Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-04 00:00:00

01 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що з 15.12.2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 24.02.2011 року по справі № 2-285/11 розірвано шлюб, укладений між сторонами. Позивач зазначає, що дитина з моменту розірвання шлюбу проживає разом з нею, однак сторони до теперішнього часу не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Враховуючи наведене, позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2021 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи відкладено, останній раз на 25.02.2023 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 року, для розгляду справи № 234/13401/21 визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Ірпінської міської радив судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] з 15.12.2007 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 24.02.2011 року по справі № 2-285/11. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 16.05.2018 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Згідно з висновком, виданим органом опіки та піклування Ірпінської міської ради № 12/3 від 08.02.2022 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради розглянувши та проаналізувавши всі надані документи, провівши обстеження умов проживання та заслухавши думку дитини, вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При вирішенні спору, суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи висновок органу опіки та піклування, встановлені ним обставини, суд вважає, що проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, який і на даний час фактично проживає з нею, буде відповідати інтересам дитини, забезпечить стабільність, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. З огляду на викладене, беручи до уваги та аналізуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 908 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved