Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» регіональна філія міста Києва та Київської області (надалі за текстом - третя особа), про зняття арешту з майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.03.1993 року, позивач є власником будинку номер [ADDRESS] , загальною площею 21,9 м2. 05 серпня 2023 року позивач вирішив подарувати дочці зазначену вище квартиру, для вчинення правочину звернувся до нотаріуса Одинадцятої київської нотаріальної контори КМНО м. Київ Тютюн І.М., однак, під час підготовки документів для вчинення нотаріальної дії йому стало відомо, що на вказане майно накладено арешт. Згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру номер [ADDRESS] , власником якої зазначений [PERSON] , [PERSON] , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 1451099, зареєстровано 09.11.2004р. 11:45:23, реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11 на підставі постанови б/н від 20.05.2002 р. відділу ДВС у Подільському районі м. Києва. Інформація про наявність записів про обтяження в Реєстрі або про їх відсутність міститься у витягу з Державного реєстру. Регіональна філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» в межах своєї компетенції є держателем вказаного Державного реєстру. У відповідь на адвокатський запит представника позивача про надання інформації щодо причин накладення арешту та про зняття арешту з майна, відповідач своїм листом повідомив, що за результатами перевірки даних АСВП, станом на 28.08.2023 року виконавчі документи щодо позивача на виконанні у відповідача не перебувають. Надати інформацію про виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі обтяження: постанова, б/н, 20.05.2002, Відділ державної виконавчої служби у Подільському р-ні, зареєстровано: 09.11.2004 11:45:23 за І№ 1451099 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11, (044) 234-65-63, власником вказаної квартири зазначено [PERSON] , [PERSON] , не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Крім того, строк зберігання вказаного виконавчого провадження сплив і воно могло бути знищене. Отже, позивач не може в інший спосіб захистити порушене право власності, щодо обмеження в його використанні. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.11.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. До суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що у відповідача відсутня інформація щодо виконавчих проваджень, боржником за якими є позивач, вилучення даного обтяження не належить до компетенції відповідача і відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, отже, просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Інші сторони, належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.03.1993 року, позивач є власником будинку номер [ADDRESS] , загальною площею 21,9 м2 (а.с. 5-6). Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру номер [ADDRESS] , власником якої зазначено [PERSON] , [PERSON] , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 1451099, зареєстровано 09.11.2004р. 11:45:23, реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11 на підставі постанови б/н від 20.05.2002 р. відділу ДВС у Подільському районі м. Києва (а.с. 7). У відповідь на адвокатський запит представника позивача про надання інформації щодо причин накладення арешту та про зняття арешту з майна, відповідач своїм листом повідомив, що за результатами перевірки даних АСВП, станом на 28.08.2023 року виконавчі документи щодо позивача на виконанні у відповідача не перебувають. Надати інформацію про виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі обтяження: постанова, б/н, 20.05.2002, Відділ державної виконавчої служби у Подільському р-ні, зареєстровано: 09.11.2004 11:45:23 за І№ 1451099 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11, (044) 234-65-63, власником вказаної квартири зазначено [PERSON] , [PERSON] , не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Крім того, строк зберігання вказаного виконавчого провадження сплив і воно могло бути знищене (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, припинення дії, яка їх порушує. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У своїх рішення Європейський суд з прав людини наголошував, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування. Підставою даного позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що перешкоджає йому розпоряджатися вказаним майном. Отже, даний позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з захистом права власності на належне йому майно. При цьому, належним законним способом захисту, здатним забезпечити відновлення порушеного права позивача на арештованого майна, є скасування накладеного на майно арешту в судовому порядку, оскільки саме з таких підстав нотаріусом відмовлено в оформленні правочину, а тому, зі скасуванням судом арешту зникнуть перешкоди для реалізації позивачу права власності на майно. Відповідно до змін, внесених Наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2019 № 4224/5 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, з 28.12.2019 органами виконавчої служби є районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2019 року № 4075/5 «Про відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві» районні у м. Києві відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виведені зі складу Головного територіального управління юстиції у м. Києві та введені до складу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з підпорядкуванням цьому міжрегіональному управлінню і збереженням статусу юридичних осіб та перейменуванням згідно з Переліком районних у місті Києві відділів державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що змінюють підпорядкування. Таким чином, позивач вірно визначив як відповідача за даним позовом Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державним виконавцем якого (у межах діючої на той час організаційної структури) винесено постанову про арешт на майно. Для з`ясування конкретних підстав для накладення та скасування арешту представником позивача направлялись адвокатські запити до Подільського ВДВС у м. Києві, проте, вичерпної інформації щодо підстав накладення арешту та його чинності на теперішній час не отримано, як і не виявилось за можливе отримати копію постанови про арешт майна. Відтак, перебування майна під арештом, що унеможливлює позивачу реалізації його прав щодо майна, обумовлює необхідність звернення до суду для захисту порушеного права шляхом скасування арешту в судовому порядку на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, за змістом п. 3 розділу IX, п. 3 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, а також п.8.19, п.9.9 чинного раніше Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строки зберігання документів виконавчого провадження обраховуються з моменту його завершення, а отже, знищення цих документів за закінченням терміну зберігання можливе лише в закінченому (завершеному) виконавчому провадженні. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті майна. Незважаючи на це, арешт з майна не знято, що за таких умов порушує права позивача, внаслідок чого останній позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися зазначеним майном. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ЦПК України, доказами. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстав для обмеження правомочностей власника. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved