Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 7000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня поданої заяви до суду. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона є пенсіонеркою за віком, на день подання позову її вік складає 76 років, та особою з встановленою другою групою інвалідності. Єдиним джерелом доходу позивачки [PERSON] є пенсія по інвалідності. Отримувана пенсія у розмірі 3741,81 гривень не може у повній мірі забезпечити її мінімальні потреби, а тому вона знаходиться у складному матеріальному становищі. Інших джерел доходів не має та інших видів допомоги не отримує. Крім того, позивачка страждає на ряд хронічних захворювань та потребує коштів на ліки, а також не в змозі пройти нагальні та життєво необхідні курси лікування. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від доньки ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, вимушена звернутись з цією позовною заявою до своєї доньки [PERSON] , яка працює та отримує значні доходи від торгівлі, веде фермерське господарство, отримує також кошти за здачу в оренду квартири та вважає, що [PERSON] має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Крім того, [PERSON] заволоділа належним позивачу спадковим майном, у зв`язку з чим ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області були внесені відомості до ЄРДР за №12023221140000399. Своїми діями відповідачка позбавила її можливості отримувати додатковий дохід. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 червня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 19.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , поданий у строк визначений ухвалою суду від 28.06.2023 року. У відзиві на позов відповідач просила позовні вимоги залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, що обставини, які зазначені у позові не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. На сьогоднішній момент відповідач [PERSON] є непрацездатною особою (пенсіонер), що підтверджується копією пенсійного посвідчення, та особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії. Отримувана пенсія по інвалідності відповідача менше ніж розмір пенсії отримуваної позивачем. Наведені в позовної заяві твердження позивача про те, що відповідач працює та отримує значні доходи від торгівлі, веде фермерське господарство, отримує кошти за здачу в оренду квартири, не відповідають дійсності. Крім того, у позивачки окрім доньки, було ще два сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] мешкає разом з позивачем та є працездатною особою. Другий син- [PERSON] загинув [INFO] , мав значні статки (два автомобілі, рахунки в банках). Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивач [PERSON] . Остання звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа та позивач після оформлення спадщини отримує суттєвий дохід, що спростовує її твердження про необхідність отримання аліментів з відповідача. Щодо твердження позивача про наявність кримінального провадження відносно [PERSON] , яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12023221140000399 від 13.04.2023 за заявою [PERSON] за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України зазначила, що у наданому позивачем витягу з ЄРДР відсутні будь які особи, яким було б повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, що спростовує доводи позивача. 31 липня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач посилалась на те, що відповідно до законодавства повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. Також зазначила, що посилання відповідача на те, що позивач отримує більшу за розміром пенсію та є спадкоємцем майна померлого сина, тобто має суттєвий дохід є голослівним, оскільки спадщина складається виключно з торговельного павільйону та одержаної на час смерті сина виручки і яке незаконно було привласнено відповідачем. Тобто дохід від спадкового майна після смерті померлого сина [PERSON] отримала та продовжує отримувати саме відповідач. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про перехід по розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року клопотання відповідача [PERSON] про перехід по розгляду справи за правилами загального позовного провадження, задоволено. Здійснено перехід по розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області інформацію про доходи позивача та відповідача, витребувано з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію щодо отримання спадщини після смерті сина позивача- [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася., надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та її представник - адвокат Іщенко Ю.В. у судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без участі сторони відповідача та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Крім того, просив долучити до матеріалів цивільної справи рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2023 року та копію постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2023 року. Судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідача -адвоката Іщенко Ю.В. про долучення до матеріалів справи вищезазначених документів. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до ч.1 ст.203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як роз`яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження будь-яких обставин, які свідчать про необхідність дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Відповідно до ст.46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією по інвалідності, державною допомогою, тощо. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ч.3 ст.12, 1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2023 (а.с. 13). Судом встановлено, що відповідно до копії довідки про доходи №7546105197456515, виданої пенсіонеру [PERSON] , в тому що вона перебуває на обліку в Київському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком щомісячно у розмірі 3741,81 гривень. З січня по червень 2023 року [PERSON] всього отримала доходу у розмірі 21422,24 гривень (а.с. 14). Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Отже, суд погоджується із тим, що позивач [PERSON] у правовому розумінні є непрацездатною особою в силу свого віку, отримує пенсію за віком, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1996 року №966-ХІV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст.4 вказаного Закону). Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2023 року встановлено в розмірі 2093,00 гривень. Отже сума нарахованої позивачці пенсії відповідає сумі прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік». Позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування. Посилання позивачки на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. Крім того, відповідно до витребуваної судом з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори спадкової справи №29/2023, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , було встановлено, що позивачка [PERSON] отримала у спадщину наступне майно: -Вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк»: -[NUMBER] - 1 718 423, 89 гривень; -[NUMBER] - 4 000, 00 гривень; -[NUMBER]- 1 462, 23 гривень. -Вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»: -[NUMBER] - 41 402, 49 гривень. - частки квартири [ADDRESS] . -Житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в місті Люботин, Харківського району, Харківської області, вулиця Партизанська. -Автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TRANSPORTER, ПАСАЖИРСЬКИЙ -В, рік випуску 2001, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ВРЕР №3 ГУМВСУ ХАРКІВ 11.06.2023 року, згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого тим же ВРЕР, тоді ж. -Автомобіль марки та моделі NISSAN LEAF загальний легковий, рік випуску 2015, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 6350, 17.01.2020 (дата першої реєстрації 23.01.2019), згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого тим же ТСЦ, тоді ж. Отримання позивачкою [PERSON] майна у спадщину від померлого її сина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05.09.2023 року за №2-256, копією свідоцтва про право на спадщину від 05.09.2023 року за №2-260, копією свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2023 року за №2-340, копією свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2023 року за №2-342, копією свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2023 року за №2-344, копією свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2023 року за №2-346. Отримання позивачем [PERSON] майна у спадщину від померлого її сина спростовує вимоги позивача викладені у позовній заяві, а саме потреби в матеріальній допомозі, що є необхідною умовою для виникнення обов`язку відповідача [PERSON] утримувати позивача [PERSON] . Також судом встановлено, що донька [PERSON] - [PERSON] є особою з встановленою ІІІ групою інвалідності. Згідно копії довідки про доходи №3815808175711859, виданої пенсіонеру [PERSON] в тому, що вона перебуває на обліку в Київському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності щомісячно у розмірі 2760 гривень. З січня по червень 2023 року [PERSON] всього отримала доходу у розмірі 16040 гривень, що є значне меншим доходом від доходу, отриманого за той же період позивачем [PERSON] . Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, задоволено. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 2500.00грн. щомісячно. Згідно копії постанови слідчого СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Купрікова О.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221140000399 від 13.04.2023 закрито у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] та [PERSON] ознак складу кримінальних правопорушень. За таких обставин, аналізуючи досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано суду належних та достовірних доказів, в розумінні ЦПК України, на підтвердження того, що розмір її щомісячних витрат перевищує розмір отримуваних нею доходів та що вона потребує додаткових коштів на своє утримання з боку відповідача. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання її матері не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, що свідчить про недоведеність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі до суду позову про стягнення аліментів звільнено від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, суд, відповідно до положень ст.141ЦПК України, вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed