Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-26 00:00:00

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 22.01.2013 року, згідно якої йому було відкрито банком кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 11000,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.06.2019 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості реєстрації зазначена адреса: [ADDRESS] . Відповідач мав право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 11.06.2019 року по 11.12.2019 року. Позивачем 16.05.2020 року до спадкоємця було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Позивач вказує на те, що позичальник [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на дату смерті мав заборгованість в розмірі 10883,80 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту. З огляду на викладене, оскільки, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого [PERSON] , спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачений шести місячний строк, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.01.2013 року у розмірі 10883,80 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 18.03.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін (а.с.75). Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено у судовому засіданні, що 22.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 14.06.2018 року є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно якого відповідачу було відкрито банком кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 11000,00 грн., що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.18). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у анкеті-заяві (а.с.19). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.54). Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на дату смерті мав заборгованість в розмірі 10883,80 грн., яка становить заборгованість за тілом кредиту (а.с.9-12). Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] допускають правонаступництво. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 11.06.2019 року, визначений гл. 87 ЦК України. Позивач вважає, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] , який на день смерті [PERSON] проживав разом із спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача (а.с.51,52). Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені ч.ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно приписів ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи із наведеного, спадкоємець [PERSON] мав право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 11.06.2019 року по 11.12.2019 року. Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл. 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл. 89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, згідно приписів ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця На виконання вимог ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2021 року про витребування доказів (а.с.88), Ренійською районною державною нотаріальною конторою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було надано суду копію матеріалів спадкової справи за № 20/2020 щодо майна померлого [PERSON] (а.с.98). Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» 21.02.2020 року була направлена претензія кредитора до Ізмаїльської державної нотаріальної контори (а.с. 55-56). Листом від 27.02.2020 року №197/02-14 державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України позивача було повідомлено про те, що на підставі претензії кредитора була заведена спадкова справа №20/2020 від 26.02.2020 року. З будь-якими заявами спадкоємці [PERSON] до контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на право власності на їх ім`я не видавалися (а.с.57). Окрім того, 13.05.2020 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося із претензією до [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитом спадкодавця [PERSON] (а.с.58), яка залишилася без відповідного реагування. Таким чином, АТ «КБ «ПриватБанк» дотрималося визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця померлого боржника [PERSON] . Відповідно до повідомлення Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.06.2022 року на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Земельна ділянка під житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у власність не передавалась (а.с.123). Листом від 08.11.2021 року за вихідн. №946/1806/21/18453/2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області роз`яснено позивачу, що позивач у відповідності до ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України зобов`язаний надати суду докази прийняття відповідачем, як спадкоємцем, спадщини після смерті [PERSON] , а саме певного складу спадкового майна, а також його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємця, або звернутися до суду з клопотанням щодо їх витребування (а.с.90). Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 06.01.2022 року №7 власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (1/1 частка) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №977 від 09.12.2002 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №2-425 від 09.12.2002 року (а.с.109). Відповідно до відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків « [NUMBER] », не зареєстровано (а.с.158). Згідно з відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.07.2022 року №9-15-0.6-1855/2-22 за наявною інформацією відсутня будь-яка інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів на землю за [PERSON] (а.с.133). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, а у випадку неможливості надати такі докази заявити клопотання про їх витребування. Суд констатує, що позивач не надав до суду жодного доказу про наявність у [PERSON] спадкового майна, а у разі неможливості подання такого доказу не заявлено до суду відповідного клопотання щодо витребування доказів. А тому, враховуючи процесуальну поведінку позивача щодо ненадання доказів наявності спадкового майна відповідачу, при цьому заявивши про розгляд справи у відсутність свого представника, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджуються правову підставу заявлених вимог до [PERSON] , у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed