Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що у сторін є спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . З 2017 року відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дочки, постійно погрожуючи позивачці та застосовуючи фізичну силу. Рішенням суду від 15.08.2022 з відповідача на користь позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 200 грн щомісячно, а також стягнено додаткові витрати у розмірі 1755 грн. на лікування. Станом на 20.12.2022 заборгованість [PERSON] по аліментах становить 23 206,50 грн та додаткових витратах - 1755 грн. Рішенням суду від 15.08.2022 винесено попередження [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки [PERSON] . Відповідач не надає будь-яку допомогу на утримання дитини, не займається її вихованням. Донька не пам`ятає постать батька [PERSON] , оскільки у віці 1 р. 8 міс. стосунки сім`ї перестали існувати, після розірвання шлюбу дочка перестала його цікавити, а згодом - заперечував наявність у нього дочки та своє батьківство відносно неї аж до подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав. З цих підстав просить позов задовольнити. 14.07.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, згідно якого проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що позивачка [PERSON] чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з донькою, що унеможливлює його особисте спілкування з дитиною, а тому не може йти мова про самоусунення відповідача від виховання дитини. Звертає увагу на те, що питання позбавлення батьківських прав розглядалося судом та позивачці було відмовлено у позбавленні його батьківських прав. Рішенням суду було встановлено, що позивачкою не доведено систематичного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, а також судом не прийнято до уваги доводи [PERSON] про те, що відповідач негативно впливає на психологічний стан та розвиток дитини. Вказує, що він неодноразово намагався встановити зв`язок та особисте спілкування з дочкою, зокрема у 2022 році та у 2023 році він звертався до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з встановленням графіку побачень з донькою. Проте, позивачка, скаржучись на невиконання відповідачем батьківських обов`язків, заперечує проти будь-яких побачень дитини з батьком. Так, через заперечення [PERSON] відповідачу відмовлено у встаноленні графіку побачень з дитиною до нормалізації її психологічного стану та рекомендовано йому проконсультуватись із психологом щодо питань спілкування з донькою. З таким рішення відповідач не погоджується, однак проходить курс сеансів у психолога з питань встановлення зв`язку з донькою. Позивачка [PERSON] не дозволяє [PERSON] бачитись із донькою, не дозволяє їм будь-якого спілкування по телефону, не повідомляла у якому навчальному закладі навчається донька. Тому відповідач не може виконувати свої батьківські обов`язки в належному порядку через перешкоди зі сторони позивачки та її чоловіка [PERSON] . Доказом того, що позивачка та її чоловік максимально віддаляють дитину від батька є те, що дитину у школі кличуть не під справжнім прізвищем, а під прізвищем « [PERSON] ». [PERSON] бажає брати участь у вихованні та утриманні дитини, а позбавлення батьківських прав у цій справі не є необхідним для задоволення якнайкращих інтересів дитини. Твердження позивачки про погрози, застосування фізичної сили зі сторони відповідача не підтверджені жодними доказами. Окрім того, вказує, що він сплачує аліменти на утримання дочки і не притягався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за несплату аліментів. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити. 14.07.2023 [PERSON] також подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , у якій просить зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] та визначити для нього наступний спосіб участі у спілкуванні з дитиною [PERSON] : кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год - в місцях розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей або за місцем проживання [PERSON] ; допустити можливість батька брати участь у навчальних, виховних заходах дитини, з дотриманням розпорядку навчального закладу; вищевказані побачення батька з донькою проводити у присутності матері дитини [PERSON] у перших шість місяців з моменту набрання рішенням законної сили, в подальшому - самостійно, без присутності матері дитини [PERSON] ; допустити можливість щоденного спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що станом на даний час між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, через які у нього виникають труднощі із участю у вихованні своєї доньки. Так, висновком Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету ТМР за заявою [PERSON] йому було встановлено спосіб участі у вихованні дочки. Однак, за заявою [PERSON] дія рішення була призупинена, оскільки на той час у суді слухалася справа про позбавлення батьківських прав. Рішенням суду від 15.08.2022 та постановою апеляційного суду від 28.10.2022 [PERSON] було відмовлено у позові про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . У 2023 році він повторно звертався до органу опіки та піклування про встановлення способу своєї участі у вихованні дочки. Проте через заперечення [PERSON] йому було відмовлено у встановленні графіку побачень з дитиною до нормалізації її психологічного стану та рекомендовано відповідачу проконсультуватись із психологом щодо питань спілкування з донькою. До психолога рекомендовано також звернутися і [PERSON] , а також не уникати контакту з батьком дитини [PERSON] . [PERSON] і надалі продовжує чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою: вона не виходить з ним на зв`язок щодо узгодження побачень із донькою, своєю бездіяльністю всіляко перешкоджає йому встановити контакт з донькою, у зв`язку з чим між [PERSON] і дитиною можуть бути назавжди втрачені безпосередні емоційні контакти. Вказує, що він не становить жодної небезпеки для дитини, не чинить на неї негативний вплив, а тому немає жодних підстав для обмеження його права у спілкуванні з донькою. Враховуючи наведене, просить зустрічний позов задовольнити. 