Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-01 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулася до суду із вказаною заявою в якій просить встановити факт, що має\~юридичне значення (факт належності правовстановлюючого документу), а саме, що пенсійне посвідчення № [NUMBER] видане 22.03.1995 року на ім`я « [PERSON] , 1940 року народження», дійсно належить [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що вона є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] видане 10 серпня 1965 року, актовий запис № 20. Її мати, [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », та 24 січня 1965 року уклала шлюб з її батьком [PERSON] , взявши його прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] видане виконкомом Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області від 24 січня 1965 року, актовий запис № 2. [INFO] , [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] видане 16 жовтня 1970 року, актовий запис № 28. Після смерті чоловіка (батька заявника), мати заявника [PERSON] нового шлюбу не укладала, та в шлюбних відносинах, в тому числі і цивільних, не перебувала, прізвища не змінювала, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13 грудня 2023 року за № 00042719581. [INFO] , [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] видане Сквирським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 03 листопада 2023 року, актовий запис № 474. За життя [PERSON] отримувала документи на своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », зокрема паспорт і пенсійне посвідчення, та до будь яких державних органів з приводу зазначеної невідповідності не зверталася, з яких причин заявнику невідомо. Свідоцтво про смерть також видане на прізвище « [PERSON] ». Разом з тим, як вже зазначала заявник, за життя [PERSON] прізвища не змінювала і дівочого прізвища не відновлювала. Звернувшись до Пенсійного фонду по виплату (недоотриману пенсію), передбачену частиною 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявнику було відмовлено в її отриманні, оскільки існує невідповідність у зазначені прізвища померлої. Так у реєстрі актового запису прізвища померлої [PERSON] значиться як « [PERSON] », проте пенсійне посвідчення видане на прізвище « [PERSON] ». Заявник звертає увагу на те, що пенсійне посвідчення було видане [PERSON] 22.03.1995 року і з того часу вона отримувала пенсію. Яким чином виникла така невідповідність, заявнику невідомо та у зв`язку з чим, вона вимушена звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У судове засідання заявник не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені вимоги вказані в заяві. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/6274/16-ц від 22.08.2018 р. та в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Однак, разом з цим сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку слід за можливе встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено дослідженими доказами, згідно паспорта громадянки України (серія [NUMBER] від 07.12.1998 року), пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 22.03.1995 року, свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] від 03.11.2023 року), прізвище матері заявника значиться як « [PERSON] ». Разом з цим, у свідоцтві про народження заявника (серія [NUMBER] від 10.08.1965 року), свідоцтві про одруження матері заявника ( [NUMBER] від 24.01.1965 року), прізвище матері заявника значиться як « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13 грудня 2023 року за № 00042719581, прізвище матері заявника значиться як « [PERSON] ». Відповідно до зазначеного витягу, дата складання актового запису «24 січня 1965 року», дата реєстрації актового запису про шлюб «17 лютого 2012 року», актовий запис не поновлявся. Отже, відповідно до відомостей, які маються у відділі ДРАЦС, шлюб між [PERSON] та [PERSON] не було розірвано, а остання прізвища не змінювала та дошлюбного прізвища не відновлювала. Вищевказані обставини справи встановлені матеріалами справи, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України,\~яка кореспондує\~з положеннями\~ч.\~1\~ст.\~ст.\~81\~ЦПК України,\~якою встановлений\~обов`язок\~доказування і\~подання доказів,\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для\~вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Враховуючи обставини справи, а також те, що в іншому порядку встановити вказаний факт, остання немає можливості, а тому виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити і встановити вказаний факт, що має юридичне значення.

Outcome: approved