Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що він з 15 вересня 2020 року по 15 лютого 2023 року працював в ДП «Завод 410 ЦА». 13 лютого 2023 відповідно до наказу № 122/о від 13 лютого 2023 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не здійснив з ним повний розрахунок по заробітній платі. З довідки ДП «Завод 410 ЦА» № 23 від 10 лютого 2023 року вбачається, що заробітна плата [PERSON] за період з травня 2022 року по січень 2023 року з урахуванням утримань становить 181890 гривень 66 копійок. Крім того, відповідно до довідки ДП «Завод 410 ЦА» за лютий 2023 року йому нараховано заробітну плату з урахуванням утримань у розмірі 45868 гривень 64 копійки. Таким чином, ДП «Завод 410 ЦА» за період з травня 2022 року по 15 лютого 2023 року нараховано заробітну плату з урахуванням утримань у розмірі 227759 гривень 30 копійок, яка не була йому виплачена. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 227759 гривень 30 копійок. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 22 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 11 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 11 липня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП «Завод 410 ЦА» № 303/о від 14 вересня 2020 року позивача було прийнято на посаду менеджера з постачання до відділу комплектації Управління матеріально-технічного забезпечення. 29 квітня 2021 року наказом ДП «Завод 410 ЦА» [PERSON] було переведено на посаду начальника відділу комплектації Управління закупівель. 13 лютого 2023 року відповідно до наказу № 122/о від 13 лютого 2023 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У матеріалах справи міститься довідка про доходи ДП «Завод 410 ЦА» від 10 лютого 2023 року, з якої вбачається, що заробітна плата [PERSON] за період з травня 2022 року по січень 2023 року з урахуванням утримань становить 181890 гривень 66 копійок. Позивач зазначає, що відповідно до довідки ДП «Завод 410 ЦА» за лютий 2023 року йому нараховано заробітну плату з урахуванням утримань у розмірі 45868 гривень 64 копійки. Разом з тим, зазначена довідка позивачем суду не надана. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 11 липня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. 17 серпня 2023 року представник відповідача направив до суду відповідь, з якої вбачається, що на ДП «Завод 410 ЦА» проводиться державний фінансовий аудит фінансово-господарської діяльності Державною аудиторською службою України за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2022 року. відповідно до складеного акту перевірки по закінченню буде складено вимогу щодо усунення недоліків (здійснення перерахунку) по заборгованості із заробітної плати. Таким чином, остаточну суму заборгованості по заробітній платі перед позивачем відповідач зможе визначити після відповідного висновку аудиту. Станом на 27 грудня 2023 року витребувана довідка про нараховану заробітну плату позивачу відповідачем суду не надана. Стороною відповідача довідка про доходи від 10 лютого 2023 року, що міститься у матеріалах справи, не спростована. З позову вбачається, що [PERSON] відповідачем нарахована заробітна плата не виплачена. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 181890 гривень 66 копійок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з травня 2022 року по січень 2023 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1818 гривень 91 копійка судового збору.

Outcome: partial