15.08.2023 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Вказує, що за період погодження графіку спілкування з дочкою [PERSON] , батьком було здійснено лише одне відвідування дитини, при якому [PERSON] викликав поліцейських через перешкоджання йому у спілкуванні з дочкою, однак його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб). 13.02.2023 нею подано в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей ТМР заяву про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо дочки. [PERSON] фактично переклав на неї свій обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати [PERSON] . Винятково на [PERSON] , що є порушенням норм закону. Зазначає, що вона не чинила перешкод [PERSON] одноосібно піклуватися про дочку, а органом опіки та піклування відмовлено у встановленні повторного графіку спілкування для збереження психоемоційного стану дитини, яка від народження не знає батька [PERSON] 04.09.2023 від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Дячук С.І. надійшла відповідь на відзив, у якій наголошує на тому, що твердження [PERSON] про те, що [PERSON] умисно не виконує своїх батьківських обов`язків не відповідають дійсності, оскільки він систематично сплачує аліменти на утримання дочки, а бачитися з донькою він не може з причин перешкод, які створюються [PERSON] та її теперішнім чоловіком. Вказує, що на виконання рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.04.2023 [PERSON] пройшов курс консльтацій у психолога з питань відновлення та налагодження зв`язку з донькою [PERSON] . Натомість [PERSON] не дотрималась рекомендацій звернутися до психолога і надалі продовжує чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2023 прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, разом із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Протокольною ухвалою суду від 23.11.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 14.12.2024. Представник позивача-відповідача - адвокат Бай М.В. у судовому засіданні первісний позов підтримала з підстав зазначених у ньому, просила його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дячук С.І. в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні, підтримали зустрічний позов з викладених у ньому підстав, та просили його задовольнити. Представник третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківськи прав [PERSON] та встановлення участі у вихованні дитини, та просили розглядати справу без присутності органу опіки та піклування за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 28 лютого 2015 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2017 у справі №607/3123/17 (а.с. 7). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №2234 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 29.09.2015 видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 55). 21.05.2021 позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 травня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суд Тернопільської області від 15.08.2022, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.10.2022, тому в силу вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно довідки № 112, виданої 17.05.2023 Дочірнім підприємством «Дружба сервіс-житло 2» Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою проживає без реєстрації її дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 333342770 від 24.05.2023, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2022 у справі № 607/4080/21, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.10.2022 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] - відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , поклавши на Службу у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] (а.с. 46-48). Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що Позивачкою не доведено та не надано суду доказів на підтвердження того, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дочки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Як з`ясовано судом, неактивна участь батька у житті дочки частково зумовлена неприязними стосунками між сторонами, проживанням відповідача окремо від дочки та неналежним усвідомленням як позивачкою так само й відповідачем необхідності участі батька у вихованні малолітньої [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що участь батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] не є достатньою, тому вважав за необхідне попередити відповідача, про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої дочки [PERSON] . Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2022 у справі № 607/17861/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на малолітню дитину - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15.10.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 1755 (одну тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень додаткових витрат на малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 41-45). Постановами головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Абрам В.І. від 19.10.2022 відкрито виконавчі провадження ВП № [NUMBER] та № [NUMBER] з виконання виконавчих листів № 607/17861/21 від 21.09.2022, виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15.10.2021 та до досягнення дитиною повноліття; про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 1755 грн додаткових витрат на малолітню дочку - [PERSON] (а.с. 26-27, 29-30) Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 16.02.2023 № 13800 головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Абрам В.І. станом на 15.02.2023 за [PERSON] числиться заборгованість в розмірі 25 264,51 грн. (а.с. 31-34). 13.02.2023 [PERSON] звернулася в поліцію з заявою про вчинення [PERSON] злочину щодо ухилення від сплати аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , та 03.03.2023 відомості за вказаною заявою було внесено до ЄРДР (а.с. 24, 37-38). Окрім того, 13.02.2023 [PERSON] звернулася з заявою до органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо ухилення та невиконання [PERSON] батьківських обов`язків терміном більше одного року (а.с. 39-40). Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2023 у справі № 607/3739/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 183-1 КупАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 82-84). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.04.2023 № 116 вирішено вважати недоцільним встановлення участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною [PERSON] батька [PERSON] , до стабілізації стану дитини, терміном до пів року. Рекомендовано батькові [PERSON] та матері [PERSON] звернутися до психолога. Матері [PERSON] не уникати контакту з батьком дитини [PERSON] (а.с. 80-81). Згідно довідки (висновку) практичного психолога [PERSON] від 14.07.2023, [PERSON] пройшов курс консультацій/сеансів (5) у практичного психолога з питань відновлення та налагодження зв`язку з донькою [PERSON] , психолог вважає, що [PERSON] є безпечним для участі в житті своєї доньки [PERSON] в реалізації свого законного права батьківської опіки; встановлення в законному порядку способу та порядку участі у житті, вихованні, забезпеченні та розвитку доньки [PERSON] - є доцільним і навіть необхідним рішенням в інтересах усіх сторін (а.с. 132-133). Як вбачається з характеристик № 02-12/16 від 03.05.2023 та № 02-12/45 від 15.09.2023, виданих Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов на [PERSON] , батьки [PERSON] та [PERSON] приймають активну участь у навчально-виховному процесі. Дитина має хороший фізичний і розумовий розвиток, завжди підготовлена до уроків, доглянута, акуратна, стильно одягнена. Діти знають у колективі її як [PERSON] . Дівчинка називає [PERSON] (вітчима) - тато. Він кожен день приводить її до школи, цікавиться успіхами та досягненнями дитини. Єва завжди приходить з дому з позитивним настроєм (а.с. 22, 139). Згідно довідок, виданих практичним психологом вищої категорії [PERSON] на запит [PERSON] щодо психоемоційного стану її доньки [PERSON] , рекомендується: з метою збереження психічного здоров`я [PERSON] , а також запобіганню виникненню в неї хронічної ретравматизації, невротичних розладів, деформацій особистості, яка перебуває на стадії формування, продовжувати уникати спілкування з [PERSON] (довідки № 27 від 20.02.2023 та № 40 від 28.08.2023) (а.с. 20-21, 136-138). Як вбачається з відповіді ГУНП в Тернопільській області № 301/05/1-2023 від 08.09.2023, відповідно до даних ІКС ІПНП від громадянина [PERSON] надійшло два звернення про те, що його колишня дружина перешкоджає бачитись із його донькою. Вказані звернення зареєстровані в журналі Єдиного обліку ІКС ІПНП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 36178 від 29.08.2021 та № 37854 від 12.09.2021 (а.с. 166). Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1331 від 01.11.2023, орган опіки та піклування вважає недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно малолтньої дитини [PERSON] , [INFO] ; рекомендує [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківськизх обов`язків щодо виховання доньки та здійснювати свою участь у вихованні дитини відповідно до графіку спілкування: кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год - в місцях культурно-розважального характеру. Побачення повинні відбуватися в присутності матері за бажанням дитини (а.с. 154-156). У висновку зазначено, що мати дитини, [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько не бере участі у житті дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком, щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини заперечує. Батько дитини, [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що бажає спілкуватися із донькою, брати участь у її вихованні та має намір і надалі сплачувати аліменти на утримання доньки, однак мати дитини чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Відділом ДВС у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.07.2023 становить 2396,51 грн. Вирішуючи первісний позов про позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Так, за результатами дослідження обставин справи, орган опіки і піклування надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав. Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до дочки, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] по відношенню до [PERSON] батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дочки. Як з`ясовано судом, неактивна участь батька в житті дочки спричинена конфліктом між сторонами, проживанням батька дитини окремо від дочки з 2017 року та неналежним усвідомленням сторонами необхідності участі батька у вихованні малолітньої дочки [PERSON] . На думку суду, саме налагодження стосунків між батьком та дочкою буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON] , а [PERSON] проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дочкою. При цьому, відповідач заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав, та у свою чергу пред`явив зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а до пред`явлення вказаного позову, звертався до органу опіки та піклування щодо встановлення порядку його участі у вихованні дочки. Суд враховує, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). При цьому, суд також зважає на ту обставину, що питання позбавлення [PERSON] батьківських прав вже було предметом судового розгляду за позовом [PERSON] , та рішенням суду від 15.08.2022 у задоволенні позову відмовлено. При цьому судом було встановлено, що позивачкою не надано доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Після ухвалення вказаного рішення [PERSON] намагався встановити зв`язок та особисте спілкування з дочкою, про що свідчить його звернення до органу опіки та піклування Тернопільської міської ради із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з встановленням графіку побачень з донькою. Про бажання батька [PERSON] брати участь у вихованні дочки [PERSON] свідчить також і той факт, що на виконання рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.04.2023 № 116, яким [PERSON] відмовлено у встановленні участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною [PERSON] та рекомендовано звернутися до психолога, останній пройшов курс консультацій у практичного психолога з питань відновлення та налагодження зв`язку з донькою. Суд вважає необґрунтованими посилання позивачки за первісним позовом, як на підставу для позбавлення [PERSON] батьківських прав, на довідку практичного психолога [PERSON] № 27 від 20.02.2023, оскільки вона не є належним та допустимим доказом, що безпосередньо та ствердно свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, а носить консультативний характер та зводиться до припущень практичного психолога на основі спостережень за дитиною. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у первісному позові відмовити повністю. Вирішуючи зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між дитиною та батьком. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у статті 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (стаття 114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до частин другої та третьої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається із частини першої статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до частини другої статті 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно вимог частини першої статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як видно із доводів позовної заяви, показань сторін, досліджених судом скарг позивачів в поліцію та орган опіки та піклування, між сторонами існує спір щодо спілкування батька із дочкою. Суд відхиляє доводи відповідачки за зустрічним позовом та її представника про те, що відповідачка не чинить перешкоди в спілкуванні з дочкою, у зв`язку із чим, в задоволенні позову слід відмовити. На думку суду, це порушить принци правової визначеності, так як сторонами не погоджено способи участі [PERSON] у вихованні дочки (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому наявний спір про право, який підлягає вирішенню судом. (подібна правова позиція висловлена постановах ВС від 22 липня 2020 року у справі №295/13297/18 та 12 лютого 2020 року у справі № 638/19703/17). Про наявність невирішеного спору між сторонами щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини свідчать також неодноразові звернення [PERSON] в органи поліції щодо перешкоджання колишньої дружини бачитись із його донькою. Про створення певних перешкод у спілкуванні [PERSON] з дочкою Євою та уникнення контакту з останнім свідчить також рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.04.2023 № 116, яким [PERSON] відмовлено у встановленні участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною [PERSON], однак рекомендовано також і матері [PERSON] звернутися до психолога та не уникати контакту з батьком дитини [PERSON] . Доказів виконання вказаних рекомендацій суду надано не було. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з батьком. Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні дочки може позбавити дитину [PERSON] родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Тому, суд вважає, що відповідачку за зустрічним позовом слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні з дочкою та визначити спосіб спілкування позивача-відповідача та його участі у вихованні дочки. Суду надано висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, згідно якого [PERSON] рекомендовано здійснювати свою участь у вихованні дитини відповідно до графіку спілкування: кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год - в місцях культурно-розважального характеру. Побачення повинні відбуватися в присутності матері за бажанням дитини. Відповідно до частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо). Як вбачається з положень частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини. Таким чином, суд вважає за можливе, з урахуванням віку дитини, встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON] , шляхом систематичних зустрічей: кожної І та ІІІ суботи місяця з 15:00 до 18:00 год. та кожної ІІ та ІV неділі місяця з 15:00 до 18:00 год - в місцях розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07.06.2023 у справі № 607/2272/22 про те, що присутність відповідача під час спілкування позивача з дитиною не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між сторонами. Враховуючи те, що на підставі досліджених доказів встановлено наявність неприязних відносин між [PERSON] та [PERSON] , суд доходить до висновку, що проведення зустрічей батька із дочкою виключно у присутності матері протягом шести місяців є недоцільним, оскільки це обмежить права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. Разом з тим, враховуючи вік дитини, постійне перебування дитини із матір`ю, їх прив`язаність одне до одного, найвищі інтереси дитини, суд дійшов висновку, що такі побачення батька з донькою слід проводити у присутності матері дитини [PERSON] у перший місяць з моменту набрання рішенням законної сили, в подальшому - самостійно, без присутності матері дитини [PERSON] . Окрім того, з врахуванням обставин справи, суд доходить висновку, що також необхідно допустити можливість щоденного спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку за згодою дитини. Слід зазначити, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини за певних обставин може бути змінений у майбутньому або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини. На думку суду, такий порядок побачень буде достатнім для реалізації права позивача за зустрічним позовом на спілкуватися із дочкою. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем за зустрічним позовом не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Як уже зазначалося, довідка практичного психолога [PERSON] № 40 від 28.08.2023, не є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин, оскільки носить консультативний характер та зводиться до припущень практичного психолога на основі спостережень за дитиною. В задоволенні решти позову слід відмовити, оскільки спосіб участі у вихованні дочки, зокрема, місце спілкування, який запропонований позивачем в зустрічній позовній заяві, зокрема, - за місцем проживання [PERSON] , враховуючи відносини між ним та дочкою, наявні на даний час, не відповідатиме інтересам дитини, віку та не сприятиме емоційно-психологічному стану дитини. Щодо вимоги про необхідність допустити можливість батька брати участь у навчальних, виховних заходах дитини, з дотриманням розпорядку навчального закладу, то суд доходить до висновку, що позивач не позбавлений такої можливості та це не входить у сферу контролю безпосередньо матері дитини, а як зазначає сам позивач - у розпорядок навчального закладу, де навчається дитина, тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. За таких обставин, суд доходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial