Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-24 00:00:00

Позивачі 15.08.2022 звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вказаним позовом, в якому просили суд визнати недійсними електронні торги від 16.12.2021 щодо продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках по 1/5 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 06.09.2006, результати яких оформлені протоколами від 16.12.2021 та відповідними актами «Про реалізацію предмету іпотеки» від 30.12.2021: № 563273 за реєстраційним лотом № 500682; № 563279 за реєстраційним лотом № 500691; № 563278 за реєстраційним лотом № 500688; № 563275 за реєстраційним лотом № 500683; № 563277 за реєстраційним лотом № 500689. Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 13.01.2022, витребувати майно з чужого незаконного володіння. Вирішити питання про судові витрати. Зазначені обставини позивачі обґрунтовують тим, що 27.09.2006 між АТ «Металург» (правонаступником якого наразі є ПАТ «МетаБанк», надалі АТ «МетаБанк» (далі відповідач 1) та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 601900000828, відповідно до умов якого, останній було надано кредит у сумі 15 000 доларів США на споживчі цілі (поточні потреби) зі сплатою 18 % річних на строк по 27.09.2011 року включно. Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON] .. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно з іпотечним договором № 9019000008201 від 27.09.2006, предметом іпотеки є належна [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 позовні вимоги ПАТ «МетаБанк» до солідарних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені частково в рахунок погашення заборгованості у розмірі 21473,66 доларів США, що еквівалентно 170 344 грн. 09 коп., виходячи з курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 16.11.2010, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10093,52 дол. США, заборгованість за відсотками у розмірі 1545,76 дол. США, пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 7134,38 дол. США, штрафу за порушення умов кредитного договором у розмірі 2700,00 дол. США, за укладеним Акціонерним банком «Металург» (правонаступник публічне акціонерне товариство «МетаБанк») з [PERSON] кредитним договором № 601900000828 від 27.09.2006, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках по 1/5 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 06.09.2006, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання судових витрат. Далі в позові зазначають, що відповідач [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , тому не могла залучатися до розгляду цивільної справи у суді та до виконавчого провадження. Єдиним спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] - є її донька [PERSON] .. В подальшому, на виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 АТ «МетаБанк» отримало виконавчі листи та 26.04.2021, звернувшись до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., ініціювало процедуру примусової реалізації квартири в межах виконавчих проваджень. 16.12.2021 відбулися електронні торги з реалізації іпотечного майна, серед якого перебувала 1/5 частка спірної квартири, що належала померлій [PERSON] . Переможцем електронних торгів став [PERSON] (далі- відповідач 4), який діючи як покупець (переможець електронних торгів), виконав свій обов`язок за договором купівлі-продажу та здійснив повний розрахунок за придбане нерухоме майно. Державним підприємством «СЕТАМ» на підтвердження виконання обов`язків продавця складені (сформовані) відповідні протоколи проведення електронних торгів, а саме: протокол № 563273 від 16.12.2021, за реєстраційним лотом № 500682, - реалізована за ціною 80805,45 грн. 1/5 частка квартири, яка належала [PERSON] ; протокол № 563275 від 16.12.2021, за реєстраційним лотом № 500683, - реалізована за ціною 80805,45 грн. 1/5 частка квартири, яка належала [PERSON] ; протокол № 563277 від 16.12.2021, за реєстраційним лотом № 500689, - реалізована за ціною 80805,45 грн. 1/5 частка квартири, яка належала [PERSON] ; протокол № 563278 від 16.12.2021, за реєстраційним лотом № 500688, - реалізована за ціною 80805,45 грн. 1/5 частка квартири, яка належала [PERSON] ; протокол № 563279 від 16.12.2021, за реєстраційним лотом № 500691, - реалізована за ціною 80805,45 грн. 1/5 частка квартири, яка належала [PERSON] .. На підтвердження виконання зобов`язань приватним виконавцем Сколибогом О.С., переможцю електронних торгів [PERSON] , у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», були видані п`ять актів «Про реалізацію предмета іпотеки» від 30.12.2021. На підставі зазначених актів, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. як державним реєстратором, 13.01.2022 відповідними рішеннями за номерами: 294562483, 294569679, 294575385, 294579605, 294584193, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстрацію права власності [PERSON] та видані п`ять свідоцтв про право власності на майно, придбане на електронних торгах за номерами 46, 47 , 48 , 49 , 50 , які не є правовстановлюючими документами, а лише підтвердили вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю (переможцю електронних торгів). Надалі, відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 було скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «МетаБанк» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки залишений без задоволення. Посилаючись на ст. ст. 15,16, 203, 215, 650, 655, 656 ЦК України позивачі вважають, що не було дотримано норм законодавства при проведенні електронних торгів, що є підставою для недійсності правочину. Ухвалою суду від 12.09.2022 позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків. 03.10.2022 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.10.2022 відкрили провадження, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. 31.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. були надані витребувані судом матеріали виконавчого провадження. 08.11.2022 представником АТ «МетаБанк» надано відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позивачами не зазначено жодного порушення порядку реалізації майна чи інших законних підстав для визнання недійсними електронних торгів. Вважали, що до предмету доказування у даній справі входять встановлення обставин дотримання вимог, які визначаються Порядком реалізації арештованого майна посадовими особами відділу державної виконавчої служби (приватним виконавцем), зокрема, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства, достовірність інформації, зазначеної у такій заявці, а також дотримання вимог організатором торгів, зокрема, порядок проведення торгів, оформлення кінцевих результатів; вплив порушень на результати електронних торгів; факти порушення прав і законних інтересів позивача, який оскаржує результати торгів. Далі зазначили, що посилання позивачів, як на підставу своїх вимог, про те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011, вважають недоречним, оскільки електронні торги з продажу іпотечного майна відбулися 16.12.2021, тобто в будь-якому разі до ухвалення такого рішення судом апеляційної інстанції, що не може свідчити про порушення процедури з проведення електронних торгів, та як наслідок не може бути підставою для визнання їх недійсними. Додатково вказали на те, що АТ «МетаБанк» оскаржило зазначену постанову в касаційному порядку. Вважали, що позивач [PERSON] не прийняла спадщину в установленому порядку, тому не може позиватися щодо порушення її прав як спадкоємця після [PERSON] .. Так, відповідно до постанови приватного нотаріуса Гавриленко Н.Ю. встановлено, що [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] тільки 20.12.2021, тобто після проведення електронних торгів. Крім того, відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. З часу відкриття спадщини [PERSON] цього не зробила, тому вимога про витребування на її користь 2/5 частки квартири не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Окремо зазначили, що вважають безпідставно заявленими вимоги саме до АТ «МетаБанк» як відповідача, оскільки останнє має бути в статусі третьої особи, так як не є стороною правочину. Вважали, що позов є процесуально неспроможним, що вбачається з зазначення неналежних відповідачів, колективних вимог, предмет позову не стосується інтересів частини позивачів. Обов`язковою підставою позову є порушення права або інтересів конкретного позивача - недоведеність такого факту є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. На думку представника відповідача-1 позивачі не надали жодного допустимого та належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, взагалі не обґрунтували, які саме порушення були допущені при проведенні електронних торгів, а тому вважають, що відсутні підстави для визнання їх недійсними. Окремо зазначили про те, що позивачами пропущено тримісячний строк для оскарження в суді прилюдних торгів відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про іпотеку», що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (а.с.47-49, Т.3). 02.12.2022 від представника ДП «СЕТАМ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.03.2019 № 1008/5 державне підприємство «СЕТАМ» було визначено організатором електронних торгів, торгів за фіксованою ціною як переможець конкурсу з визначення Організатора. Дійсно 16.12.2021 підприємством було проведено торги арештованого майна на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011, а саме предмету іпотеки по 1/5 частці квартири, яка належала боржникам. Далі зазначили, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними позивачі вказують те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 у справі№ 2-2173/2011 було скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011, на виконання кого було відкрито виконавчі провадження та в межах яких було реалізовано спірне майно шляхом проведення електронних торгів. Однак, станом на дату проведення торгів - 16.12.2021 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011, на підставі якого були видані виконавчі документи, скасовано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Станом на момент вчинення правочину з реалізації арештованого майна заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було чинним. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. Вважають, що оскільки в момент вчинення правочину виконавчий документ був чинним, підстав для визнання такого правочину з реалізації лотів №, 500682, № 500683; № 500688; № 500689; № 500691 немає. Одним із способів захисту порушеного права згідно ч. 2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Поряд з тим, умови і порядок виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, зокрема, щодо порядку виявлення майна, його опису та арешту, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Порядок проведення електронних торгів визначається Мінюстом України. Таким нормативно-правовим актом, який встановлює порядок та правила проведення прилюдних торгів є саме Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок). Тобто для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення правил, встановлених саме зазначеним Порядком. Однак, в позовній заяві не доведено порушення норм Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивачів у результаті проведення електронних торгів. Таким чином, вважають, що у зв`язку з тим, що відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсними торгів, відсутні підстави для задоволення вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння. Додатково вказали про пропущення позивачами тримісячного строку для оскарження в суді прилюдних торгів відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про іпотеку», що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (а.с. 77-79, 116-120, Т. 3). 05.12.2022 надійшов відзив на позовну заяву від приватного виконавця Сколибога О.С., в якому зазначено, що проведення торгів не мало будь-яких порушень. Надалі текст відзиву викладений близько до змісту відзиву, який надійшов з боку ДП «СЕТАМ». Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с.93-95, Т.3). 03.02.2023 приватним нотаріусом Бєлоусовою В.О. були надані витребувані судом матеріали нотаріальних справ. Вказала на те, що свої дії щодо державної реєстрації права власності [PERSON] , вона вважає повністю законними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства (а.с.17, Т.4). 08.05.2023 відповідно до ухвали суду було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивачів адвокат Уткін О.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що акцентує увагу на скасуванні рішення суду, яке було підставою для проведення торгів та відчуження майна; торги відбулися щодо майна померлої [PERSON] ; майно, яке було відчужене на електронних торгах перебувало під арештом за іншими виконавчими провадженнями; відчуження майна відбулося під час мораторію. Представник відповідача 1 АТ «МетаБанк» в судовому засіданні не визнала позовні вимоги повністю та просила відмовити в задоволенні позову з підстав, які були викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових тезах по справі. Окремо зазначила, що банк є неналежним відповідачем по справі. Відповідач 2 приватний виконавець Сколибог О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за тих обставин, які він виклав у своєму відзиві. Представник відповідача 3 ДП «СЕТАМ» в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведені були повідомлені, надали відзив на позовну заяву, в якому поміж іншого просили розглядати справу за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Заяв чи клопотань, відзиву на позовну заяву до суду не скерував. Третя особа приватний нотаріус Бєлоусова В.О. в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в своїх письмових заявах просила розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також з`ясувавши всі обставини справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 06.09.2006 серія [NUMBER] посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 54,65 кв.м, в тому числі житлова площа - 38,36 кв.м (а.с.11). Зазначене право власності зареєстроване належним чином Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11953128 від 26.09.2006, реєстраційний номер 15999034. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 11.09.2006 (а.с.14). 27.09.2006 між АТ «Металург» (правонаступником якого наразі є ПАТ «МетаБанк», надалі АТ «МетаБанк» (відповідач 1) та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 601900000828, відповідно до умов якого, останній було надано кредит у сумі 15 000 доларів США на споживчі цілі (поточні потреби) зі сплатою 18 % річних на строк по 27.09.2011 включно. Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON] .. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно з іпотечним договором № 9019000008201 від 27.09.2006, предметом іпотеки є належна [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 позовні вимоги ПАТ «МетаБанк» до солідарних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені частково в рахунок погашення заборгованості у розмірі 21473,66 доларів США, що еквівалентно 170 344 грн. 09 коп., виходячи з курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 16.11.2010, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10093,52 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 1545,76 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 7134,38 доларів США, штрафу за порушення умов Кредитного договором у розмірі 2700,00 доларів США, за укладеним Акціонерним банком «Металург» (правонаступник публічне акціонерне товариство «МетаБанк») з [PERSON] кредитним договором № 601900000828 від 27.09.2006, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках по 1/5 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 06.09.2006, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання судових витрат (а.с. 46-48, Т.1). На виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя були видані виконавчі листи від 20.04.2011 (дата видачі містить технічну описку в даті їх видачі, оскільки саме рішення ухвалено було 19.07.2011). Матеріали цивільної справи №2-2173/2011 були знищені внаслідок закінчення термінів для зберігання судових проваджень, тому встановити підстави наявності такої описки не виявляється за можливе. У виконавчих листах зазначено, що рішення суду набрало законної сили 01.08.2011, строк пред`явлення їх до виконання - 01.08.2012. Зазначені виконавчі листи були неодноразово звернуті до виконання (а.с.145-146, Т.1, а.с.2-3, 69-70, 140-141, 198-199, Т.2). Питання наявності технічної помилки в даті видачі виконавчих листів піднімалося також при розгляді заяв боржників щодо визнання таких листів, такими що не підлягають виконанню, зокрема, у справі № 2-2173/11 (провадження № 6/335/9/2022). Так, представником АТ «МетаБанк» у своїх письмових запереченнях на заяву боржника [PERSON] від 06.01.2022 зазначалося, що стягувач звернувся до Орджонікідзевського районного суму м. Запоріжжя з заявами про видачу виконавчих листів від 13.04.2012, тому описка присутня в році видачі виконавчих документів, але це жодним чином не впливає на суть ухваленого судом рішення та подальше їх пред`явлення до виконання (а.с.127-128, Т.2). З питання про виправлення такої помилки до суду ні стягувач, ні боржники до закінчення виконавчих проваджень не звертались. Відповідно до заяв АТ «МетаБанк» від 22.04.2021 стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. щодо відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя відносно кожного з боржників окремо (а.с.147, Т.1, а.с. 4,71,142, 200, Т.2). 26.04.2021 відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. на підставі виконавчих документів, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за № 2-2173/2011 від 20.04.2011 були відкриті виконавчі провадження: № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с.150, Т.1); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 74, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 145, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с.203, Т.2). Копії зазначених постанов були надіслані на адресу стягувача та боржників (а.с.149, Т.1, а.с.6, 73,144,202, Т.2). Також цим же приватним виконавцем 26.04.2021 у кожному зазначеному виконавчому провадженні були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, а саме предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності кожному з боржників по 1/5 частці, про виправлення помилки у процесуальному документі (а.с.152, 154, 156, 158, Т.1, а.с.9, 11, 13, 15, 76, 73, 75, 147, 149, 151, 153, 205, 207, 209, 211, Т.2). Копії зазначених постанов приватного виконавця були направлені на адресу стягувача та боржників, що підтверджується копіями супровідних листів, списком згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих в 35 відділення поштового зв`язку, копіями конвертів з відмітками поштового органу щодо причини невручення поштового відправлення адресатові за закінченням терміну зберігання (а.с.151, 153,155,157,159-160, Т.1, а.с. 8, 10, 12, 14, 16, 17, 75, 77, 74, 76-78, 146, 148, 150, 152, 154-155, 204, 206, 208, 210, 212-213, Т.2). Відповідно по кожному боржнику в межах окремого виконавчого провадження приватним виконавцем Сколибогом О.С. 26.04.2021 були внесені відомості щодо обтяження у виді арешту нерухомого майна, а саме квартира, 1/5 частка, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.161, Т.1, а.с. 18, 79, 156, 214, Т.2). 12.08.2021 приватним виконавцем Сколибогом О.М. в межах кожного окремо виконавчого провадження щодо боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно зазначених постанов встановлено, що боржниками рішення суду не виконано. Приватним виконавцем було здійснено виїзд за адресою місцезнаходження майна боржників, а саме: [ADDRESS] . Доступу до квартири виконавцю забезпечено не було. Опис був проведений у присутності понятих та за відсутності стягувача і боржників. Призначено відповідальним зберігачем описаного майна [PERSON] (а.с.164-166, Т.1, а.с. 22-24, 81-83, 158-160, 217-219, Т.2). Копії постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника було надіслано на адресу боржників рекомендованим відправленням (а.с. 163, 167-168, Т.1, а.с.21, 25-26, 80, 84-85, 157, 161-162, 216, 220-221, Т.2). 28.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. в кожному окремому з зазначених виконавчих проваджень було ухвалено постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до яких було призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , який має Сертифікат від 16.10.2018 за № 792/18, виданий Фондом державного майна України строком дії до 16.10.2021. Зобов`язано останнього надати письмовий звіт про визначення початкової вартості майна описаного відповідно до постанов приватного виконавця Сколибога О.С. від 12.08.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника, без врахування ПДВ для подальшої реалізації з електронних торгів. Звіт необхідно було надати до 11.09.2021. Копія зазначеної постанови була надіслана сторонам виконавчого провадження (а.с. 169-173, Т.1, а.с. 27-31, 86-91, 163-164, 222-226, Т.2). 03.09.2021 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено звіти за № 05-09-2021, №06-09-2021, №07-09-2021, №08-09-2021, №09-09-2021 про оцінку та визначення ринкової вартості 1/5 частки житлової трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала кожному з боржників. В результаті виконаних робіт і розрахунків оцінювач дійшов висновку, що ринкова вартість 1/5 житлової трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.09.2021 становить 80 805,45 грн. (а.с. 174-175, Т. 1, а.с.32-33, 92-93, 165-166, 227-228, Т.2). 11.10.2021 приватний виконавець Сколибог О.С. надіслав сторонам виконавчого провадження повідомлення про результати оцінки арештованого майна (а.с. 176-177, т. 1, а.с. 34-36, 95-97, 167-168, 229-230, Т.2). 08.11.2021 до приватного виконавця Сколибога О.С. надійшли заяви стягувача АТ «МетаБанк» від 05.11.2021 про внесення змін в реєстраційні дані виконавчих проваджень: № № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с.178, Т.1); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 37, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 98, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 169, Т.2); № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 231, Т.2), зазначивши розмір заборгованості, що підлягає до стягнення 21 473,66 доларів США. 08.11.2021 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. виніс постанови у кожному виконавчому провадженні відносно боржників постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних за заявою стягувача АТ «МетаБанк» від 05.11.2021 та замість суми коштів до стягнення за ВД: 170 344,09 зазначено суму коштів до стягнення за ВД: 21 473,66, замість валюти: гривня зазначено валюта: долари США та постанови про визначення суми боргу, відповідно до якої була виправлена сума боргу в постановах від 26.01.2021 за даними виконавчими провадження на 21 473,66 доларів США. Копії постанов надіслані сторонам виконавчого провадження (а.с.179-185, Т.1, а.с. 38-45, 102-106, 170-177, 232-239, Т.2). 11.11.2021 приватним виконавцем Сколибогом О.С. була складена довідка про відсутність надходження повідомлення про оскарження оцінки за кожним виконавчим провадженням окремо (а.с. 186. Т.1, а.с. 46, 107, 178, 240, Т.2). 12.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. надіслано на адресу керівника Запорізької філії Державного підприємства «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна відносно майна кожного з боржників окремо, а саме щодо 1/5 частки трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.187, Т.1, а.с. 47-48, 108-110, 179-181, 241-243, Т.2). 03.12.2021 приватному виконавцю Сколибогу О.С. надійшло повідомлення від ДП «СЕТАМ» про реалізацію предмету іпотеки шляхом проведення електронних торгів за наступної інформації: реєстраційні номери лотів, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів - 16.12.2021 о 09.00 год, початкова ціна продажу майна - 80 805,45 грн. (а.с. 190, Т. 1, а.с. 49, 111, 182, 244, Т.2). Зазначене повідомлення було адресоване і сторонам виконавчого провадження. Відповідно до розпоряджень приватного виконавця Сколибога О.С. від 29.12.2021 в кожному виконавчому провадженні окремо грошові кошти у сумі 76 765,18 грн., які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-2173/2011 виданого 20.04.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з кожного боржника були перераховані відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 6569,56 грн. на користь основної винагороди виконавця та 65 695,62 грн. на користь АТ «МетаБанк» (а.с. 192, Т.1, а.с. 54, 192, 245, Т.2). 30.12.2021 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколиборг О.С. звернувся до стягувача в кожному виконавчому провадженні окремо з листом-запитом стосовно залишку суми заборгованості (в доларах США) за виконавчими документами на день його звернення (а.с.193-194, Т. 1, а.с. 61-62, 114-115, 189-190, 246-248, Т.2). 30.12.2021 в кожному окремо виконавчому провадженні приватним виконавцем Сколибогом О.С. було складено акт про реалізацію предмета іпотеки щодо кожного з боржників, іпотекодержатель АТ «МетаБанк», місцезнаходження майна: [ADDRESS] , згідно протоколів про проведення електронних торгів № 563275, № 5633273, № 563277, № 563279, № 563278 від 16.12.2021 за реєстраційним номерами лотів № 500683, № 500682, № 500689, № 500691, № 500688, що проводились ДП «СЕТАМ» (а.с. 80-84, 121-130, Т.3), за якими проведено електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: 1/5 частки трикімнатної квартири загальною площею 54,65 кв.м., житловою площею 38,36 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно було реалізовано та переможцем торгів визнано - [PERSON] , [INFO] . Стартова ціна: 80 805,45 грн.. Ціна продажу майна: 80 805,45 грн.. Сума, яка перерахована 13.12.2021 переможцем торгів на користь організатора проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ», як сплачений гарантійний внесок - 4 040,27 грн.. Сума, яка перерахована 29.12.2021 переможцем торгів на рахунок продавця - 76 765,18 грн.. Реалізація предмета іпотеки відбулася з дотриманням вимог передбачених Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 8 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна від 29.09.2016 № 2831/5 акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством. Акти про проведені електронні торги видано на підставі протоколів проведення електронних торгів. Копії актів про проведені електронні торги надіслано сторонам виконавчого провадження, ДП «СЕТАМ» та видано переможцю електронних торгів (а.с. 195-199, Т.1, а.с. 55-59, 117-121, 184-188, 249-253, Т.2). Відповідно до повідомлення АТ «МетаБанк» за вих. № 10/2919.6 від 06.01.2022, наданого на запит приватного виконавця від 30.12.2021, станом на день відповіді, залишок заборгованості за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/2011 від 19.07.2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким було видано виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] становить 8874,90 доларів США (а.с.200, Т.1, а.с.64, 122, 193, 254, Т.2). 06.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. у кожному з зазначених виконавчих проваджень було ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Знято арешт, накладений постановами про накладення арешту від 26.04.2021 на майно, що належить кожному окремо боржнику - 1/5 частка трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 54,65 кв.м., житловою площею - 38,36 кв.м.. Знято арешт, накладений відповідно до постанов про опис та арешт майна боржників від 12.08.2021. Копії постанови про закінчення виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження та органу, що видав виконавчий документ (а.с. 201-204, Т.1, а.с. 65-67, 123-125, 194-196, 255-257, Т.2). На підставі актів про реалізацію предмета іпотеки складених приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. від 30.12.2021 відповідними рішеннями № 62838406, № 62841409, № 62840874, № 62840308, №62839671 прийнятими державним реєстратором приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бєлоусовою Вікторією Олегівною від 13.01.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] та видано п`ять свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровими номерами 46-50 щодо кожної з 1/5 частки спірної трикімнатної квартири. [PERSON] було замовлено виготовлення технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , який був виготовлений ФОП « [PERSON] » від 10.01.2022. Окремо щодо кожного з нотаріальних проваджень приватним нотаріусом Бєлоусовою В.О. станом на 13.01.2022 було сформовано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до яких за боржниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] по 1/5 частці. Також зазначена інформація містила відомості про наявність інших обтяжень щодо майна боржників, але без конкретно визначеного майна або щодо рухомого (нерухомого) майна за іншими виконавчими провадження, зокрема, щодо кредитних зобов`язань, які не були забезпечені заставою (а.с. 9-10, Т.1, а.с.17-88, Т.4). Окремо, встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження № [NUMBER], боржником за яким зазначено [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , міститься повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00030532695 від 27.04.2021 сформований приватним виконавцем Сколибогом О.С., відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років в м. Запоріжжі, місце проживання: [ADDRESS] (а.с.19-20, Т.2). 15.12.2021 до приватного виконавця Сколибога О.С. в зазначеному виконавчому провадженні звернулася [PERSON] з заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та надала копію свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 50-51, Т.2). Також, 17.12.2021 за зазначеними виконавчими провадженнями, зокрема, і щодо боржника [PERSON] , до приватного виконавця Сколибога О.С. надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень та видачу копій постанов про відкриття виконавчого провадження від представника боржників адвоката Уткіна О.Є. (а.с.188, Т.1, а.с. 53, 112, 183, Т.2). З матеріалами виконавчих проваджень представник боржників ознайомився в повному обсязі 21.12.2021. 30.12.2021 за вих. № 10112 приватний виконавець Сколибог О.С. надав письмову відповідь [PERSON] на її заяву про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2021. Приватний виконавець зазначив, що в його провадженні дійсно перебуває виконавчий документ, який був виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за № 2-2173/2011 від 20.04.2011 (описка в даті його видачі) на підставі рішення цього ж суду від 19.07.2011 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/5 частці кожному шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При видачі виконавчих документів, у тому числі і щодо стягнення зі [PERSON] на користь АТ «МетаБанк» заборгованості, судом було враховано факт смерті останньої. Таким чином, у зв`язку з тим, що дата смерті [PERSON] - 13.09.2009 передує даті набрання чинності виконавчого листа № 2-2173/2011, що був виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, виконавець відмовив у задоволенні заяви [PERSON] про закінчення виконавчого провадження (а.с.52, Т.2). Окрім цього, в матеріалах виконавчого провадження № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , [INFO] , встановлено, що АТ «МетаБанк» та приватний виконавець Сколибог О.С. надавали свої заперечення у справі № 2-2173/2011 (провадження № 6/335/9/2022) щодо заяви [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження, про зупинення виконання за виконавчим листом, про визнання виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню від 06.01.2022 та 12.01.2022 відповідно (а.с.126-134, Т.2). Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/11 (провадження № 6/335/9/2022) від 04.04.2022 в задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи: АТ «МетаБанк», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., про заміну сторони у виконавчому провадженні, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було відмовлено. При вирішенні зазначеної справи судом розглядалося питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні у зв`язку зі смертю громадянина. Підставою про відмову в задоволенні заяви боржника [PERSON] зазначено те, що виконавче провадження № [NUMBER] закінчено відповідно до постанови приватного виконавця від 06.01.2022, тому у суду відсутні підстави в розумінні ст. ст. 432, 442 ЦПК України, для задоволення вказаної заяви (а.с.135-138, Т.2). Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/11 (об`єднане провадження відповідно до ухвали суду від 12.01.2022 за № 6/335/29/2022) від 16.02.2022 заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зацікавлені особи - Акціонерне товариство «МетаБанк», Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було залишено без задоволення, оскільки матеріали заяв про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не містили жодної підстави, у розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України, яка б надавала суду можливість задовольнити такі заяви (а.с. 12-16, Т.5) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103617320). Окремо, відповідно до ухвали суду Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/11 (провадження № 2-в/335/2/2022) від 12.01.2022 було відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відновлення втраченого судового провадження (а.с.16-17) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102701220). Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/11 (провадження № 2-в/335/2/2022) від 07.06.2022 було відновлено частково втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-2173/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині: кредитного договору № 601900000828 від 27.09.2006 року; іпотечного договору №9019000008201 від 27.09.2006 року; ухвали суду про відкриття провадження по справі 2-2173/11 від 26.05.2011 року; заочного рішення суду по справі № 2-2173/11 від 19.07.2011 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104742733). Разом з цим, відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-2173/11 (провадження № 2-п/335/19/2022) від 08.06.2022 було поновлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] процесуальний строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2011 року у справі № 2-2173/11. Заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 05.01.2022 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2011 року у справі № 2-2173/11 - залишено без задоволення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104742732). 06.07.2022 відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, призначити до слухання на 26 липня 2022 року 10 год. 00 хв. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105098022). Згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2011 року у цій справі скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, - залишено без задоволення (а.с. 49-51, Т.1). Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що один з іпотекодавців [PERSON] померла [INFO] , тобто до ухвалення оспорюваного судового рішення. Питання про правонаступництво не з`ясовувалося судом першої інстанції. Посилання позивача на те, що провадження втрачене, а відтак неможливо з`ясувати чи відбувалася зміна позовних вимог, не є переконливим, позаяк питання, встановлені судом мали бути відображені у судовому рішенні. Натомість у оскаржуваному судовому рішенні не зазначено розмір часток співвласників предмета іпотеки, не зазначено на яку частину іпотечного майна звернене стягнення тощо. Оскаржуване судове рішення є суперечливим в частині того, що у ньому суд зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню а стягнення має бути здійснене за рахунок продажу предмета іпотеки, належного серед інших співвласників [PERSON] .. Натомість на час ухвалення такого рішення її право власності було приинено та мали бути застосовані положення закону щодо спадкування. Разом з тим у судовому рішенні це питання не досліджувалося, хоча [PERSON] була відсутня в складі відповідачів. При цьому, на неї були покладені обов`язки судовим рішенням, позаяк було звернене стягнення на майно, яке нібито належало їй на праві власності. За таких обставин оскаржуване судове рішення не можна вважати законим та обґрунтованим та воно підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про обґрунтованість заявленого позову та достатність підстав для його задоволення, судова колегія виходила з наступного. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.01.2022 [PERSON] значиться боржником у виконавчому провадженні та від її імені було реалізоване майно на електронних торгах, спірна квартира відтак набула нового власника. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права і не залучив до участі у справі спадкоємців [PERSON] .. Натепер вирішення питання щодо законності здійснення стягнення на іпотечне майно потребує і залучення до участі в справі нового власника, відомості про якого відсутні. 16.08.2022 Запорізьким апеляційним судом було додатково вирішено питання щодо судових витрат. Постанова Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 та додаткова постанова Запорізького апеляційного суду від 16.08.2022 були оскаржені АТ «МетаБанк» в касаційному порядку. Відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 23.09.2022 у справі справа № 2-2173/11 (провадження № 61-8606ск22) було відкрито касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою акціонерного товариства «МетаБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 липня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року. Витребувано з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вищезазначену цивільну справу (№ 2-2173/11). 04.05.2023 відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «МетаБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 липня 2022 року та додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України. Станом на час розгляду даної справи інформації про дату розгляду справи Верховним Судом учасниками справи не надано та судом не здобуто. Додатково судом при розгляді цієї справи в учасників процесу з`ясовувалося питання про наявність будь-яких судових справи, за якими б оскаржувалися дії приватного виконавця Сколибога О.С. щодо проведення примусового виконання за виконавчими документами, які були видані на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011. Відомостей про наявність таких справ або про результати розгляду таких раніше учасниками процесу суду не надано. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 28/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , розпочатої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю. від 20 грудня 2021 року за заявою [PERSON] , [INFO] , яка вказала, що вона має намір прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, яка постійно була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті останньої залишилося майно, яке заявник прийняла за законом. Крім того, [PERSON] зазначила, що є і інші спадкоємці за законом: син - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та син - [PERSON] , який проживає в Ізраїлі (а.с.146, Т. 3). Зазначена спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 68883402 від 20.12.2021 (а.с. 148 на звороті, Т.3). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67864455 від 20.12.2021 інформація відсутня (а.с.147, Т.3). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67864491 від 20.12.2021 за параметрами запиту інформація відсутня (а.с. 148, Т.3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Орджонікідзевським відділом РАЦС м. Запоріжжя від 11.02.1992 [PERSON] народилася [INFO] в м. Запоріжжі, Україна, про що вчинено актовий запис № 939 від 13 квітня1955 року. Її батьками зазначено: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.149, Т.3). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Будинком урочистостей м. Запоріжжя від 27.07.1978 гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 27.07.1978 про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1749. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11, Т.1, а.с. 149 на звороті Т. 3). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 21.03.2012 гр. [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 21.07.1971 (а.с.150-151, Т.3). Відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.02.2022 № 04-07/3/377 [PERSON] , [INFO] , в період з 25.08.1999 по 13.10.2009 (померла [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.152 на звороті, Т.3). 05.08.2022 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] (а.с.153, Т.3). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю. розглянувши документи, які надала [PERSON] відмовила останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - гр. [PERSON] , на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , оскільки за інформацією, яка міститься в інформаційній довідці № 306662937 від 05.08.2022 квартира, частка якої входить до складу спадщини після смерті спадкодавця, належить іншій особі на підставі іншого документа. Крім того, у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження (арешт нерухомого майна, оголошення заборони на відчуження будь-якого майна, що належить боржнику) на 1/5 частку зазначеної квартири (а.с. 13, Т.1, а.с.156-160, Т.3). Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо вимоги про визнання недійсними електронних торгів від 16.12.2021 щодо продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/5 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 06.09.2006, результати яких оформлені протоколами проведення електронних торгів від 16.12.2021 та відповідними актами про реалізацію предмету іпотеки від 30.12.2021: № 563273 за реєстраційним лотом № 500682; № 563275 за реєстраційним лотом № 500683; № 563277 за реєстраційним лотом № 500689; № 563278 за реєстраційним лотом № 500688; № 563279 за реєстраційним лотом № 500691 суд зазначає наступне. Процедура реалізації майна на публічних електронних торгах полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу до покупця-учасника публічних електронних торгів права власності на майно боржника, на яке звернули стягнення. Тому, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення публічних електронних торгів, складення за результатами їх проведення відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних електронних торгах, тобто є правочином. Зазначене узгоджується з висновками, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21). Правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 42-44), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 7.4), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 45-47), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункти 103-104). Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, суди мають встановити: чи порушені вимоги порядку реалізації арештованого майна та інших норм законодавства під час цих торгів; чи вплинули на результати останніх зазначені порушення; чи постраждали права та законні інтереси позивача, який оспорив результати таких торгів (див. постанову Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Позивачі просили суд визнати недійсними електронні торги щодо продажу предмета іпотеки, результати яких оформлені протоколами від 16.12.2021 та відповідними актами про реалізацію предмету іпотеки від 30.12.2021 на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України). Додатково зазначили, що відповідно до ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. При цьому, такі посилання позивачів є загальними, і будь-яких конкретних порушень законодавства в момент вчинення оспорюваного правочину не зазначено. Єдиною підставою для заявлених позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними позивачі вказують на наявність постанови Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 у справі № 2-2173/11, відповідно до якої заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 було скасовано. Про проведення торгів позивачі дізналися до того як вони відбулися, про що може свідчити заява позивача [PERSON] до приватного виконавця Сколибога О.С. від 15.12.2021. Окрім такої заяви, до моменту проведення торгів, будь-яких інших дій позивачами вчинено не було. При цьому, згідно відповіді приватного виконавця Сколибога О.С. від 30.12.2021 на час проведення торгів він діяв на виконання рішення суду, яке хронологічно було ухвалено вже після смерті [PERSON] .. Тому, він вважав, що судом при ухваленні такого рішення вже було прийнято до уваги такий факт. Також, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на виконання заочного рішення від 19.07.2011 було видано окремий виконавчий документ, за яким боржником виступала [PERSON] (а.с.2-3, Т.2). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56)). Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Разом з тим, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. Таким чином, постанова Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 про скасування заочного рішення суду першої інстанції не має зворотної дії у часі та не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання нею законної сили. Відповідно до частини першої статті 62 Закону України "Про виконавче провадження", реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Окрім того, відповідно до висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 звернуто увагу, що у цій справі виконавчий лист, на підставі якого проведено електронні торги, на час їх проведення не був недійсним і таким не визнавався. Скасування судового рішення, на підставі якого проведено електронні торги, після їх проведення, має інші наслідки, ніж визнання торгів недійсними. В розглядуваній справі також встановлено, що на час проведення електронних торгів виконавчі документи не були визнані такими, які не підлягають виконанню чи були визнані недійсними. Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів. Які оспорюють результати електронних торгів. Таким чином, під час розгляду справи про визнання недійсними електронних торгів судом повинно бути встановлено: чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та/або іншим норм законодавства при проведенні електронних торгів і в чому таке порушення полягало; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи відбулося порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи викладене, позивачі повинні довести належними та допустимими доказами, що: - відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; - ці порушення вплинули на результати торгів; - законні права та інтереси позивачів порушені. За встановлених судом обставин, не знайшли свого підтвердження порушення приписів Порядку під час проведення електронних торгів ні з боку продавця, ні з боку їх організатора, а так само впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивачів кожного окремо. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити щодо обставин та підстав звернення з позовними вимогами позивача [PERSON] в частині майна її померлої матері [PERSON] .. Так, за матеріалами спадкової справи, яка була заведена 20.12.2021 приватним нотаріусом Гавриленко Н.Ю., вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася лише 20.12.2021. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо нерухомого майна у виді 1/5 частки квартири [ADDRESS] , спадкоємиця звернулася 05.08.2021. При цьому, не відповідають дійсності обставини, які відображені у позові щодо того, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] , зокрема, встановлена наявність ще двох спадкоємців такої черги, а саме синів останньої. Крім того, відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину (позивач [PERSON] була зареєстрована на день смерті [PERSON] разом з нею за однією адресою), у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. З часу відкриття спадщини цього зроблено не було. Відповідно до пункту першого частини п`ятої статті п`ятнадцятої Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вини були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Тобто, всі виконавчі дії, які були проведені виконавцем в межах виконавчого провадження № [NUMBER] від 26.04.2021 щодо боржника [PERSON] - є також обов`язковими і щодо всіх її правонаступників. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2022 у справі № 2-2173/11 (провадження № 6/335/9/2022) в задоволенні заяви [PERSON] про заміну сторони у виконавчому провадженні, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за виконавчим провадженням №65276829 було відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили та [PERSON] оскаржена не була. Підставами звернення до суду має бути порушення прав та законних інтересів саме позивача, а не іншої особи (стаття четверта ЦПК України). Оскільки [PERSON] належним чином не оформила свої спадкові права після смерті її матері [PERSON] (з дня відкриття спадщини [INFO] ), та не була власником 1/5 частки спірної квартири, яка належала спадкодавцю до її смерті, ні на час проведення електронних торгів, ні станом на час звернення з даним позовом до суду, то вона є неналежним позивачем в частині позовних вимог, які стосуються прав померлої. Також, окремо слід зазначити, що у своєму відзиві на позов представник АТ «МетаБанк» посилався на те, що банк не є належним відповідачем за жодною з позовних вимог. Так, у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатися усі сторони правочину: державна виконавча служба (приватний виконавець), організатор торгів та переможець. Відчуження майна на електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і позов про його оскарження слід пред`являти до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачами у справі окрім організаторів електронних торгів залучається також особа, визнана їх переможцем. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17, від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17 та від 02.06.2021 у справі № 697/2282/18. На положення цих рішень суду касаційної інстанції також є посилання у самій позовній заяві. Відповідно стягувач (АТ «МетаБанк») може бути залученим до справі, зокрема, у статусі третьої особи, а не відповідача. Таким чином, судом встановлено, що АТ «МетаБанк» є неналежним відповідачем щодо будь-якої із вимог позивачів. Встановлені обставини дають підстави для відмови в задоволенні позовних вимог до такого відповідача. Крім цього, суд зазначає, що позивачами у своїй позовній заяві не визначено чіткі позовні вимоги та їх підстави щодо кожного з чотирьох відповідачів. Під час проведення підготовчого провадження представником позивачів заяви про зміну предмету чи підстав позову не надавалося, позовні вимоги окремо щодо кожного з відповідачів не конкретизувалися. Питання щодо процесуального правонаступництва в частині оскарження електронних торгів з продажу предмету іпотеки у виді 1/5 частки квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , на цій стадії не порушувалася. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р у справі № 523/9076/16-ц (п. 41), від 20 червня 2018 р. у справі № 308/3162/15-ц (п. 49), від 21 листопада 2018 р. у справі № 127/93/17-ц (п. 50), від 12 грудня 2018 р. у справі № 372/51/16-ц (п. 31.4), від 12 грудня 2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (п. 37, 54), від 30 січня 2019 р. у справі № 552/6381/17 (п. 38), від 13 березня 2019 р. у справі № 757/39920/15-ц (п. 31), від 27 березня 2019 р. у справі № 520/17304/15-ц (п. 63)). Обов`язковою підставою позову є порушення прав або законних інтересів конкретного позивача, а недоведеність такого факту є достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Щодо вимоги про скасування рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бєлоусової В.О. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] як переможця проведених електронних торгів. зазначає таке. Вчинення державної реєстрації права власності на майно позивача шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (стаття 37 Закону «Про іпотеку») або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону «Про іпотеку») можливе лише за заявою іпотекодержателя, тобто особи, за якою зареєстроване право іпотеки на це майно. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, у тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться в Державному реєстрі, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 цього Закону однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Що ж до отримання покупцем свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, то видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є окремою нотаріальною дією, передбаченою статтею 34 Закону України «Про нотаріат», спрямованою на посвідчення відповідного права покупця, тобто, юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 р. у справі № 823/2042/16 (п. 36)). Спір у позивачів виник саме з [PERSON] щодо права власності на квартиру та правомірності дій останнього щодо реєстрації за ним такого права. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Зазначене узгоджується з висновками, які викладені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19. Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц). Заявлені позивачами вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливають і не можуть вплинути на права позивачів щодо права на предмет іпотеки. Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 Цивільного кодексу). