Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 15 грудня 2022р. між ТОВ «Телемарт» (інтернет магазин telemart.ua) та [PERSON] було укладено договір №60200273473 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Цей договір укладено в електронній формі, що згідно п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі та підписаного власноручно, що підтверджується протоколом електронного підпису. Згідно п.8.1 Договору Клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від Постачальника на умовах Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»). Відповідно до умов Договору, [PERSON] передано в оренду на умовах лізингу Ноутбук «Asus Rog Strix G15 G5131M-HN008 (90NR0522-M005M0) Eclipse Gray» встановленою вартістю 66 665,33 грн. Передача товару засвідчена підписом відповідача на договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі за адресою проживання відповідача. Платіж при отриманні товарів становить 6666,53 грн.; кількість місячних платежів - 9; розмір місячних платежів рівними частинами - 6666,53 грн. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав повністю свого зобов`язання. Після підписання договору, передачі товару та відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив чергового платежу для погашення існуючої заборгованості, а саме: 15.12.2022р. - 6727,34 грн.; 19.01.2022р.- 6660,00 грн.; 20.02.2023р.-6660,00 грн.;20.03.2023р.-6660,00 грн.; 20.04.2023р.- 6660,00 грн.; 21.06.2023р.- 1000,00 грн.; 19.07.2023р.- 4500,00 грн.; 19.08.2023р.-4000,00 грн.; 20.09.2023р.- 4000,00 грн. Враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем складає на день подачі позову - 30674,52 грн., з яких: 25562,10 грн. сума заборгованості за основаним зобов`язанням з оплати вартості товару та 5112,42 грн.- сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.12.2-12.3 Договору, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився направивши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Також на адресу суду та відповідача направлено відповідь на відзив, у якій представником висловлено незгоду із відзивом та зазначено про правову природу укладеного договору як договору лізингу, а не кредитного договору, та відсутність підстав, у такому випадку, розповсюдження на цей договір вимог діючого законодавства щодо обмежень нарахувань штрафних санкцій відносно боржників. Відповідач [PERSON] , присутня у судовому засіданні, не визнала позовні вимоги, надала суду у встановлений законом строк відзив. Під час розгляду справи, підтримала підстави щодо незгоди з позовом, викладені у відзиві, а саме - не спростовуючи факту укладення договору №60200273473 та отримання у користування визначеного у договорі товару, не визнає обов`язку сплачувати штрафні санкції та просить суд залишок боргу розстрочити на декілька платежів, врахувати також як підставу для звільнення від сплати судового збору сплаченого позивачем при подачі позову - наявну у неї ІІ групу інвалідності та враховувати цей факт як форс-мажор при несплаті позивачу чергового внеску. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням Цивільного кодексу України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно п. 1.загальних умов Договору, лізингодавець (позивач) набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування із правом викупу Майно, найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування зазначаються у даному договорі, а лізингоодержувач (відповідач) зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо таке право встановлено договором або законом, договір є розірваним. Згідно ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Наслідком відмови від договору є одночасно відмова як від прав за цим правочином так і від зобов`язань, у зв`язку із чим лізингодавець втрачає право на отримання лізингових платежів в частині вартості предмета лізингу, а також в нього відсутній обов`язок передання предмета лізингу у власність відповідача. При цьому, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю усі платежі за договором, належні до сплати згідно з графіком платежів та несплачені: витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку з виконанням договору (у тому числі у зв`язку з вилученням/поверненням предмета лізингу, транспортуванням, тощо); передбачені договором або чинним законодавством України штрафні санкції, З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 03.05.2023 року становить суму в розмірі 181124,96 грн., що відповідачем належними доказами спростовано не було. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. При цьому, ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону, передбачає саме структуру сплати, а не механізм та порядок їх виплат. Так, лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Пунктом 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 1 статті 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно з приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Судом встановлено, що 15.12.2022р. між ТОВ «Телемарт» (інтернет магазин telemart.ua) та [PERSON] було укладено договір №60200273473 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Згідно п.8.1 Договору Клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від Постачальника на умовах Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»). Відповідно до умов Договору, [PERSON] передано в оренду на умовах лізингу Ноутбук «Asus Rog Strix G15 G5131M-HN008 (90NR0522-M005M0) Eclipse Gray» встановленою вартістю 66 665,33 грн. Передача товару засвідчена підписом відповідача на договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі за адресою проживання відповідача. Платіж при отриманні товарів становить 6666,53 грн.; кількість місячних платежів - 9; розмір місячних платежів рівними частинами - 6666,53 грн. З наведених обов`язків сплати платежів, [PERSON] було виконано та сплачено на користь позивача: 15.12.2022р. - 6727,34 грн.; 19.01.2022р.- 6660,00 грн.; 20.02.2023р.-6660,00 грн.;20.03.2023р.-6660,00 грн.; 20.04.2023р.- 6660,00 грн.; 21.06.2023р.- 1000,00 грн.; 19.07.2023р.- 4500,00 грн.; 19.08.2023р.-4000,00 грн.; 20.09.2023р.- 4000,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем складає на день подачі позову - 30674,52 грн., з яких: 25562,10 грн. сума заборгованості за основаним зобов`язанням з оплати вартості товару та 5112,42 грн.- сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.12.2-12.3 Договору. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту з підстав, визначених, ЗУ "Про фінансовий лізинг", яким надано право лізингодавцю вимагати дострокової сплати майбутніх лізингових платежів. При цьому суд зауважує, що на день розгляду справи відповідачем не спростований розрахунок несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта лізингу та власних розрахунків з даного приводу ним не надано. У даному випадку зазначені позивачем «штрафні санкції» у сумі 5112,42 грн. є винагородою (комісією) лізінгодавця у розумінні вимог ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», тому доводи відповідача щодо наявної заборони стягнення такої суми як «штрафних санкцій», встановлених на період дії воєнного стану - не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дія Закону № 2120, яким внесено зміни до ЦК України, а також Закону № 1734, не розповсюджуються на вищевказані правові відносини, що виникли між сторонами. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу №60200273473 від 15.12.2022 року, яка становить розмір всіх несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу в розмірі 25562,10 грн. невідшкодованої вартості майна та прострочену заборгованість по винагороді (комісія) лізингодавця в розмірі 5112,42 грн., а всього 30674,52 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Доводи відповідача щодо відсутності у неї обов`язку відшкодування сплати судового збору перед позивачем у зв`язку із наявною у неї ІІ групою інвалідності є неспроможними, оскільки така підстава може бути використана під час звернення до суду із позовною заявою у якості позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved