Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-28 00:00:00

У січні 2022 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Товариство співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ» (далі по тексту - позивач) звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] (далі по тексту - відповідач), у якому просило стягнути заборгованість за комунальні послуги в загальному розмірі 58365, 52 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , нежитлового приміщення №0208 та паркомісць [ADDRESS] та до 12.10.2020р. також був власником паркомісця № [NUMBER] у даному будинку, який обслуговується та перебуває на балансі ОСББ «ПОСОЛЬСЬКИЙ». Внаслідок невиконання своїх зобов`язань станом на 29.12.2021р. за відповідачем рахується заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території з належних йому квартир та паркомісць у загальному розмірі 44301,62 грн., по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію у розмірі 8041, 4 грн. та на послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 484,89 грн. Оскільки у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку він у добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.01.2022р. відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.07.2022р. від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до вимог якої, окрім заборгованості по оплаті внесків утримання будинку та прибудинкової території, вказаної у позові, у відповідача також виникла заборгованість по оплаті внесків за період з грудня 2021 року по червень 2022 року та станом на 15.07.2022р. загальна сума заборгованості становить 59686,1 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території з належних йому квартир та паркомісць у сумі 59686,1 грн; інфляційний збиток у зв`язку з простроченням сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 14059, 21 грн., три проценти річних за період прострочення сплати внесків в сумі 2392, 74 грн., заборгованість за постачання електроенергії у сумі 22708,24 грн та заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 1455,47 грн. 20.07.2022р. від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній вказував на неналежне надання послуг ОСББ «ПОСОЛЬСЬКИЙ», ігнорування листів співвласників будинку, нав`язування своїх тарифів. Вказував, що не отримує послуги в повному обсязі, а тому не повинен сплачувати за них кошти, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 09.08.2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просив суд врахувати, що позовні вимоги позивача після вивчення заперечень, аргументів, пояснень та міркувань відповідача, наведених у відзиві, залишаються без змін. 12.10.2022р. від представника відповідача надійшла заява щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог, згідно з якою представник відповідача вважав, що подана представником позивача заява від 15.07.2022р. про збільшення позовних вимог має бути залишена без розгляду, оскільки вона була подана з порушенням вимог ст.49 ЦПК України, а саме: значно пізніше першого судового засідання, оскільки перше судове засідання було призначено на 14.04.2022р. Тому, на переконання представника відповідача, заява про збільшення позовних вимог, фотокопії рахунків та інші докази, подані позивачем після 14.04.2022р., суперечать положенням ст. 49 ЦПК України та не можуть бути прийняті судом. Також, 12.10.2022р. від представника відповідача надійшла заява щодо обставин, зазначених у відповіді на відзив, відповідно до якої останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також, вказував на безпідставність нарахування витрат на утримання за паркомісця, відсутність наявної заборгованості за послуги утримання постачання електроенергії та водопостачання, а також неналежне надання послуг з утримання будинку та безпідставне нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 17.04.2023р. дану цивільну справу було передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023р., справу передано для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023р. цивільну справу прийнято до розгляду та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 05.06.2022р. до суду від представника позивача надійшла заява щодо підтримання висунутих позовних вимог у повному обсязі та про долучення доказів витрат на професійну правничу допомогу. Надалі, 06.06.2023р., 07.06.2023р. та 08.06.2023р. від представника відповідача надійшли відзиви на позов та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Окрім, раніше зазначених у відзиві аргументів як на підставу для відмови у позові представник відповідача зазначив, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15.05.2023 року визнано недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ» від 30.07.2021р., оформлене протоколом №11 від 16.08.2021р. Наразі вказане рішення перебуває на розгляді Північного апеляційного господарського суду справа №910/10496/22. Предметом розгляду даної справи є також оскарження рішення загальних зборів ОСББ від 11.09.2019р. , оформлене протоколом № 9. Після надходження вказаної справи провадження судді Романишеної І.П. представник відповідача просив залишити заяву позивача про збільшення позовних вимог від 15.07.2021р., без розгляду. Разом з тим, принагідно зауважити, що матеріали справи надійшли в провадження судді Романишеної І.П. вже з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка міститься в матеріалах справи. При цьому, суд, вивчивши матеріали справи не вбачає підстав для залишення без розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог з огляду на наступне. Із змісту частин 2, 3 статті 49 ЦПК України вбачається, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання у справі було призначено на 14.04.2022р., однак справу було знято з розгляду у зв`язку з веденням на території України воєнного стану. В подальшому, судове засідання було призначено на 21.07.2022р. Враховуючи, що 14.04.2022р. судове засідання з розгляду справи не відбулося, а заява позивача про збільшення позовних вимог від 15.07.2022р. надійшла до суду 19.07.2022р., тобто фактично до першого судового засідання, а тому суд вважає за можливе прийняти заяву позивача про збільшення позовних вимог від 15.07.2022р. до розгляду. Відповідно до ч.5 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінивши надані суду докази, ретельно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] , площею 51.7 кв.м. (дата реєстрації права власності - 15.07.2014р.), № 34, площею 36.1 кв.м. (дата реєстрації права власності - 06.12.2017р.) та паркомісць № 10, площею 16.5 кв. м. (дата реєстрації права власності 01.06.2017р.), № 16, площею 18.8 кв.м. (дата реєстрації права власності - 28.02.2019р.) та до 12.10.2020р. був власником паркомісця № 1, площею 16.2 кв. м. (дата реєстрації права власності - 16.10.2018 р.), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Управителем будинку за адресою: [ADDRESS] є ОСББ «ПОСОЛЬСЬКИЙ». Державна реєстрація юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ» відбулась 11.11.2016р., код за ЄДРПОУ 40955198. Згідно Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ», затвердженого Протоколом Загальних зборів учасників від 17.11.2018 року № 4, ОСББ «ПОСОЛЬСЬКИЙ» створено з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі по тексту - Закон України №2189-VIII) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частинами 1, 2 статті 2 Закону України №2189-VIII передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Так, у відповідності до приписів статті 16 Закону України №2866-ІІІ об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Статтею 22 Закону України №2866-ІІІ врегульовані питання щодо господарчого забезпечення об`єднанням утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, зокрема, передбачено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі по тексту Закон України № 417-VIII) витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Відповідно до статті 21 Закону України №2866-ІІІ порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. За приписами статті 10 Закону України №2866-ІІІ рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , оформленого протоколом №9 від 11.09.2019р., затверджено щомісячний розмір внеску на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для співвласників квартир та нежитлових приміщень - 10.60 грн. за 1 кв.м. Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , оформленого протоколом №11 від 16.08.2021р., встановлено нарахування за електроенергію, водопостачання, водовідведення та теплопостачання згідно встановлених приладів обліку з урахуванням загальних втрат по будинку до заключення індивідуальних договорів співвласниками з відповідними постачальними організаціями. Вирішено також враховувати величину витрат за спожиту електроенергію як різницю суми лічильників всіх споживачів будинку та ввідного лічильника будинку. Величину витрат по водопостачанню та водовідведенню вираховувати як різницю суми лічильників всіх споживачів будинку та ввідного лічильника будинку. Величину витрат по теплопостачанню вираховувати як залишок суми лічильників квартир та споживання квартир без лічильників вираховувати відносно загальної площі квартири по максимальній величині споживання квартири з лічильником. Статтею 15 Закону України №2866-ІІІ передбачено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно частин 2, 3 статті 12 Закону України № 417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи, а саме, з наданого позивачем розрахунку заборгованості та довідок, вбачається, що за період часу з 04.04.2019р. по 30.06.2022р. за відповідачем обліковується заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території з належних йому квартир та паркомісць в розмірі 59 686,10 грн. 15.11.2021р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія щодо оплати заборгованості за житлово комунальні послуги, однак в добровільному порядку заборгованість погашено не було. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наведене в сукупності свідчить про те, що особа, яка є власником приміщення і, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі не здійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. При цьому, відсутність окремо укладеного між сторонами договору не є обставиною, що звільняє відповідача від сплати внесків, оскільки такий обов`язок покладено на нього нормами Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Враховуючи, що позивач є балансоутримувачем, управителем та виконавцем комунальних та інших послуг у будинку за [ADDRESS] , які були надані відповідачу, що є власником квартир у вказаному будинку та паркомісць за вказаною адресою, при цьому, відповідач зобов`язання щодо сплати цих послуг не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині вимог про стягнення основної боргу за утримання будинку та прибудинкової території з належних йому квартир та паркомісць є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо застосування до спірних відносин штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду з цього приводу висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норма статті 625 ЦК передбачає нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, що має компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а нарахування 3 % річних від простроченої суми є платою за користування грошовими коштами, а не штрафною санкцією у розумінні положень статті 549 ЦК України. Надані позивачем розрахунки нарахувань згідно ст. 625 ЦК України, а також основної заборгованості є математично вірними та жодним контррозрахунком представника відповідача не спростовано. Відповідач взагалі вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги, які надаються позивачем за адресою, де розташована його нерухомість, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.319, ч. 1 ст.322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність укладеного договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідача від сплати за житлово-комунальні послуги, що неодноразово було наголошено у висновках Верховного Суду в подібних правовідносинах. Жодних доказів того, що позивач неналежним чином надає житлово-комунальні послуги відповідач не надає до суду, при цьому згідно ст.89 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження ж про те, що відповідач самостійно утримує належне йому майно також не підтверджені жодними доказами. Зустрічна претензія, яка була направлена відповідачем на претензію позивача не містить доказів того, що позивачем належним чином не надаються послуги, при цьому, посилання відповідача на те, що позивачем ігнорується питання компенсації витрат на будинок, які він поніс як Голова правління у 2016-2017 роках, та як член правління у 2018 році не можуть бути підставою для звільнення останнього від сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за спірний період з квітня 2019 по червень 2022 року. Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК). Порядок оформлення претензій споживачів передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідно до ч.6 ст.27 вказаного Закону України, у разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем), як передбачено ч.7 ст.27 вказаного Закону. Отже, за змістом даних норм належними та допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, доказами щодо ненадання (неналежного надання) послуг має бути відповідна претензія та відповідний акт-претензія, які в даному випадку не надано відповідачем при спростуванні заявлених вимог. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень скасування в судовому порядку рішення загальних зборів ОСББ "ПОСОЛЬСЬКИЙ", оформленого протоколом №9 від 11.09.2019р., в якому були затверджено розмір внеску на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території та нежитлових приміщень - 10.60 грн. за 1 кв.м. В свою чергу, судом було перевірено посилання сторони відповідача щодо оскарження у судовому порядку рішень загальних зборів ОСББ "Посольський" та встановлено, що рішення Господарського суду м.Києва про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Посольський", які затверджені протоколом загальних зборів №8 (дата проведення загальних зборів 12.05.2019, дата складання протоколу 28.05.2019); визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Посольський", які затверджені протоколом загальних зборів №9 (дата проведення загальних зборів 27.08.2019, дата складання протоколу 11.09.2019), згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023р. справа №910/10496/22 було залишено без змін. З огляду на викладене, суд вбачає заявлені вимоги обґрунтованими та не спростованими відповідачем належними та допустими доказами, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за постачання електроенергії у сумі 22708,24 грн. та заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 1455, 47 грн., суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з долучених до відзиву документів, рішенням Господарського суду м.Києва від 18.05.2023р. справа №910/14669/22 визнано недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ» від 30.07.2021р., оформлене протоколом №11 від 16.08.2021р., яким встановлено нарахування за електроенергію, водопостачання, водовідведення та теплопостачання згідно встановлених приладів обліку з урахуванням загальних втрат по будинку до заключення індивідуальних договорів співвласниками з відповідними постачальними організаціями. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023р. апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Посольський" задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2023р. у справі № 910/14669/22 скасовано в частині розподілу судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, оскільки вищевказане рішення загальних зборів є скасованим в судовому порядку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за постачання електроенергії у сумі 22708, 24 грн. та заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 1455, 47 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1723,15 грн.

Outcome: partial