача відносно їх неповнолітніх дітей, оскільки оцінюючи докази у зазначеній справі, суд дійшов висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, він взагалі не приймає участі у вихованні доньок, її не відвідує та не спілкується з ними, ухиляється від утримання дітей. Судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дітей суд вважає, що батько дитини свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому вимогу щодо позбавлення останнього батьківських прав підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням віку та потреб неповнолітніх дітей, суд вважає за доцільне позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) або державної установи, де можуть знаходитись діти, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 13 вересня 2023 року.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн., а також судовий збір на користь позивача в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial