Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, пізніше надав заяву про зміну предмету позову та просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на гараж № [NUMBER] із самочинною добудовою (коморою) площею 8 кв.м., загальною площею 24,1 кв. метра, що знаходиться в [ADDRESS] . У позові посилається на те, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 30 червня 2004 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф., [PERSON] купив у [PERSON] гараж [ADDRESS] на земельній ділянці присадибного фонду Карлівської міської ради загальною площею 19 кв. м. 26 липня 2004 р. було прийнято рішення про реєстрацію права власності вказаного гаража за [PERSON] , про що свідчить витяг з реєстрації права власності на нерухоме майно. В подальшому позивачем було замовлено та виготовлено ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» технічний паспорт на вказаний гараж за № [NUMBER] по [ADDRESS] . Відповідно до рішення 11 позачергової сесії сьомого скликання Карлівської міської ради від 13 вересня 2016 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для посвідчення права власності для будівництва індивідуального гаража площею 0,0036 га, кадастровий номер 5321610100:50:004:0251 на території Карлівської міської ради Карлівського району ( нині Полтавського району) Полтавської області в [ADDRESS] (гараж № [NUMBER] ). Цим же рішенням позивачу передано у власність вказану земельну ділянку та дозволено оформлення на неї права власності. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2016 [PERSON] , являється власником зазначеної земельної ділянки. У кінці 2016 позивачем було самочинно зроблено реконструкцію приміщення гаража, шляхом самочинної прибудови до гаража розміром 8 м-2 (комори) на земельні ділянці, переданій [PERSON] , у власність площею 0,0036 га, кадастровий номер 5321610100:50:004:0251 на території Карлівської міської ради Карлівського району ( нині Полтавського району) Полтавської області в [ADDRESS] , де розташований гараж (№ [NUMBER] ). Позивач звертався до відділу містобудування Карлівської РДА про введення в експлуатацію гаража в [ADDRESS] (гараж № [NUMBER] ). Однак заява не була задоволена і було надано відповідь за підписом начальника відділу ДАБК від 11.01.2017 р., вих. № 3 де зазначалось, що позивачу відмовлено у введенні в експлуатацію вказаного гаража. Було рекомендовано звернутись до суду для визнання за мною права власності на гараж. У судове засідання позивач не з`явився. Від нього мається заява, у якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов, справу просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача до суду не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без участі уповноваженого представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 30 червня 2004 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф., [PERSON] купив у [PERSON] гараж [ADDRESS] на земельній ділянці присадибного фонду Карлівської міської ради загальною площею 19 кв. м. (а.с.6). 26 липня 2004 було прийнято рішення про реєстрацію права власності вказаного гаража за [PERSON] , про що свідчить витяг з реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с.7). В подальшому позивачем було замовлено та виготовлено ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» технічний паспорт на вказаний гараж за № [NUMBER] по [ADDRESS] (а.с.15-17). Відповідно до рішення 11 позачергової сесії сьомого скликання Карлівської міської ради від 13 вересня 2016 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для посвідчення права власності для будівництва індивідуального гаража площею 0,0036 га, кадастровий номер 5321610100:50:004:0251 на території Карлівської міської ради Карлівського району ( нині Полтавського району) Полтавської області в [ADDRESS] (гараж № [NUMBER] ). Цим же рішенням позивачу передано у власність вказану земельну ділянку та дозволено оформлення на неї права власності (а.с.14). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2016 [PERSON] , являється власником зазначеної земельної ділянки (а.с.10-11). У кінці 2016 позивачем було самочинно зроблено реконструкцію приміщення гаража, шляхом самочинної прибудови до гаража розміром 8 м-2 (комори) на земельні ділянці, переданій [PERSON] , у власність площею 0,0036 га, кадастровий номер 5321610100:50:004:0251 на території Карлівської міської ради Карлівського району ( нині Полтавського району) Полтавської області в [ADDRESS] , де розташований гараж (№ [NUMBER] ). У технічному паспорті на гараж боксового типу № [NUMBER] в [ADDRESS] , станом на 09.10.2023 мається примітка про те, що на прибудову літ.Б1: комора №2, площею 8.0 кв.м до літ. «Б», не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с.55-58). Позивач звертався до відділу містобудування Карлівської РДА про введення в експлуатацію гаража в [ADDRESS] (гараж № [NUMBER] ). Однак заява не була задоволена і було надано відповідь від 11.01.2017 (а.с.8). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво прибудови до гаражу, цільове призначення якої: для будівництва індивідуальних гаражів, а також являється власникомгаража № [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS] площею 19 кв. м., суд вважає доцільним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на гараж № [NUMBER] із самочинною прибудовою (коморою №2) літ.Б1 площею 8.0 м. кв., загальною площею 24,1 кв. метра, що знаходиться в [ADDRESS] .

Outcome: approved