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити через обрання позивачами неналежного та неефективного способу захисту. В своєму позові позивачі наполягали також і на витребуванні майна з чужого незаконного володіння. Щодо вимоги про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів відповідних часток квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Велика Палата Верховного Суду раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див., наприклад, постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (пункт 95), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19). При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Наявні в матеріалах справи докази та з`ясовані судом на їх підставі обставини свідчать про таке: - спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах з продажу арештованого майна, проведених за ініціативною приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.; - [PERSON] був учасником торгів та відповідно до протоколів ДП «СЕТАМ» від 16 грудня 2021 року переможцем щодо лотів за номерами: 500682, 500683, 500688 , 500689 , 500691 (спірне нерухоме майно); - [PERSON] на підставі рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. від 13.01.2022 отримав п`ять свідоцтв про право власності на майно, придбане на електронних торгах за реєстровими номерами 46-50. На підставі цих свідоцтв було проведено державну реєстрацію такого права та відображені відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Перед здійсненням заходів щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] приватним нотаріусом Бєлоусовою В.О. було перевірено наявність реєстрації прав на це майно за іншими особами та наявні обтяження, накладені на нього, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.01.2022. Узагальнені доводи, викладені позивачами у позові в цій частині позовних вимог, містять застосування приписів статті 388 ЦК України та зводяться до того, що: - рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, тому слід вважати, що право власності на спірне майно належним чином не перейшло до переможця торгів; - спірне майно вибуло з володіння позивачів поза їх волею, що дає право їм витребувати майно у його останнього набувача; - до того ж позивач [PERSON] вказувала на наявність у неї права вимоги як у спадкоємиці після смерті її матері [PERSON] і на 1/5 частку спірної квартири, яка належала померлій; - позов подано в межах позовної давності, передбаченої для захисту порушеного права, про що позивачі дізналися з 26 липня 2022 року - дня прийняття постанови Запорізьким апеляційним судом у справі № 2-2173/2011. Порядок відчуження та умови набуття права власності на підставі договорів, укладених за результатами торгів, має окрему специфіку залежно від предмета торгів і сфери їх проведення, у зв`язку з чим у кожному конкретному випадку необхідно ураховувати правила, установлені спеціальним законодавством. Як вже зазначалося, то електронні торги щодо арештованого майна відбулися на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2831/5. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. За встановленими судом обставинами справи щодо спірного майна відбулася спеціальна процедура його продажу приватним виконавцем на прилюдних торгах і доводів щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення приватним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Порядку реалізації арештованого майна, Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства позов не містить. Як встановлено судом, то покупцем було отримано свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є окремою нотаріальною дією, передбаченою статтею 34 Закону України «Про нотаріат», спрямованою на посвідчення відповідного права покупця, тобто, юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. Як вбачається положень Глави 1 та Глави 12 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), на відміну від дій з нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно саме цим набувачем та підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів. Відповідно до статті 655 ЦК України зміст зобов`язань сторін за договором купівлі-продажу полягає в тому, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виконавши обов`язок оплатити майно, покупець за договором купівлі-продажу в силу приписів статті 665 ЦК України отримує право пред`явити продавцеві, який відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, вимоги відповідно до статті 620 ЦК України, тобто, може витребувати це майно як управнена щодо продавця особа (за відсутності у покупця оформленого та зареєстрованого права власності на придбане майно). Натомість продавець набуває право вимагати повернення майна покупцем у разі відмови від договору купівлі-продажу у випадках, визначених договором чи законом. Тобто, права та обов`язки за договором купівлі-продажу виникають та виконуються щодо сторін договору, і саме їх виконання/невиконання створює відповідні правові наслідки для сторін договору, виникнення, зміну чи припинення правовідносини за договором. Питання ж оформлення свого права покупцем не охоплюється змістом зобов`язальних правовідносин сторін купівлі-продажу. Застосування у ситуації позивачів двосторонньої реституції за наслідками визнання недійсними прилюдних торгів є неможливим з огляду на те, що у випадку примусового продажу майна боржник (власник майна) не є стороною договору купівлі-продажу (частина перша статті 658 ЦК України): продавцями майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) й організатор прилюдних торгів, а покупцем - переможець прилюдних торгів. Вказане виключає можливість застосування боржником (власником майна) правових наслідків недійсності правочину, передбачених абзацом другим частини першої статті 216 ЦК України. Зазначене узгоджується з висновками, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). За змістом статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (тут і далі у редакції, чинній на час проведення відповідних прилюдних торгів (аукціону)) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням певних засад. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». В даній справі не встановлено наявність заборон виконувати приватним виконавцем відповідне рішення суду (ст. 5 Закону). Пунктом 6 частини 3 статті 18 передбачено, що виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Розглядаючи дії виконавця в порядку виконання судового рішення, Велика Палата Верховного Суду в пункті 88 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 зазначила, що за змістом Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII вбачаються можливими дії виконавця, спрямовані на виконання обов`язку боржника, наявність якого встановлена рішенням суду або іншого уповноваженого органу, перед стягувачем, причому за рахунок боржника. Виконання такого рішення за боржника виконавцем неможливе в разі відсутності майна в боржника, або в разі відсутності в боржника юридичної чи фактичної можливості самостійно вчинити на користь стягувача певні дії. Отже, виконавець виконує за боржника його обов`язок перед стягувачем лише в разі, коли боржник має юридичну і фактичну можливість самостійно виконати свій обов`язок, але через дефект волі не виконує його. У зв`язку із цим здатність боржника своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки обмежується, зокрема, шляхом накладення арешту на кошти і майно боржника. Натомість виконавець своїми діями створює юридичні наслідки для боржника. При цьому виконавець не має власного юридичного інтересу у створенні таких наслідків у правовідносинах зі стягувачем чи іншими особами під час виконання рішення за боржника. Відповідно у контексті наявності (відсутності) волі продавця майна в процедурах примусового відчуження в межах виконавчого провадження слід враховувати обмеження правосуб`єктності власника майна, яке у даному випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження державний чи приватний виконавець здійснює покладені на нього функції з реалізації майна, на яке звернено стягнення; натомість у боржника як власника майна у межах виконавчого провадження залишається процесуальне право оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, право оскарження судових актів (рішень, ухвал), а також право на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного (приватного) виконавця. Саме тому відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. В своїй практиці Велика Палата Верховного Суду відзначає, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц). Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38)). Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України). Тому, якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане нерухоме майно, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункти 52, 57), від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункт 9.32)) та від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 44). Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі 3 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16). При цьому, суд звертає увагу на те, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо. У цій справі судом не встановлено обставин, які могли б свідчити про недобросовісність відповідача [PERSON] , а натомість його добросовісність не була поставлена позивачами під сумнів та не спростована. При цьому, суд звертає увагу на те, що як на час проведення електронних торгів, так і на час реєстрації державним реєстратором права власності [PERSON] , рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 не було скасовано. Також [PERSON] не був учасником цивільної справи № 2-2173/11 за позовом ПАТ «МетаБанк» до позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, а так само стороною виконавчого провадження. Тому, останній не міг знати про претензії виказані, зокрема, боржником [PERSON] та обставини щодо смерті боржника [PERSON] .. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що повідомлення про вчинені приватним виконавцем виконавчі дії надсилалися боржникам за їх зареєстрованим місцем проживання. При цьому, судом також враховується те, що позивачі ініціювали процедуру перегляду заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжі ухваленого 19.07.2011 та розміщеного в загальнодоступному Єдиному реєстрі судових рішень, а саме зареєстровано 10.08.2011 та оприлюднено 07.09.2011, тільки після проведення оскаржуваних електронних торгів - 05.01.2022. Тобто, зокрема, позивач [PERSON] знаючи про невиконання нею своїх кредитних зобов`язань перед правонаступником АТ «Металург» ПАТ «МетаБанк», які були забезпечені заставою, при проявлені нею обачності мала можливість дізнатися про ухвалене щодо неї заочне рішення та звернутися з заявою про його перегляд майже за 11 років, зокрема і щодо обставин смерті її матері, ще до звернення стягувача 26.04.2021 в черговий раз з приводу примусового виконання зазначеного рішення суду. Як зазначалося, то 08.06.2022 позивачам було відмовлено в перегляді заочного рішення відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, оскільки доводи заявників про поважність причин їх неявки до судового засідання не могли бути розцінені судом в якості достатньої підстави для скасування судового рішення. Суд звернув увагу, що заявниками не надано доказів, які могли б істотно вплинути на вирішення спору, і які не були надані суду з причини відсутності сторони в судовому засіданні. Надалі позивачі оскаржили зазначене заочне рішення в апеляційному порядку. Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 26.07.2022 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 було скасовано. Підставами скасування зазначеного рішення було саме не вирішення процесуального правонаступництва після смерті іпотекодавця [PERSON] та припинення її права власності. Щодо інших же іпотекодавців, то не було спростовано наявності їх зобов`язань, які забезпечені заставою. Таким чином, суд вважає, що станом на 16.12.2021 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011 було чинним, відносно нього не було ініційовано процедури його перегляду або оскарження. Отже, обставини даної справи, не є тотожними обставинам справи, які були предметом касаційного перегляду та викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 522/19112/17 (провадження № 61-112св21). Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності переможця електронних торгів вже діяв Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. На відповідача [PERSON] не може бути покладено додатково обов`язку, крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивачів. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Враховуючи викладене, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити з тих підстав, що за встановлених судом обставин майно у відповідача [PERSON] не може бути витребувано. Також судом в учасників процесу з`ясовувалися обставини щодо наявності судових справ з оскарження дій приватного виконавця Сколибога О.С. через проведення останнім дій з примусового виконання виконавчих документів, виданих на виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011. Позивачі у своєму позові будь-яких доводів про те, що при проведенні електронних торгів приватним виконавцем порушено вимоги законодавства щодо порядку проведення таких торгів та їх прав за результатами останніх не зазначають. Обставини про наявність зобов`язань забезпечених іпотекою позивачами не заперечувалися. Процесуальні питання щодо скасування заочного рішення суду, заміну сторони у виконавчому провадженні, визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, про відновлення втраченого судового провадження, позивачами були ініційовані вже після проведення оскаржуваних торгів. Також суд вважає, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними (аналогічні висновки сформулював Верховний Суд України у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 490/5475/15). Відповідно до постанови Об`єднаної Палати Верховного суду від 07.11.2022 у справі № 450/4257/20 викладено висновки про те, що приватний виконавець повинен проявляти певну обачність, якщо йому було відомо про те, що підстава для проведення прилюдних торгів юридично перестала існувати, зокрема, виконавчий напис нотаріуса скасовано. В даній же справі на час проведення електронних торгів приватному виконавцю не могло бути відомо про скасування рішення суду, яке стало підставою примусового виконання виконавчих документів, перестане мати юридичну силу через ухвалення рішення судом апеляційної інстанції від 26.07.2022. Так, дійсно приватний виконавець дізнався про факт смерті ще 27.04.2021, коли ним було сформовано Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.19-20, Т.2). При цьому, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було ухвалено 19.07.2011, тобто вже після смерті [PERSON] .. Виконавчі листи судом були видані за заявою стягувача від 13.04.2012, тобто також пізніше цього факту. Тому, у останнього могли дійсно існувати підстави вважати, що судом при ухваленні заочного рішення був врахований факт смерті [PERSON] та воно підлягає примусовому виконанню. Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що представник позивачів адвокат Уткін О.Є. вже під час судового розгляду справи по суті, а також під час свого виступу в судових дебатах, зазначив про наявність додаткових підстав для задоволення позовних вимог, а саме перебування нерухомого майна боржників під арештом за іншими виконавчими провадженнями та відчуження майна під час мораторію. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що представником позивачів, на виконання вимог ст. 49 ЦПК України, письмової заяви про зміну підстав позову до суду не надавалося. Його пояснення щодо наявності мораторії взагалі не були конкретизовані ні щодо відповідного нормативного акту, ні щодо відповідних доказів по справі. Також, приватний виконавець Сколибог О.С. у своїх поясненнях зазначав, що іпотека має пріоритет над усіма іншими видами обтяжень, тому наявність арештів, які були накладені іншими виконавцями в межах інших виконавчих проваджень і без визначення конкретного майна з зазначенням на все нерухоме і рухоме майно боржника, не були перешкодою для проведення електронних торгів щодо відчуження предмету іпотеки. З дослідженої судом Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (кожного з боржників окремо) станом на 13.01.2022 встановлено, що дійсно у боржників мали місце інші виконавчі провадження, за якими відносно них здійснювалися примусові заходи виконання рішень відповідних органів. При цьому, державними виконавцями про ухваленні рішень щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не зазначалося конкретне майно, а містилися такі визначення як «невизначене майно» або «все нерухоме майно». Відповідно боржників [PERSON] та [PERSON] також зазначалося, що накладено арешт на все нерухоме майно, окрім 1/5 частки квартири [ADDRESS] . За будь-яким зі встановлених виконавчих проваджень не порушувалося питання щодо забезпечення виконання зобов`язання заставою (іпотекою). Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За таких підстав, на які представник позивачів посилався в своїй промові в судових дебатах, позов позивачами не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Таким чином, суд не приймає до уваги, посилання представника позивача як на окремі підстави позовних вимог обставини щодо наявність інших обтяжень на нерухоме майно за іншими виконавчими провадженнями ніж на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2011, так і відчуження такого майна під час дії мораторію, оскільки така заява була вчинена з порушенням процесуального порядку та спростовується нормами матеріального права. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги кожен доказ по справі як окремо, так і в їх сукупності, на підставі норм законодавства чинних на час виникнення спірних правовідносин, суд вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження судових витрат на правничу допомогу документів суду не передано.

Outcome: dismissed