Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-17 00:00:00

16 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці площею 0,0944 га, кадастровий номер 5310900090:50:059:0015. Іншим співвласником 1/2 частки вказаного домоволодіння є [PERSON] . Відповідач зареєстрована та постійно проживає в будинку [ADDRESS] , але увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаним будинком несе вона, що підтверджується, зокрема, відповідними розрахунковими документами про оплату житлово - комунальних послуг. Також відповідач не приймає жодної участі в утриманні вказаного житлового будинку, в тому числі і шляхом проведення поточного ремонту, підтримання у належному технічному стані тощо. За таких обставин, вважала, що інший співвласник будинку [ADDRESS] - [PERSON] , зобов`язана відшкодувати їй частину витрат, які вона понесла на утримання спільного майна та оплату спожитих нею житлово-комунальних послуг. Всього нею сплачено за період із серпня 2020 року по серпень 2023 року 45520,60 грн. Отже, частка відповідача у солідарному зобов`язанні складає 22760,30 грн. (45520,60/2 = 22760,30 грн.) Вважає, з урахуванням сплаченої нею суми, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, становить 22760,30 грн. (витрати на оплату житлово комунальних послуг) та понесені судові витрати в розмірі 1073 грн 60 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою судді від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання. 12 грудня 2023 року відповідач подала відзив на позовну заяву та вказувала, що вона дійсно є власником частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] та визнає позов частково на суму 8430 грн, оскільки вона не проживала в будинку з 1 грудня 2019 року по 1 грудня 2021 року, так як мала конфлікт зі своєю дочкою, позивачкою по справі. У вказаний період вона проживала в квартирі [ADDRESS] , що належить її синові [PERSON] . Крім того, в будинку проживає співмешканець дочки, який також є споживачем комунальних послуг, що впливає на розмір витрат на утримання майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник , адвокат Жага Е. Г., позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до платіжних квитанцій позивачем протягом серпня 2020 року - серпень 2023 року було сплачено 45520,60 грн. за житлово-комунальні послуги. Інший співвласник, відповідач по праві, відповідно до своєї 1/2 частки у праві спільної часткової власності на будинок зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, однак цього не робить. Просили стягнути з відповідача 1/2 частини сплачених позивачем житлово-комунальних послуг, що становить 22760 грн 30 коп. та понесені судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. [PERSON] вказувала, що дійсно її мати, відповідач по справі, деякий час проживала в іншому помешканні, та погодилася, що більше використовує комунальні послуги, оскільки з нею проживає співмешканець. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що вона є власником частини будинку по [ADDRESS] , який збудувала разом з чоловіком. Її дочка постійно з будинку виганяє. Вона проживає в літній кухні. В період з 1 грудня 2019 року по 1 грудня 2021 року вона не проживала в даному будинку, так як мала конфлікт зі своєю дочкою. Крім того, в будинку проживає співмешканець дочки, який також є споживачем комунальних послуг. Вважала, що вона менше споживає комунальних послуг чим позивач, тому позов підлягає частковому задоволенню. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 5/8 частин будинку, встановлено, що новий будинок побудований під час перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON] , за кошти подружжя в інтересах сім`ї, право власності на яке було зареєстроване за [PERSON] належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Відтак, позивачу належить 1/2 частка вищевказаного житлового будинку, однак її право власності не визнається відповідачкою. Зазначеним рішенням визнано право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-20). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 березня 2019 року та рішення Миргородського міськрайонного суду від 14 грудня 2021 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-20). Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання особи, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до наданих відповідачем актів підтвердження фактичного місця проживання особи. за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] та чоловік [PERSON] з червня 2017 року по даний час та [PERSON] зареєстрована, але не проживала за адресою: [ADDRESS] , з грудня 2019 року по грудень 2021 року (а.с.117-118). Відповідно до наданих позивачем виписок за житлово-комунальні послуги, квитанцій та розрахунку загальної вартості комунальних послуг за період з 01.08.2020 по 01.08.2023 вартість послуг становить 44320,60 грн та вартість придбання контейнера для сміття 1200,00 грн. Всього 45520,60 грн (а.с.22-106). Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов 'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох, чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18), Як встановлено судом, [PERSON] сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками та виписками (а.с. 22-106). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Оскільки співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] є сторони по справі, суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення із [PERSON] витрат на утримання нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 15173 грн 53 коп., оскільки позивач не заперечувала, що вона споживає більшу кількість житлово комунальних послуг та визнала, що з нею проживає співмешканець, який теж є користувачем житлово комунальних послуг, відповідач проживає в літній кухні та деякий період не проживала в житловому будинку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2, ч..5, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Як встановлено судом, відповідачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату вартості правової допомоги (а.с.107). Відповідач не заявив про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому в зв`язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] 3334 гривень 00 копійок судових витрат понесених позивачем при звернені до суду (професійна правнича допомога). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 716,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial